Номер провадження 1-кп/741/79/25
Єдиний унікальний номер 741/368/25
ВИРОК

іменем України

03 червня 2025 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Носівка кримінальне провадження, унесене до ЄРДР за № 0000033 від 12 лютого 2025 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Немирів Немирівського району Вінницької області, громадянина України, неодруженого, який не працює, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 24 жовтня 2024 року Носівським районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 382 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 10 травня 2024 року (справа № 741/580/24) ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років шість місяців три дні, що набрала законної сили 21 травня 2024 року, копію якої вручено ОСОБА_4 21 травня 2024 року.

Постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 26 червня 2024 року (справа № 741/1047/24) ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років, що набрала законної сили 09 липня 2024 року.

Постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 02 липня 2024 року (справа № 741/761/24) ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, з накладенням стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років, що набрала законної сили 15 липня 2024 року, копію якої вручено ОСОБА_4 15 липня 2024 року.

06 січня 2025 року близько 20 год 13 хв ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим Носівським районним судом Чернігівської області від 24.10.2024 року за ч. 1 ст. 382 КК України, тобто за умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, достовірно знаючи, що згідно з вищевказаними судовими рішеннями у формі постанов його визнано винним у вчиненні адміністративних порушень та накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, свідомо ігноруючи вимоги ст. 129-1 Конституції України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, умисно не виконуючи вищевказані постанови суду, що набрали законної сили, будучи особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, особисто керував транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Вольво-244», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Незалежності, буд. 84, у с. Козари Ніжинського району Чернігівської області, де був зупинений працівниками СРПП ВП № 4 (м. Носівка) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області. У подальшому ОСОБА_4 був відсторонений від керування вказаним транспортним засобом.

Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 382 КК України, тобто як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи та дав показання, що, дійсно, він, будучи достовірно обізнаним про те, що постановами Носівського районного суду Чернігівської області його було позбавлено права керування транспортними засобами на строк більше п`яти років, а копії постанов йому були вручені під розписку, 06 січня 2025 року близько 20 год 13 хв на прохання односельців возив їх до смт Козелець на автомобілі «Вольво-244», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Під час керування ТЗ у с. Козари на вул. Незалежності його зупинили працівники поліції. До свого вчинку обвинувачений ставиться негативно, у вчиненому щиро розкаюється.

Прокурор у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки зі звільненням його від відбування призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік. Запобіжний захід, застосований щодо обвинуваченого, просив залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, процесуальних документів.

Крім визнання обвинуваченим своєї вини, вина ОСОБА_4 підтверджується зібраними у справі доказами в їх сукупності.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд робить висновок, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, а саме: умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, вчиненому особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, - доведена повністю встановленими органом досудового розслідування обставинами та в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 50 КК України до особи, визнаної винною за вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення, застосовується покарання, яке є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно положень Загальної частини цього Кодексу; ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 382 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості, щирому каятті; відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, на обліку в лікаря-нарколога чи лікаря-психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність, за місцем проживання компрометуючих матеріалів щодо його поведінки Козарський старостинський округ Носівської міської ради Чернігівської області не має, має на утриманні батька - особу з інвалідністю І групи.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Санкцією ч. 3 ст. 382 КК України передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до висновку Ніжинського РС № 1 філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області, викладеного в досудовій доповіді щодо ОСОБА_4 , дослідження інформації, що характеризує особу за місцем його проживання, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його ймовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства.

Так, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, у тому числі обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд робить висновок, що обвинуваченому слід призначити покарання за вчинення вищевказаного кримінального правопорушення в межах санкції частини 3 статті 382 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

Згідно з приписами ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши наведені обставини суд з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Так, суд ураховує, що обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаявся у вчиненому, повністю визнав свою вину, зробив для себе правильні висновки та запевнив суд, що подібного більше не вчинятиме, крім того обвинувачений здійснює постійний догляд за батьком - особою з інвалідністю І групи. Суд також враховує позицію прокурора, який вважав, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Ураховуючи вищевикладене, суд робить висновок про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без відбування реального покарання у виді позбавлення волі та застосування до нього ст. 75 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням, що найбільше відповідатиме меті призначення покарання відповідно до ст. 50 КК України, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь. Контроль над поведінкою, способом життя та роботи протягом усього строку відбуття покарання із випробуванням надає можливість органу пробації аналізувати інформацію з метою визначення рівня ресоціалізації (виправлення засудженого).

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді й оцінки особистості обвинуваченого з метою досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в інший, передбачений законом спосіб.

Разом із цим суд, діючи відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України, покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення мети покарання відповідно до ст. 50 КК України.

Щодо тривалості іспитового строку, то суд зауважує, що іспитовий строк містить у собі погрозу реального виконання покарання, якщо засуджений не буде виконувати умови випробування, і можливість остаточного звільнення від відбування покарання і погашення судимості, якщо особа виконає покладені на неї обов`язки. Встановлення іспитового строку полягає і в тому, що за засудженою особою здійснюється контроль з боку органів пробації. Крім того, іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Встановлення в даному випадку судом іспитового строку терміном один рік є виправданим з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше судимий, і є достатнім для того, щоб засуджений довів своє виправлення без реального відбування основного покарання.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, застосований щодо обвинуваченого, слід залишили без змін до набрання вироком законної сили.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 349, 368, 371, 373, 374, ч. 5 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

На підставі п. п. 1 та 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін - особисте зобов`язання з покладанням таких обов`язків: - прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду на визначений ними час; - повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; - не відлучатися за межі Ніжинського району Чернігівської області без дозволу слідчого, прокурора або суду, незалежно від стадії кримінального провадження.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки підлягає реальному виконанню. Строк додаткового покарання обчислюється з моменту набрання законної сили вироком.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Носівський районний суд Чернігівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

В іншій частині вирок може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_5