Справа № 521/1783/24
Номер провадження:1-кп/521/905/25
УХВАЛА

11 серпня 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

перекладача ОСОБА_14 ,

при судовому розгляді в режимі відеоконференції кримінального провадження №521/1783/24 відносно:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Зугдіді Республіка Грузія, громадянина Грузії, неодруженого, із середньою освітою, проживаючого до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , який відбуває покарання в ДУ «Одеська виправна колонія №14», раніше судимого:

- 23.12.2019 Одеським апеляційним судом за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки;

- 04.02.2021 вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ст. 391 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 8 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Одеса, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який відбуває покарання в ДУ «Одеська виправна колонія №14», раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 13.12.2021 вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Одеса, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , на даний час відбуває покарання в ДУ «Одеська виправна колонія №14», раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 23.06.2022 вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 187 КК України до позбавлення волі строком на 7 років 10 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Тарутино Одеської області, громадянина України, на даний час відбуває покарання у ДУ «Снігурівська виправна колонія №5», раніше судимого:

- 10.05.2022 вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 189 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;

- притягується до кримінальної відповідальності Приморським районним судом м. Одеси у кримінальному провадженні №000218,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 190 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 с. Неділкове Савранського району Одеської області, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , фактично проживаючого до засудження за адресою: АДРЕСА_6 , до 24.01.2024 відбуваючий покарання в ДУ «Одеська виправна колонія №14», раніше судимого, останній раз:

- 07.05.2021 вироком Іванівського районного суду Одеської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років 2 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Хаджибейського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Прокурор у судовому засідання було заявлено клопотання про продовження застосування відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на два місяці, з огляду на те, що є об`єктивні причини вважати, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу останні матимуть можливість вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду з метою уникнення покарання, незаконно впливати на свідків та експертів у зазначеному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також, прокурором було заявлено клопотання про продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби з огляду на те, що є об`єктивні причини вважати, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу останній матиме можливість вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду з метою уникнення покарання, незаконно впливати на свідків у зазначеному кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_12 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вказав, що ризики зазначені прокурором зменшились, просив суд змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт або зменшити розмір застави як альтернативного запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_11 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив суд змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, однак просила суд зменшити розмір застави як альтернативного запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_13 , кожен окремо, не заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби ще на 2 місяці.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 також заперечувала у задоволенні клопотання прокурора, вказала, що у її підзахисного наявні міцні соціальні зв`язки, у нього є дитина та місце мешкання. Просила суд змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження застосування запобіжних заходів, вислухавши думку учасників судового засідання, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити застосування відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на два місяці, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 . При цьому суд виходить з наступного.

Строк перебування обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, та строк застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 , який встановлений ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 27.06.2025 року, спливає 25.08.2025 року.

Враховуючи неможливість до спливу строку запобіжного заходу закінчити судовий розгляд кримінального провадження та прийняти остаточне рішення суд, керуючись зазначеними нормами процесуального права, зобов`язаний розглянути та вирішити заявлене прокурором клопотання про продовження строку запобіжного заходу відносно обвинувачених.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Частиною 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Також суд враховує, що відповідно до практики ЄСПЛ, продовження строку тримання під вартою, як підстава для втручання в право особи на свободу, має містити його обґрунтування, доцільність, аналіз ризиків у конкретних обставинах та інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. («W проти Швейцарії», «Тейс проти Румунії» та ін.).

У своєму клопотанні прокурор зазначає, що метою продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та експертів у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оцінивши надані прокурором дані, суд вважає, що ризики вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 дій, зазначених у ст. 177 КПК України продовжують існувати. Разом із цим, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання на території Одеської області, що вказує на міцність його соціальних зв`язків, у нього є малолітня дитина ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Крім того, мати дитини, ОСОБА_16 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , та дитина перебуває на утриманні похилої матері ОСОБА_7 , яка потребує допомоги у вихованні зі сторони обвинуваченого.

Також, як підставу необхідності продовження застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор посилається на тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі доведеності його вини. Так, дійсно, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, покарання за який передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Разом із цим Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Такі висновки суду, узгоджуються з позицією Одеського апеляційного суду, зокрема, яка викладена в ухвалі Одеського апеляційного суду від 11.03.2025 (справа №521/3005/25, номер провадження №11-сс/813/547/25), згідно якої апеляційний суд зазначає, що тяжкість покарання не може слугувати безумовною підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу в межах кримінального провадження, запобіжний захід не є покаранням за злочин. Його мета забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної або обвинуваченої особи.

Крім того, суд бере до уваги, що на момент оголошення підозри у даному кримінальному провадженні, обвинувачений ОСОБА_7 вже відбув більшу половину строку призначеного покарання у Державній установі «Одеська виправна колонія №14».

Таким чином, суд приходить до переконання, що заявлені раніше ризики на даній стадій судового розгляду зменшилися, а тому суд вважає за можливе змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід на менш суворий, а саме на цілодобовий домашній арешт з покладанням відповідних процесуальних обов`язків на обвинуваченого, із метою забезпечення його належної процесуальної поведінки під час судового розгляду.

Крім того, розглянувши клопотання прокурора про продовження застосування відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ще на два місяці, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного.

У своєму клопотанні прокурор зазначає, що згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , та у вигляді домашнього арешту в нічний час доби відносно обвинуваченого ОСОБА_8 є забезпечення виконання останніми покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та експертів у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, доказами на обґрунтування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду вказує те, що останні обвинувачуються у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, які є тяжкими та особливо тяжкими злочинами. Покарання, зокрема, у вигляді позбавлення волі на значний строк, яке може бути призначене відносно обвинувачених у випадку визнання їх винуватими у вчиненні злочинів, якій їй інкримінуються, особливо сильно підвищує ризик переховування від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

На наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме запобігання спробі незаконно впливати на свідків та експертів у цьому ж кримінальному провадженні, вказує те, що кримінальне провадження перебуває на стадії дослідження доказів, судом ще не допитано вказаних осіб, їх покази мають суттєве значення у кримінальному проваджені, обвинувачені, перебуваючи під більш м`яким запобіжним заходом, безперешкодно зможуть впливати на вищезазначених свідків, із метою зміни ними показів та ухилення від кримінальної відповідальності.

На наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення іншого кримінального правопорушення, вказує той факт, що обвинувачені раніше судимі та вчинили інкриміновані їм злочини в період відбування покарання, що свідчить про стійкість тенденції до скоєння ними злочинів та небажання ставати на шлях виправлення.

За змістом ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 , суд також враховує наступні обставини: тяжкість покарання, що загрожує відповідним особам у разі визнання винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинувачених, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність в них родини й утриманців; майновий стан обвинувачених; наявність судимостей.

Обставин, які є перешкодою для продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та домашнього арешту, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, на думку суду, немає.

Також, у ході розгляду клопотання встановлено, що застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Наведені обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання останніх під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів, з дотриманням справедливого балансу між цими стандартами і правами та інтересами підозрюваного.

Доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не є такими, що гарантують виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, нічим не підтверджені та спростовані у ході судового розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної або обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи положення ст.ст. 182, 183 КПК України, суд вважає необхідним визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183,199, 331, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці (60 днів), тобто до 09.10.2025 року включно.

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків, в розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати за викликом до суду;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці (60 днів), тобто до 09.10.2025 року включно.

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків, в розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати за викликом до суду;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці (60 днів), тобто до 09.10.2025 року включно.

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків, в розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати за викликом до суду;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

У задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із забороною обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_5 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки строком на два місяці (60 днів), передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися із населеного пункту, у якому він повинен відбувати домашній арешт без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у вказаному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Контроль за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом покласти на співробітників Відділу поліції №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області

Ухвала суду про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту припиняє свою дію 09.10.2025 року.

Клопотання прокурора про продовження застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, задовольнити.

Продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_7 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки строком на два місяць (60 днів), передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за їх викликом;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у вказаному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення.

Контроль за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом покласти на співробітників Відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області.

Ухвала суду про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою 09.10.2025 року.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченим, захисникам, направити до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», Відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області та Відділу поліції №1 Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_17