Справа № 274/8428/24
УХВАЛА Провадження № 1-кп/0274/479/25

І м е н е м У к р а ї н и

14.05.2025 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1

за участі секретарів судового засідання . ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження за клопотанням про застосування примусових заходів виховного характеру щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева Житомирської області, громадянина України, учня 7-А класу гімназії № 17 м. Бердичева, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у зв`язку із вчиненням суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

за участі прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5

психологів . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілого . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_8

законного представника потерпілого . . . . . . . . . . . . ОСОБА_9

представника потерпілого . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_10

законного представника особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру . ОСОБА_11

захисника . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_12

особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в :

21 травня 2024 року близько 20 години малолітній ОСОБА_4 та малолітній потерпілий ОСОБА_8 знаходились неподалік буд. № 14 по вул. Шкіряників в м. Бердичеві Житомирської області. У цей час та місці у ОСОБА_4 виник намір, спрямований на завдання фізичного болю ОСОБА_8 , реалізуючи який, ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, керуючись раптово виниклим наміром на завдання фізичного болю, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, підійшов до малолітнього потерпілого ОСОБА_8 та наніс тому один удар правою рукою в область обличчя, внаслідок чого останній впав на землю. Після цього, продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на заподіяння фізичного болю ОСОБА_8 , наніс тому декілька ударів, не менше п`яти, руками та ногами в область голови та тулуба, чим завдав потерпілому фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_4 свою причетність до скоєння суспільно небезпечного діяння визнав повністю та пояснив, що потерпілого Зарембу він знає роки два, ходили разом на футбол, де у них були словесні суперечки, але бійок не було. Перед літом 2024 року близько 20 години він йшов у районі «Шкірзаводу». На велосипедах повз їхали потерпілий з другом. Потерпілий його обізвав, він образив у відповідь. Далі потерпілий зіштовхнувся з другом і впав. Він був розлюченим на потерпілого і коли той підіймався, штовхнув того рукою у обличчя, у щелепу. Потерпілий впав на траву і закрився руками, а він почав бити потерпілого руками і ногами, наніс 6-7 ударів. Вже після нанесення ударів зрозумів, що міг накоїти. Розуміє, що був неправий, зараз би вже так не зробив, просто поговорив би, а не бив би. Перед потерпілим вибачався, коли приїхала поліція. Кається у вчиненому, просить передати під нагляд матері.

Крім визнання фактичних обставин ОСОБА_4 факт вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення його саме ОСОБА_4 також підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів:

-показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що з ОСОБА_13 він познайомився близько 2 років тому, той прийшов до них на заняття футболом. Під час занять у них з ОСОБА_14 виникали словесні суперечки через фізичні контакти, але у конфлікти не переростали. 21.05.24 близько 20 години вони з другом ОСОБА_15 їхали на велосипедах у районі МРЕО. У нього на велосипеді спав цеп, він зупинився, щоб одягнути. У цей момент повз проходив з собакою ОСОБА_14 та, нічого не кажучи, підійшов до нього і вдарив ногою у тулуб збоку. Потім ОСОБА_14 його штовхнув і він впав на траву, прикрився руками, а ОСОБА_14 почав його бити руками, ногами по голові, тулубу, ударів було не менше п`яти. Вже коли бив, ОСОБА_14 сказав, що це за футбол. ОСОБА_15 у цей час стояв поруч у шоці. Він кричав на допомогу, вийшла якась жінка з домоволодіння навпроти, почала кричати до Нікіти, навіщо той б`є і Нікіта пішов. Його ж возили у травмпункт, у нього боліла щелепа, голова, лопатка, його рвало. У перші дні він боявся виходити на вулицю, пропустив обласні змагання, не поїхав на турнір у Францію;

-даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21.05.24, з якого видно, що попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину ОСОБА_9 заявив, що 21.05.24 близько 20 години малолітній ОСОБА_16 , 2012 р.н., перебуваючи по вул. Шкіряників в м. Бердичеві, заподіяв тілесні ушкодження малолітньому ОСОБА_17 , 2013 р.н. (т. 1, а.п. 142-143);

-даними висновку судово-медичної експертизи № 142 від 07.06.24, згідно з яким відповідно до наданої на експертизу медичної карти стаціонарного хворого № 05533(24) у ОСОБА_8 , 2013 р.н., зазначені тілесні ушкодження у вигляді: дрібних крововиливів під шкіру та садна в ділянці правої лопатки. Будь-яких тілесних ушкоджень в ділянці обличчя та голови не зазначено. Тілесні ушкодження у вигляді дрібних крововиливів та садна в ділянці правої лопатки відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету, що можливо і при падінні. Встановити давність отримання тілесних ушкоджень у вигляді дрібних крововиливів та садна в ділянці правої лопатки за даними наданої на експертизу медичної карти стаціонарного хворого не представляється можливим. Виставлений в медичній картці діагноз: Закрита черепно-мозкова травма; струс головного мозку, будь-якими об`єктивними даними та додатковими методами дослідження не підтверджений та враховуватись не може. Згідно наказу № 6 від 17.01.1995р. в „Правилах судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень в примітці до пункту 4.6. вказано: „Діагноз: Забій (м`яких тканин) голови, грудної клітки, живота, тощо не враховується при оцінці ступеня тяжкості, за умови, що він встановлений на основі суб`єктивних факторів і не підтверджується об`єктивними відомостями (т. 1, а.п. 140-141).

Законний представник малолітнього правопорушника ОСОБА_4 ОСОБА_11 зазначила, що зараз вони з сином переїхали до чоловіка і живуть утрьох. Син усім забезпечений. На даний час у сина друзів практично немає, раніше вони жили у районі «Загреблі», друзі сина виїхали за кордон, вони ж переїхали у район «М`ясокомбінату». З приводу поведінки сина ніколи нарікань не було. Вона провела із сином виховну роботу, він розуміє, що був неправий, що не можна вирішувати конфлікти насильством. Вона має виховний вплив на сина, він її слухається. Їхній звичайний робочий день вона прокидається, готує сніданок, син вигулює собаку, снідають, якщо у сина перша зміна йде до школи, якщо друга йде у спортзал. Раніше син ходив на футбол, зараз ходить у зал, піднімає вагу. Вона контролює навчання сина, його соцмережі. Вона офіційно працює швачкою, отримує мінімальну зарплату, працює з 08 до 17-ї години. Просить передати їй сина на поруки, впевнена, що зможе забезпечити його належну поведінку.

За клопотанням прокурора (відмовилася від допиту свідків), проти задоволення якого не заперечили інші учасники судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, оцінюючи зібрані та дослідженні у кримінальному провадженні докази у їхній сукупності, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Однак на час скоєння вищенаведеного суспільно небезпечного діяння ОСОБА_4 , хоча і досяг одинадцятирічного віку, але не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність відповідно до ст. 22 КК України.

Учасники процесу виказали одностайну думку про можливість застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру.

При вирішенні питання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого суспільно небезпечного діяння, те, що він посередньо характеризується за місцем навчання, бере до уваги, що мати забезпечила належні умови проживання ОСОБА_4 і вважає за можливе застосувати до нього заходи виховного характеру, передбачені пунктами 1, 3 ч. 2 ст. 105 КК України у виді застереження та передачі його під нагляд матері.

Цивільний позов у кримінальному провадженні, враховуючи перелік питань, які підлягають вирішенню в ухвалі суду у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру відповідно до ст. 501 КПК України (а це лише чи мало місце суспільно небезпечне діяння, чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від 11 років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність та чи слід застосовувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме), беручи до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України цивільний позов може бути поданий лише до фізичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями виключно підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння ( ОСОБА_4 не є жодною із визначених законодавцем осіб), враховуючи, що жодна норма кримінального процесуального закону не передбачає можливості у рамках кримінального провадження стягувати процесуальні витрати з законних представників особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів виховного характеру, цивільний позов підлягає залишенню без розгляду. Потерпілий, його законний представник, представник мають право звернення з таким позовом в порядку цивільного судочинства.

Інших даних про процесуальні витрати, крім заявлених у позові, матеріали провадження не містять.

Запобіжний захід, поміщення у приймальник-розподільник щодо ОСОБА_4 не застосовувалися, клопотань з даного приводу від учасників не надійшло.

На підставі наведеного, керуючись статтями 97 ч. 2, 105 КК України, статтями 369, 372, 501 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

застосувати щодо ОСОБА_4 , визнавши доведеним, що він вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 126 КК України, примусові заходи виховного характеру у виді застереження та передачі під нагляд матері ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк 1 (один) рік.

Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди - залишити без розгляду.

На ухвалу протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Головуючий - суддя ОСОБА_1