ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 669/1/25

Провадження № 11-кп/820/286/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора на вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 06 січня 2025 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Держаки Білогірського району Хмельницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, військовозобов`язаного, раніше не судимого,, -

якого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ст. 390-1 КК України, та призначено йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки, -

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_7 було вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ст. 390-1 КК України, за наступних обставин.

Білогірським районним судом Хмельницької області від 15 листопада 2024 року в справі № 669/1022/24 ухвалено рішення про видачу обмежувального припису строком на три місяці, згідно з яким ОСОБА_7 заборонено: спілкування з ОСОБА_9 ; заходити у кімнату ОСОБА_9 у будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_9 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_9 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_7 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Разом з тим, ОСОБА_7 , будучи належним чином ознайомленим з вищевказаним судовим рішенням та покладеними на нього обмеженнями, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя з забезпечення виконання рішення суду, всупереч вимогам ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, діючи умисно, 29 листопада 2024 року біля 16 год 00 хв, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , розпочав із своєю колишньою дружиною ОСОБА_9 словесний конфлікт, чим умисно не виконав обмежувальний припис у виді заборони спілкуватися з останньою, тим самим заподіяв шкоду суспільним інтересам, що забезпечують нормальну, регламентовану законодавством діяльність суду і органів, які йому сприяють, щодо реалізації завдань і цілей у сфері здійснення правосуддя, державній політиці у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямованій на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Такі дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ст. 390-1 КК України, як умисне невиконання обмежувальних приписів особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність; ухвалити вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ст. 390-1 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки. На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 К К України застосувати до ОСОБА_7 обмежувальний захід у виді проходження програми для кривдників на строк 3 місяці. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану ним скаргу з викладених у ній мотивів, обвинуваченого, захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню в частині призначення покарання, за таких підстав.

Потерпіла належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду, не з`явилась в судове засідання, не повідомила про поважність причини своєї неявки.

Вирок в частині фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності вини, правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 390-1 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється, тому згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевіряються.

Статтею 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Вироком Білогірського районного суду Хмельницької області від 06.01.2025, ОСОБА_7 призначено покарання за ст. 390-1 КК України в межах санкції статті у виді пробаційного нагляду.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.11.2024 Білогірським районним судом за участі заявниці ОСОБА_9 та заінтересованої особи ОСОБА_7 у справі № 669/1022/24 ухвалено рішення про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_7 з покладенням на останнього строком на 3 (гри) місяці обов`язків

Так, ОСОБА_7 , достовірно знаючи про наявність обмежувального припису щодо заборони спілкування з ОСОБА_9 , 29.11.2024 умисно його порушив та розпочав конфлікт із потерпілою. Вказане свідчить про ризик повторного вчинення правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не враховано специфіку самого кримінального правопорушення та психологічні особливості постраждалих від домашнього насильства, у тому числі родинні зв`язки. Вчинене ОСОБА_7 не є одноразовим актом агресії, а має ознаки систематичності, становить собою тривалий циклічний процес.

Розуміння комплексних наслідків домашнього насильства для особи та необхідності вжиття, вичерпних заходів щодо її підтримки є складовою частиною потерпілоорієнтованих підходів, закріплених міжнародними стандартами, визначеними у директивах Європейського Парламенту і Ради Європейського Союзу № 2012/29/ЄС від 25.10.2012 про встановлення мінімальних стандартів щодо прав, підтримки та захисту потерпілих від злочинів, № 2024/1385 від 14.05.2024 щодо протидії насильству над жінками, а також у Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами, ратифікованій Законом України № 2319-1Х від 20.06.2022.

Відповідно до ст. 16 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами сторони вживають необхідних заходів для запровадження програм, спрямованих на навчання осіб, що вчинили домашнє насильство, ненасильницькій поведінці в міжособистісних стосунках з метою запобігання подальшому насильству.

Законами України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» і «Про пробацію» передбачені програми для кривдників та пробаційні програми, які об`єднані єдиною метою змінити насильницьку поведінку осіб, які вчинили домашнє насильство, шляхом застосування відповідних методів психології. Робота з кривдниками шляхом проходження ними таких програм є одним із напрямків державної політики у сфері протидії та запобігання домашньому насильству.

У свою чергу програма для кривдника передбачає комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.

Метою такої корекційної програми є допомога особі, яка вчинила насильство, в осмисленні власної насильницької поведінки, усвідомленні її витоків, проявів, наслідків для особистого життя та життя оточуючих, налагодженні гармонійного життя з родиною у суспільстві, а також в усвідомленні того, що домашнє насильство є порушенням прав людини, яке карається відповідно до законодавства.

Завданнями програми для кривдників є сприяння зміні насильницької поведінки кривдника; сприяння засвоєнню кривдником моделі сімейного життя на засадах тендерної рівності, взаєморозуміння; взаємоповаги і дотримання прав усіх членів родини, формування конструктивної моделі поведінки у приватних стосунках; сприяння оволодінню знаннями про основні норми законодавства у сфері запобігання та протидії домашньому насильству та/або насильству за ознакою статі, а також про види відповідальності за його вчинення; формування відповідального ставлення до власної поведінки та її наслідків для себе та оточуючих; сприяння розвитку емоційного інтелекту та самосвідомості; розвиток навичок до конструктивного безконфліктного спілкування, ефективної та ненасильницької комунікації; розвиток здатності виявляти, аналізувати та усвідомлювати свої негативні думки, конгнігивні фільтри, помилки емоції, керувати ними, розуміти їх наслідки.

При призначенні покарання суд повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України щодо загальних положень призначення покарання з метою реалізації принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і, призначаючи покарання обвинуваченому, насамперед, враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому призначене особі судом покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Таким чином, кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Положеннями ч. 2 ст. 59-1 КК України визначено, що суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

За змістом ч. 1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки:

-заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;

-обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;

заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

-заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

-направлення для проходження програми для кривдників.

Застосування обмежувальних заходів, визначених ст. 91-1 КК України, з огляду на положення зазначеної статті, відносяться до дискреційних повноважень суду, оскільки їх застосування або незастосування має вирішуватись виходячи з конкретних обставин кримінального провадження та особи винного.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к).

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до положень статей 370, ч. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно вимог п.1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність визнається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Покладення обов`язків на ОСОБА_7 , відповідно до ст. 59-1 КК України фактично погіршує його процесуальне становище.

За таких обставин, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, колегія суддів вважає, що незастосування судом першої інстанції ч. 2 ст. 59-1 КК України та обмежувальних заходів, передбачених, з-поміж інших и. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України (проходження програми для кривдників) є неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, що є підставою для задоволення апеляційної скарги прокурора, скасуванню вироку Білогірського районного суду Хмельницької області від 06 січня 2025 року в частині незастосування ст. 59-1 КК України та ухвалення у цій частині нового вироку, відповідно до якого необхідно призначити ОСОБА_7 покарання: за ст. 390-1 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки. На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_7 обмежувальний захід у виді проходження програми для кривдників на строк 3 місяці.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 413, 418-420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 06 січня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_7 за ст.390-1 КК України в частині призначення покарання - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання: за ст. 390-1 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_7 обмежувальний захід у виді проходження програми для кривдників на строк 3 місяці.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

На цей вирок сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення цього вироку.

Судді: