Справа № 569/5760/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління СБ України в Рівненській області майора юстиції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках кримінального провадження № 0000051 від 17.03.2025 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, звернувся до суду з клопотанням, погодженим керівником Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 у якому просить накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

В обґрунтування клопотання зазначає, що громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи за попередньою змовою групою осіб із громадянином України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та іншими невстановленими на даний час особами, всупереч вимогам ст.7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 із наступними змінами і доповненнями, ст. 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15.02.1995 із наступними змінами та доповненнями, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини в особливо великих розмірах з метою подальшого збуту, та пов`язану із цим її контрабанду на територію республіки білорусь, за невстановлених органом досудового розслідування обставин, у невстановлений час, але не пізніше першої декади березня 2025 року, придбав психотропну речовину в особливо великих розмірах, отримавши її з невстановленого на даний час джерела. При цьому, психотропна речовина була у виді кристалічної речовини білого кольору з коричневим відтінком, яка у своєму складі містить психотропну речовину PVP (хімічна назва - 1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), яка відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, загальною масою 30 382, 492 г, що є особливо великим розміром, яка розфасована в 40 окремих прозорих поліетиленових пакетів, які, в свою чергу, поміщені в поліетиленові мішки по 20 пакетів, а кожен мішок поміщений у рюкзак із тканини зеленого кольору.

В подальшому, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 та іншими невстановленими, на даний час особами, умисно та з метою реалізації спільного плану, спрямованого на здійснення контрабанди психотропних речовин, розпочав пошук осіб, які б погодились за грошову винагороду здійснити переміщення вказаних рюкзаків поза встановленими пунктами пропуску на територію республіки білорусь, при цьому вказана особа не мала володіти інформацією про вміст відповідних рюкзаків.

З цією метою, ОСОБА_5 в першій декаді березня 2025 року звернувся до знайомого йому ОСОБА_7 із пропозицією за грошову винагороду в розмірі 15 000 доларів США здійснити переміщення товару, що буде наданий ним в подальшому, на територію республіки білорусь. Також, ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_7 про те, що товар буде у двох рюкзаках, кожен вагою близько 20 кг., які будуть опломбовані з метою унеможливлення доступу до їх вмісту сторонніх осіб.

Отримавши попередню згоду ОСОБА_7 на участь у вказаних діях, ОСОБА_5 12.03.2025 організував зустріч на ділянці між селами Лісове та Сварицевичі Сарненського району Рівненської області, в ході якої передав ОСОБА_7 раніше обумовлений товар два рюкзаки, в які у вищевказаний спосіб, була поміщена психотропна речовина у виді кристалічної речовини білого кольору з коричневим відтінком, яка у своєму складі містить психотропну речовину PVP, яка відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, загальною масою 30 382, 492 г, що є особливо великим розміром, тим самим спільно із ОСОБА_4 здійснивши її збут.

При передачі рюкзаків, ОСОБА_5 надав вказівку ОСОБА_7 щодо їх приховування в узгодженому з ним місці схроні, подалі від місць можливого перебування людей.

Після зустрічі ОСОБА_7 на виконання вказівки ОСОБА_5 , розмістив та замаскував обидва рюкзаки у ямі на земельній ділянці за географічними координатами 51.805626, 26.326459 (51?4820.4N 26?1935.E) між селами Вичівка та Бутове Вараського району Рівненської області.

Таким чином, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 та іншими невстановленими на даний час особами, зберігали на вищевказаній земельній ділянці психотропну речовину в особливо великих розмірах з метою подальшого збуту та пов`язаного з цим здійснення її контрабанди на територію республіки білорусь.

В подальшому, ОСОБА_5 в період часу з 12.03.2025 по 13.05.2025, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 та іншими невстановленими на даний час особами, із залученням ОСОБА_7 , який не був обізнаний про те, що мали бути переміщені через митний кордон України в республіку білорусь саме психотропні речовини, вчиняв дії спрямовані на здійснення контрабанди психотропних речовин в особливо великих розмірах на територію республіки білорусь.

13.05.2025 ОСОБА_5 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_4 та іншими невстановленими на даний час особами, з метою здійснення контролю за вмістом та цілісністю рюкзаків, що ним були попередньо надані ОСОБА_7 , близько 16.45 год. поблизу с. Лісове Сарненського району Рівненської області зустрівся із останнім та під час зустрічі отримав від ОСОБА_7 один із двох рюкзаків, із вмістом психотропної речовини у виді кристалічної речовини білого кольору з коричневим відтінком, яка у своєму складі містить психотропну речовину PVP), яка відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, загальною масою 15 236, 455 г, що є особливо великим розміром, яка розфасована в 20 окремих прозорих поліетиленових пакетів, після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було затримано, а рюкзак із вмістом психотропної речовини вилучено.

14.05.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України.

Поряд з цим, органом досудового розслідування встановлено, що, відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, у власності підозрюваного ОСОБА_4 наявні наступні земельні ділянки: кадастровий номер :04:001:0257, площею 0.12 га; кадастровий номер :01:006:0154, площею 0.003 га.

Покликаючись на вищевикладене, санкції ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, слідчий вказує на необхідність накладення арешту на вказане майно підозрюваного, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

З урахуванням неявки заяви слідчого, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна клопотання слідчого розглядається без повідомлення власника майна.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що у провадженні СВ УСБУ в Рівненській області перебувають матеріали кримінального провадження, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000051 від 17.03.2025 за підозрою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України.

У рамках досудового розслідування, за вищевказаних обставин, 14.05.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України.

Відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, у власності підозрюваного ОСОБА_4 наявні вищевказані земельні ділянки.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого (прокурора), який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Одночасно з цим, вимоги ч.1 ст. 173 КПК України та абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України слід застосовувати у сукупності із приписами ч. 11 ст. 170 КПК України. Так, заборона або обмеження користування, розпорядження майном застосовується лише у разі, коли вже існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. В той же час, для накладення арешту шляхом заборони відчуження об`єкту (зміни власника) достатньо встановити наявність у особи правомочності відчужити та можливості приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити відповідне майно.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

З метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, є необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно підозрюваного, відносно якого існує сукупність підстав застосування конфіскації майна як виду покарання, відповідно до санкцій статей Кримінального кодексу України, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, із забороню відчуження та розпорядження будь-яким чином вказаним майном, оскільки незастосування вказаних заходів може призвести до зникнення, втрати відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Відповідно до ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи викладене, санкцію ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України, що передбачає конфіскацію майна, слідчий суддя з урахуванням п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого, з метою забезпечення конфіскації майна, як можливого призначення виду покарання ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173,395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Накласти арешт на наступні земельні ділянки: кадастровий номер :04:001:0257, площею 0.12 га; кадастровий номер :01:006:0154, площею 0.003 га, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування ними, які на праві приватної власності належать громадянину України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути скасована судом, що накладав арешт.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя