Справа № 947/5104/25
Провадження № 1-кс/947/7247/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , участю прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна адвоката ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого детектива ТУ БЕБ в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001733 від 08.11.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Детектив за погодженням з прокурором в рамках кримінального провадження № 0001733 від 08.11.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України звертається до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, яке було виявлено та вилучено 16.05.2025 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , перелік якого зазначено у клопотанні з метою збереження речових доказів.

У судовому засіданні -

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 оголосив подане клопотання, його вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що органом досудового розслідування не доведено відношення майна до кримінального провадження. У задоволенні клопотання просив відмовити.

Власник майна ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду клопотання.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що ТУ БЕБ в Одеській області на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0001733 від 08.11.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України за фактами зловживання службовим становищем посадовими особам та ухилення від сплати податків.

Попередньо, як зазначає сторона обвинувачення, в ході досудового розслідування було встановлено наступне.

Ряд суб`єктів господарювання зовнішньоекономічної діяльності, в тому числі з ознаками «ризиковості», здійснюють протиправну діяльність, направлену на нанесення збитків державному бюджету, шляхом придбання сільськогосподарської продукції невідомого походження та її подальший експорт за межі митної території України, що свідчить про придбання сільськогосподарської продукції за готівкові кошти, без належного відображення по бухгалтерському та податковому обліках, з метою ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах.

Зокрема, за даною схемою значна частина експортованих товарів скуповується та території України за готівкові кошти без відповідного відображення у бухгалтерському обліку та податковій звітності, нарахування і сплати податків, та у подальшому за підробленими документами щодо їх походження і вартості експортується за кордон через суб`єктів ЗЕД, в тому числі з ознаками «фіктивності». При цьому податки не нараховуються та не сплачуються, валютна виручка не повертається.

Також встановлено, що до протиправної діяльності залучено підконтрольних посадових осіб підприємства агропромислового комплексу, в тому числі державної форми власності, з метою використання потужностей таких підприємств для накопичення, переробки, перевалки зернових, закуплених за готівку.

При цьому послуги зі зберігання та перевалки сільськогосподарської продукції на потужностях вказаних підприємства агропромислового комплексу не відображаються у бухгалтерському обліку та податковій звітності підприємств.

Вказаними діями наносяться збитки бюджету України у особливо великих розмірах, у тому числі шляхом не повернення валютної виручки та несплати відповідних податків. Зазначені незаконні дії є неприпустимим в умовах воєнного стану.

Детектив у клопотанні зазначає про те, що співробітниками УСБУ в Одеській області встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення імовірно може бути причетний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, в ході досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси 16.05.2025 року було проведено обшук житлового приміщення за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , у ході проведення якого було виявлено та вилучено: ноутбук «НР», чорного кольору, з серійним номером CND 10619R8; телефон Samsung Galaxy A 51 сірого кольору з сім карткою НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 ; флеш накопичувач Micro SD, об`ємом 16 Gb, на якому міститься інформація в електронному вигляді щодо придбання та реалізації сільськогосподарської продукції за готівкові кошти.

З метою збереження вказаного тимчасово вилученого майна, яке визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження, детектив за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням про арешт майна.

Детектив у клопотанні визначив метою накладення арешту на вилучене майно, його збереження як речових доказів, хоча при цьому конкретно мету та правову підставу арешту майна не обґрунтував, а лише поверхово послалася на положення ст. 170 КПК України, які загалом визначають поняття арешту майна.

Так, слідчому судді незрозуміло з яких підстав детектив та прокурор прийшли до висновку, що вилучене під час обшуку майно може містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень та які саме відомості воно може містити, відповідно неможливо встановити мету накладення арешту на майно.

Детективом у клопотанні та прокурором у судовому засіданні не було доведено відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту на вилучене майно, зокрема, не було доведено його відношення до розслідуваного к/п № 0001733 від 08.11.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України та яким чином зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України для речових доказів.

Детективом у клопотанні та прокурором у судовому засіданні зазначалося про те, що вилучене майно є речовими доказами та відноситься до речей, які містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема підтвердження або спростування факту вчинення кримінальних правопорушень.

Однак, до клопотання про арешт майна жодного доказу на обґрунтування відповідності тимчасово вилученого майна категорії речових доказів та підстав для накладення арешту на вилучене майно додано не було.

З моменту вилучення технічних пристроїв минуло більше місяця, проте слідчому судді не надано протоколів їх огляду та постанов про призначення експертиз із ними, незрозуміло для чого було їх вилучено, якщо протягом місяця пристрої навіть не оглянуто детективом.

Також відповідно до вимог ст. 171 КПК України сторона обвинувачення не довела зв`язок між кримінальними правопорушеннями, які розслідуються в рамках кримінального провадження та майном яке належить третій особі ОСОБА_6 .

На думку слідчого судді прокурором не доведено на даний час, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна ОСОБА_6 , про який йдеться в клопотанні.

Прокурором не зазначено та необґрунтовано, що вилучене в ході проведення обшуку майно відповідає хоча б одному із критеріїв речових доказів в рамках кримінального провадження, відсутнє також обґрунтування необхідності накладення арешту на зазначене майно, що позбавляє можливості перевірити відповідність вилученого майна категорії речових доказів. Сторона обвинувачення в клопотанні лише формально посилається на норми кримінального процесуального законодавства.

За таких обставин, слідчий суддя не може прийти до переконання, що на теперішній час арешт майна буде відповідати засадам розумності та співмірності, а відповідно, й що такий захід забезпечення обґрунтовано обмежувати право власності власника майна.

З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності особи, враховуючи необґрунтованість клопотання сторони обвинувачення, оскільки в клопотанні відсутнє належне обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, а також стороною обвинувачення не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про який йдеться в клопотанні, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 170-173, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого детектива ТУ БЕБ в Одеській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001733 від 08.11.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 364 КК України відмовити.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно під час обшуку 16.05.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-ноутбук «НР», чорного кольору, з серійним номером CND 10619R8; телефон Samsung Galaxy A 51 сірого кольору з сім карткою НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 ;

-флеш накопичувач Micro SD, об`ємом 16 Gb, на якому міститься інформація в електронному вигляді щодо придбання та реалізації сільськогосподарської продукції за готівкові кошти повернути особі у якої його було вилучено.

Виконання ухвали покласти на старшого детектива ТУ БЕБ в Одеській області ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1