Єдиний унікальний № 946/4370/24
Провадження № 1-в/946/99/25
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання про

направлення для відбування призначеного покарання

13 червня 2025 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі Одеської області клопотання Ізмаїльського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000325, про скасування випробування та направлення для відбування призначеного покарання відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїлі Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, працюючого за наймом, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.08.2024 за ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі - КК) до позбавлення волі на строк п`ять років, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК строком на один рік, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК,

учасники судового провадження: прокурор ОСОБА_4 , засуджений ОСОБА_3 , представник уповноваженого органу з питань пробації ОСОБА_5 .

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (клопотання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття. У даному випадку суд не визнає участь осіб обов`язковою, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про проведення розгляду клопотання без участі осіб, що не з`явилися.

Суть питання, що вирішується

1.Орган пробації звернувся до суду з клопотанням на підставі ст. 166 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК), ч. 2 ст. 78 КК для вирішення питання про скасування випробування та направлення засудженого ОСОБА_3 для відбування призначеного покарання, посилаючись на те, що 27.09.2024 ОСОБА_3 було роз`яснено порядок та умови відбування випробування та наслідки за їх невиконання, того ж дня засудженому була винесена постанова про встановлення днів явки на реєстрацію - перший та третій понеділок кожного місяця, з якою засуджений був ознайомленим під підпис. Однак ОСОБА_3 на шлях виправлення не став, своєї вини не усвідомлює та одинадцять разів був підданий адміністративним стягненням за вчинення адміністративних правопорушень.

Так, ОСОБА_3 вчинив одинадцять адміністративних правопорушень, а саме 25.09.2024 за ч. 2 ст. 178 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), за що 07.10.2024 з ОСОБА_3 була проведена профілактична бесіда та застосоване письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання і направлення для відбування призначеного покарання, 04.10.2024 за ч. 1 ст.121, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 126 КУпАП, 23.11.2024 за ч. 1 ст. 126 КУпАП, 29.10.2024 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 12.12.2024 за ч. 5 ст. 126 КУпАП, 26.11.2024 за ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП, через що 20.01.2025 до нього було застосовано письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання і направлення для відбування призначеного покарання, але ОСОБА_3 продовжив вчиняти адміністративні правопорушення та 03.04.2025 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП. Умови відбування випробування не порушував, на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації з`являвся своєчасно, нових кримінальних правопорушень не вчиняв.

Встановлені судом обставини

2.Представниця органу з питань пробації ОСОБА_6 заявою клопотання підтримала, просила суд скасувати засудженому ОСОБА_3 випробування та направити його для відбування призначеного судом покарання, прокурор ОСОБА_4 не погодилася з клопотанням, просила суд відмовити в його задоволенні, у зв`язку з тим, що засуджений хоча і був неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності, але за вчинення адміністративних правопорушень, які стосуються безпеки дорожнього руху та які не відносяться до таких, що порушують громадський порядок. Засуджений ОСОБА_3 до суду не прибув, заявою просив розглянути справу без його участі та просив відмовити в задоволенні клопотання представника органу з питань пробації.

3.Відповідно до вироку Ізмаїльського міськрайонного суду від 06.08.2024, ОСОБА_3 засуджений за ч. 2 ст. 289 КК до п`яти років позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК строком на один рік з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи (а.о.с. 3 - 4).

4. ОСОБА_3 27.09.2024 були роз`яснені покладені судом обов`язки, а також він був попереджений про те, що у разі невиконання покладених судом обов`язків, звільнення від відбування покарання може бути скасоване судом і він буде направлений для відбування призначеного покарання (а.о.с.15).

5.Постановою від 27.09.2024, з якою ОСОБА_3 був ознайомлений, йому були винесені дні явки на реєстрацію - перший та третій понеділок кожного місяця (а.о.с. 16).

6.Протягом іспитового строку ОСОБА_3 вчиняв адміністративні правопорушення, за що притягувався до адміністративної відповідальності: постановою від 25.09.2024 за вчинення 25.09.2024 адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 178 КУпАП (розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або поява у громадських місцях у п`яному вигляді) накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.о.с. 27) (через що до нього було застосоване письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання і направлення для відбування призначеного покарання та проведена профілактична бесіда (а.о.с. 29, 30)); постановою від 04.10.2024 за вчинення 04.10.2024 адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 126 КУпАП (адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі) накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.о.с. 56); постановою від 23.11.2024 за вчинення 23.11.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП (адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі), накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.о.с. 61); 29.10.2024 за вчинення 04.10.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі), накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.о.с.65); 12.12.2024 за вчинення 23.11.2024 адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП (адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі) накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.о.с. 67); 26.11.2024 за вчинення 14.11.2024 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП (адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі), накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.о.с.68 - 69) (у зв`язку з чим 20.01.2025 з ним була проведена індивідуально-профілактична бесіда та до нього було застосоване письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання (а.о.с. 70, 71)) та постановою від 03.04.2025 за вчинення 17.02.2025 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП (адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі), накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.о.с. 91 - 93).

7.Після цього ОСОБА_3 інших адміністративних правопорушень не вчиняв та для реєстрації з`являвся своєчасно.

Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали

8.Суд, з`ясувавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали особової справи, дійшов висновку, що у задоволенні клопотання органу з питань пробації слід відмовити з таких підстав.

9.Так, згідно ч. 2 ст. 78 КК, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

10.Відповідно до ч. 3 ст. 164 КВК звільнені від відбування покарання з випробуванням зобов`язані: виконувати обов`язки, які покладені на них судом; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; з`являтися за викликом до зазначеного органу.

11.Згідно ч. 1 ст. 166 КВК, якщо засуджений не виконує обов`язки, встановлені цим Кодексом, Законом України «Про пробацію», а також покладені на нього судом, або систематично вчиняє правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації вносить до суду клопотання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання.

12.Частиною ж 2 ст. 166 КВК встановлено, що клопотання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

13.Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 166 КВК систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень, що посягають на громадський порядок.

14.Частиною 1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

15.Таким чином, об`єкт адміністративного правопорушення - це те, на що воно посягає. Залежно від рівня узагальнення виділяють:

-загальний об`єкт - вся сукупність суспільних відносин, які охороняються адміністративними санкціями;

-родовий об`єкт - однорідні групи суспільних відносин, які в сукупності складають загальний об`єкт (наприклад, відносини власності, громадського порядку, певних галузей та сфер діяльності тощо). Залежно від родового об`єкта адміністративні правопорушення згруповано в главах Особливої частини розділу ІІ КУпАП;

-видовий об`єкт - самостійний складовий різновид родового об`єкту, відокремлена група суспільних відносин, загальних для ряду правопорушень (наприклад, суспільні відносини, пов`язані з дотриманням паспортного режиму, правил дозвільної системи, правил військового обліку тощо, які в сукупності з іншими відносинами складають родовий об`єкт у сфері встановленого порядку управління);

-безпосередній об`єкт - одне або декілька суспільних відносин, яким спричиняється шкода певним проступком (наприклад, безпека руху, людська гідність тощо).

16.Виходячи з формулювання, визначеного в абз. 2 ч. 3 ст. 166 КВК, систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше не будь-яких правопорушень, а лише таких, що посягають на громадський порядок. Тобто законодавець заклав у поняття систематичності вчинення правопорушень лише правопорушення, які визначені за родовим об`єктом, що посягають на громадський порядок. А адміністративні правопорушення за родовим об`єктом, що посягають на громадський порядок, згруповано в главі 14 розділу ІІ КУпАП.

17.При цьому при тлумаченні законодавства з цього питання слід виходити того, що відповідно до ч.1 ст. 57 Конституції України, кожному гарантується право знати свої права і обов`язки. Також слід виходити з принципу верховенства права, який визнається і діє в Україні (ст. 8 Конституції України) та який передбачає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

18.Одним з критеріїв верховенства права є поняття «якості закону», який виступає гарантією застосування судом найбільш сприятливого для особи тлумачення закону.

19.У рішеннях ЄСПЛ та Верховного Суду сформувалась стала практика щодо визначення відповідних критеріїв.

20.Так, ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06, п. 50?56) зазначив, зокрема, що верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції; відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення…, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у права заявника.

21.Так само уніфіковано ЄСПЛ інтерпретував «якість законодавства» і в іншому своєму рішенні, а саме, у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05, п. 51; державні органи неправомірно зобов`язали заявника сплатити податок) «… якість законодавства … - доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні»; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводило до його суперечливого тлумачення судом, стала причиною порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону».

22.Крім того, у справі «Новік проти України» (заява № 48068/06, п. 19) ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля.

23.Достатньо важливими є висновки, які зроблені у рішенні ЄСПЛ у справі «Волков проти України» (заява № 21722/11, п.п. 170, 171). Так, характеризуючи загальні принципи законності втручання, Суд наголосив на тому, що вислів «згідно із законом» …. також стосується якості закону, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе (рішення у справі «Копп проти Швейцарії» (Корр v. Switzerland), заява № 23224/94, п. 55); «якість закону» передбачає, inter alia (з лат. «серед інших речей і справ»), що формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на конвенційні права особи (рішення у справі «С.G. та інші проти Болгарії» (С.G. and Others v. Bulgaria), заява № 1365/07, п. 39); законодавство повинно забезпечувати певний рівень юридичного захисту проти свавільного втручання з боку державних органів (рішення у справі «Р.G. та J.Н. проти Сполученого Королівства» (P.G. and J.Н. v. the United Kingdom), заява № 44787/98, п. 46). Крім того, у пункті 179 цього Рішення ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність конкретної і послідовної практики тлумачення відповідного положення закону була фактором, який призвів до висновку щодо передбачуваності зазначеного положення (рішення у справі «Гудвін проти Сполученого Королівства» (Goodwin v. the United Kingdom), заява № 17488/90, п. 33).

24.Зокрема, у рішенні ЄСПЛ у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» (заява № 77703/01, п. 115) зазначено, що в світлі положень Конвенції, втручання може бути виправданим, якщо воно «встановлено законом» та здійснено «згідно із законом», оскільки оскаржувані заходи повинні не тільки мати законодавче підґрунтя, а й передбачатися якісним законом, який має бути достатньо доступним та передбачуваним щодо наслідків його застосування, тобто бути сформульованим у спосіб, який дає змогу кожній особі, у разі потреби, за допомогою відповідної консультації регулювати свою поведінку (рішення у справах Larissis and Others v. Greece, заява № 23372/94, п. 40; Metropolitan Church of Bessarabia, заява № 45701/99 п. 109).

25.У постанові від 29.08.2018 у справі № 492/446/15-а (провадження № 11-611апп18) Велика Палата Верховного Суду, обґрунтовуючи необхідність відступу від позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17.09.2013 у справі № 21-241а13, врахувала правовий висновок ЄСПЛ, сформований у рішенні у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06, п. 50-56), де Суд визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні; відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону»; у разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

26.Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

27.Тому, відповідно до сталої судової практики, правозастосовчий орган (суб?єкт, що представляє державу або місцеве самоврядування) у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити та застосовувати норму на користь суб`єкта приватного права, адже якщо держава або місцеве самоврядування нездатні забезпечити видання зрозумілих загальнообов?язкових правил поведінки, негативні наслідки у спірних правовідносинах неправомірно покладати на іншу особу.

28.Таким чином, норми права, що не відповідають критерію «якості закону» (зокрема, не відповідають принципу передбачуваності (principle of foreseeability) або передбачають можливість різного тлумачення та правозастосування), суперечать і такому елементу принципу верховенства права як заборона свавілля, а застосування таких норм може призвести до порушення конституційних прав особи та неможливість адекватного захисту від необмеженого втручання суб`єктів владних повноважень у права такої особи. Законодавчий акт, який містить норму, що не сформульована з достатньою мірою якості, а також не дозволяє особі регулювати (впорядкувати) свою поведінку та передбачати (без зайвої складності або отримавши, при потребі, відповідну консультацію) наслідки такої поведінки, не володіє повною мірою такою ознакою як обов`язковість (не може розглядатись як «право»).

29.Саме тому при визначенні систематичності правопорушень, що посягають на громадський порядок, слід застосувати найбільш сприятливий для засудженого підхід та слід виходити з тлумачення цього поняття на його користь, а саме з того, що для цілей застосування положень абз. 2 ч. 3 ст. 166 КВК слід розуміти лише правопорушення за родовим об`єктом, що посягають на громадський порядок, що згруповані в главі 14 розділу ІІ КУпАП. Виходячи з вказаних підходів «якості закону», суд не може брати до уваги ті правопорушення, які не згруповані в главі 14 розділу ІІ КУпАП, та по яким виникають спірні питання, чи порушують вони громадський порядок або посягають на інший родовий об`єкт. Ціною такого різного тлумачення чітко не закріпленого в законодавстві питання може стати позбавлення особи свободи без однозначно передбачених в законі підстав, що прямо суперечить наведеному конституційному принципу верховенства права, одним з критеріїв якого є «якість закону».

30.З досліджених документів випливає, що засуджений ОСОБА_3 під час іспитового строку вчинив лише одне адміністративне правопорушення, яке посягає на громадських порядок, що розміщене в главі 14 розділу ІІ КУпАП, а саме правопорушення, передбачене ч. 2 ст.178 КУпАП, за яке постановою від 25.09.2024 на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.о.с. 27). За це правопорушення засудженому 07.10.2024 було винесено письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання і направлення для відбування призначеного покарання, після чого засуджений більше до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, що посягають на громадський порядок, не притягувався.

31.Усі інші десять адміністративних правопорушень, за які його було притягнуто до адміністративної відповідальності, відносяться до правопорушень, які стосуються безпеки дорожнього руху, що згруповані в главі 10 розділу ІІ КУпАП, та не відносяться до правопорушень, що посягають на громадський порядок, що згруповані в главі 14 розділу ІІ КУпАП, а тому не можуть бути враховані при визначені систематичності в розумінні абз. 2 ч. 3 ст. 166 КВК. А вчинення лише одного правопорушення, що посягає на громадський порядок, в силу абз. 2 ч. 3 ст. 166 КВК не утворює систематичності.

32.Крім того, ОСОБА_3 після застосування до нього письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання продовжив виконувати покладені на нього судом обов`язки.

33.Тому суд дійшов висновку, що клопотання органу пробації про скасування випробування та направлення ОСОБА_3 для відбування призначеного покарання є необґрунтованим, оскільки після застосування письмового попередження про скасування випробування та направлення для відбування покарання, засуджений ОСОБА_3 продовжує виконувати покладені на нього судом обов`язки, не допускав їх порушень та не вчиняв інших правопорушень, що посягають на громадський порядок та що потягли би за собою адміністративні стягнення, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання має бути відмовлено.

Керуючись ч. 2 ст. 78 КК, ст. 166 КВК, ст. ст. 537, 539 КПК, суд -

постановив:

1.У клопотанні Ізмаїльського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області про скасування випробування та про направлення для відбування покарання ОСОБА_3 , засудженого вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.08.2024 за ч. 2 ст. 289 КК до п`яти років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК строком на один рік, з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК, відмовити.

2.Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

3.Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1