Провадження №1-кс/127/7206/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

слідчої ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Відділу поліції №3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Стрижавка, Вінницького району, Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, в рамках кримінального провадження №0000354 від 29.05.2025,за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 ч. 1 ст. 345 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання слідчого СВ Відділу поліції №3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Клопотання мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000354 від 29.05.2025,за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 ч. 1 ст. 345 КК України.

У клопотанні слідчий вказав, що 29.05.2025, близько 17:00 год, ОСОБА_5 прийшов до місця проживання своєї матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та своєї бабусі ОСОБА_8 , 1940 року народження, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та, перебуваючи на території вказаного домогосподарства, маючи на меті показати свою винятковість та розгнузданість самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи та людської гідності, через неприязні відносини на ґрунті сімейних питань щодо нерухомості, став гучно виражатися нецензурною лайкою в бік ОСОБА_8 , на що ОСОБА_7 здійснила виклик працівників поліції.

Так, 29.05.2025 о 18:46 год на спеціальну лінію «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_7 , з приводу того, що її син ОСОБА_5 вчиняє відносно своєї бабусі ОСОБА_8 домашнє насильство, яке виражається у словесній погрозі вчинення фізичної розправи та підриву наявних у нього ручних гранат.

В подальшому, 29.05.2025 о 19:00 год інспектор сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_9 та інспектор сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенант поліції ОСОБА_10 , будучи працівниками правоохоронного органу, під час несення служби, у складі екіпажу «Жарт 59», у форменому одязі з табельною вогнепальною зброєю, виконуючи покладені на них Законом України «Про Національну у поліцію» та іншими підзаконними актами обов`язки, прибули за вищевказаним викликом до території домоволодіння, що розміщується за адресою: АДРЕСА_2 та розпочали словесне урегулювання конфлікту, який на той момент тривав між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 . Під час цього працівники поліції здійснили перевірку останнього за базою «ІПНП» та з`ясували, що він, у відповідності до статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», перебуває у розшуку як особа, яка ухиляється від призову на військову службу.

У зв`язку із встановленим, працівниками поліції, відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України «Про національну поліцію», було запропоновано ОСОБА_5 , проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_3 для складання уповноваженими особами протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, на що ОСОБА_5 , в грубій формі погодився, проте з умовою, що йому необхідно переодягнутись за місцем свого проживання, тобто в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 29.05.2025, близько 20:00 год, ОСОБА_5 повернувшись до домогосподарства де проживає його матір та бабуся ( АДРЕСА_2 ), продовжуючи конфлікт та словесну перепалку з ОСОБА_7 , розуміючи, що він є порушником правил військового обліку, передбаченого Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року, Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року №65/2022 з подальшими Указами Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації»,перебуваючи на території вищевказаного домоволодіння, дійсно усвідомлюючи, що поруч з ним перебувають працівники правоохоронного органу на ґрунті раптово виниклого умислу, спрямованого на вчинення погрози насильством, дістав із кишені кофти, в яку був одягнений, невідомий металевий предмет, схожий на ручну гранату та вигукуючи нецензурні образливі слова, та погрози фізичною розправою, які супроводжувалися реальними діями, зокрема, діставши чеку (запобіжне кільце), яке в свою чергу служить для втримання спускового важеля на трубці ударного механізму, з невідомого предмету, схожого на ручну гранату, при цьому утримуючи спусковий важель своєю рукою на вихідному положенні, не реагуючи на зауваження щодо припинення таких неправомірних дій, висловив матері ОСОБА_7 та працівникам поліції: інспектору сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_9 та інспектору сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області лейтенанту поліції ОСОБА_10 , - погрозу застосування невідомого предмету, схожого на ручну гранату,шляхом його підриву, давши зрозуміти оточуючим про можливість його застосування та спричинення їм тілесних ушкоджень.

Вище описаними діями ОСОБА_5 здійснив реальну погрозу насильством щодо працівників відділу поліції № 3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Після чого ОСОБА_5 , повернувши на вихідне місце чеку (запобіжне кільце) до невідомого предмету, схожого на ручну гранату, та пригрозивши своїй матері та працівникам поліції застосуванням даного предмету, у разі здійснення будь-яких дій щодо нього, покинув територію домоволодіння, що розміщується за адресою: АДРЕСА_2 та пішов у невідомому напрямку.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України, тобто погроза насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Окрім того, ОСОБА_5 , в достовірно невставленому місці, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 30 травня 2025 року, маючи умисел на незаконне поводження з бойовими припасами, достовірно знаючи про відсутність у нього передбаченого законом дозволу на придбання та зберігання бойових припасів, у порушення вимог постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 24.01.1995, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробника для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями, метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС від 21.08.1998 року та «Положення про дозвільну систему», затвердженої постановою КМУ № 576 від 12.10.1992 року, діючи незаконно, шляхом знахідки придбав двадцять сім патронів, що являються бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї - гвинтівочними патронами калібру 7.62х53 мм, які придатні для стрільби та мають достатню вражаючу здатність, 6 предметів, ззовні схожих на набої калібру 7.62 мм, 4 предмета, ззовні схожих на набої калібру 7.62 мм, 13 предметів, ззовні схожих на набої калібру 7.62 мм, 13 предметів ззовні схожих на набої калібру 5.45 мм, 5 предметів ззовні схожих на набої калібру 15.45 мм; 26 предметів ззовні схожих на набої калібру 7.62 мм, 3 предмета ззовні схожих на набої калібру 14 мм, 49 предметів ззовні схожих на набої калібру 5.45 мм, які вирішив зберігати за місцем свого проживання без передбаченого законом дозволу, не повідомивши про свою знахідку до правоохоронних органів.

В подальшому, 30 травня 2025 року, згідно з правилами КПК України, передбаченими для проникнення до житла чи іншого володіння особи та проведення обшуку, до постановлення рішення суду, діючи у невідкладному випадку, у присутності двох понятих та із застосуванням безперервної аудіо,- відео фіксації, за місцем проживання ОСОБА_5 проведено обшук житлових та нежитлових приміщень будинку, а також інших господарських споруд та будівель, що розміщуються за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: двадцять сім патронів, що являються бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї гвинтівочними патронами калібру 7.62х53 мм, які придатні для стрільби та мають достатню вражаючу здатність, 6 предметів, ззовні схожих на набої калібру 7.62 мм, 4 предмета, ззовні схожих на набої калібру 7.62 мм, 13 предметів, ззовні схожих на набої калібру 7.62 мм, 13 предметів ззовні схожих на набої калібру 5.45 мм, 5 предметів ззовні схожих на набої калібру 15.45 мм, 26 предметів ззовні схожих на набої калібру 7.62 мм, 3 предмета ззовні схожих на набої калібру 14 мм, 49 предметів ззовні схожих на набої калібру 5.45 мм, які останній зберігав за місцем свого проживання.

Відповідно до висновку судової експертизи двадцять сім патронів, що були надані на дослідження, являються бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї, є гвинтівочними патронами калібру 7.62х53 мм, які придатні для стрільби та мають достатню вражаючу здатність.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого дозволу.

31.05.2025 року ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 345, ч. 1 ст. 263 КК України, тобто погрозі насильством щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків та у придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого дозволу, яке було вручено йому особисто.

Вина підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доводиться наступними зібраними доказами, які перебувають в кримінальному провадженні:

-рапортом інспектора СРПП ВП № 3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 від 29.05.2025;

-протоколом обшуку від 30.05.2025 за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , від 30.05.2025;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , від 30.05.2025;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , від 30.05.2025;

-висновком судово-балістичної експертизи від 30.05.2025;

-протоколом попереднього огляду відеозапису від 30.05.2025;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , від 30.05.2025;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , 30.05.2025;

-протоколом затримання ОСОБА_5 , від 31.05.2025;

-протоколом огляду місця події у закинутому не житловому приміщенні будинку за кадастровими номерами: :04:001:0056; :04:001:0057; :04:001:0058 та згідно з координаційними точками на карті саме приміщення будинку знаходиться за координатами : 49.3121910, 28.4512264.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 , із вчиненими кримінальними правопорушеннями, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань, кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , є наявність обґрунтованої підозри та ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:

-переховування підозрюваного від органу досудового розслідування (п.1 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні умисних тяжких злочинів, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, а тому, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, з метою уникнення відповідальності за їх вчинення останній може переховуватися від органу досудового розслідування та, у подальшому від суду, оскільки, ОСОБА_5 , вчинив інкриміновані йому злочини 29.05.2025 та з місця події зник, тобто переховувався від органу досудового розслідування з метою уникнення від відповідальності проте 31.05.2025 був затриманий працівниками поліції;

-незаконного впливу підозрюваного на свідків у кримінальному провадженні (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки, згідно статті 23 Кримінального процесуального кодексу України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а тому, ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може здійснювати вплив на свідків у кримінальному провадженні з метою подальшого уникнення кримінальної відповідальності, так як останній особисто з ними знайомий та проживає в одному населеному пункті;

-вчинити інше кримінальне правопорушення (п.5 ч.1 ст.177 КПК України), оскільки ОСОБА_5 , не має стійких соціальних зв`язків, офіційного місця роботи, а тому з метою незаконного збагачення може вчиняти нові кримінальні правопорушення. Крім того, ОСОБА_5 , 12.10.2022 року був засуджений Вінницьким районним судо у Вінницькій області за вчинення ним кримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 310 КК України до покарання у вигляді штрафу, розміром 1700 гривень

Звертаючись із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , на підставі зібраних матеріалів кримінального провадження враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, що стало підставою для повідомлення останньому про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 345 ч. 1 ст. 263 КК України, особу підозрюваного, зокрема його вік і стан здоров`я, матеріальний стан, те, що вій офіційно не працевлаштований, відсутність стійких соціальних зв`язків,характер та ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, наслідків вчинення злочину, а також тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Метою застосування вказаного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 , покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування та суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти вищевказаним ризикам, оскільки:

1) особисте зобов`язання, є недостатньо суворим запобіжним заходом, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання, особу підозрюваного, його репутацію та соціальні зв`язки;

2) особиста порука, оскільки в ОСОБА_5 , відсутні поручителі, які заслуговують на довіру та зможуть доставити останнього до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу;

3) застава, оскільки підозрюваний офіційно не працевлаштований та не має офіційного джерела доходів, а в разі сплати застави іншою особою він зможе продовжити злочинну діяльність чи переховуватися від слідства та суду, а також те, що на підставі того, що відповідно пункту 1, частини 4, статті 183 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

4) домашній арешт, оскільки в силу суворості міри покаранняпідозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, внаслідок чого ймовірно можливо покине місце проживання.

Всі вищевказані обставини, у своїй сукупності та взаємозв`язку, свідчать про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 , в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам та не забезпечать належного виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків, тому слідчий звернувся до суду з вказаним клопотанням та просив його задовольнити.

Слідча ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала та просила задовольнити.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 клопотання підтримав, зазначив, що під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому необхідно застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки злочин було вчинено з погрозою насильства.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення клопотання, просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав позицію захисника.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданими сторонами кримінального провадження доказами обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо обґрунтованості підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення слідчий суддя зазначає наступне.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Фактичні обставини, які зазначив у клопотанні слідчий та вказав в судовому засіданні прокурор, дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення та такі фактичні обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження (доказами), які слідчий долучив до клопотання.

З огляду на викладене суд констатує, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана особа могла вчинити кримінальне правопорушення, а отже підозра, в розумінні закону є обґрунтованою.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки, сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слід зазначити наступне.

Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи підозрюваний наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Органом досудового розслідування обґрунтовано наявність низки ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Суд погоджується з доводами прокурора про те, що усвідомивши невідворотність покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, ОСОБА_5 , при застосуванні менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватись від слідчого, прокурора та суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання суду сама по собі суворість покарання за інкримінований злочин може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Наявність ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні обумовлена тим, що відповідно до норм кримінального процесуального законодавства України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише тими свідченнями, які він сприйняв безпосередньо під час судового засідання або які отримані у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому та/або прокурору, а також і посилатися на такі показання, а тому ризик впливу на свідків існує не лише на стадії досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та їх дослідження.

В силу ст. 178 КПК України вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя враховує вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання останнього та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Зокрема, на теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років.

При цьому слідчий суддя бере до уваги, що підозрюваний раніше судимий, не одружений, дітей на утримані не має, офіційно не працює, доходів немає, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та стримуючих факторів.

Щодо можливості застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя зазначає наступне.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим суд вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

На думку слідчого судді, неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, застави та домашнього арешту відносно підозрюваної особи пов`язана з тим, що вказані запобіжні заходи будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризикам та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру кримінального правопорушення та певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до особистої свободи особистості.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуюче викладене та те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого з погрозою застосування насильства, слідчий суддя вважає за необхідне не визначати розмір застави. За наведених обставин, не визначення підозрюваній особі застави на даному етапі кримінального провадження, буде відповідати завданням кримінального судочинства.

Відтак, з метою безперешкодного завершення досудового розслідування у кримінальному провадженні, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, можливого незаконного впливу на свідків, у цьому кримінальному провадженні, з метою недопустимості перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, є необхідність застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, враховуючи обставини вчинення даного кримінального правопорушення, без застосування застави.

На думку слідчого судді більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою не будуть достатнім стримуючим фактором, не забезпечать належну процесуальну поведінку ОСОБА_5 , не забезпечать можливості здійснення дієвого контролю за поведінкою підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленої підозри, та судом враховано, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Враховуючи зазначені обставини, прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним та не можливим, і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним в клопотанні ризикам, а тому дане клопотання слідчий суддя вважає обґрунтованим, доведеним, та таким, що підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178,183,184,186, 193, 194, 196,197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Відділу поліції №3 ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_3 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання особи, тобто з 13:45 год. 31.05.2025 року.

Встановити строк дії ухвали суду до 13:45 год. 30.07.2025 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: