ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1360/25 Справа № 191/5188/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2025 року, про відмову в задоволенні клопотання Державної установи Синельниківська виправна колонія (№ 94) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2025 року в задоволенні подання ДУ Синельниківська виправна колонія (№ 94) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України відмовлено.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що засуджений свою поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання не довів свого виправлення, оскільки хоча і має заохочення, однак мав також одне стягнення, яке погашене в установленому законом порядку, у вигляді поміщення до карцеру на 3 дні за нетактовну поведінку.

Також судом взяті до уваги дані про особу засудженого, який раніше судимий, має гіпертонічну хворобу ІІІ стадії, звільнявся від відбування призначеного покарання умовно-достроково, однак належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та систематично вчиняв нові кримінальні правопорушення.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання ДУ Синельниківська виправна колонія (№ 94) задовольнити та звільнити його від відбування покарання умовно достроково.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що висновки суду є необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що за час відбування покарання довів своє виправлення. Зазначає, що судом не враховано, що він має заохочення, позитивно характеризується, приймає участь у виховних заходах, сумлінно ставиться до праці, а також має гіпертонічну хворобу ІІІ стадії.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого, який підтримав апеляційну скаргу та просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково, зазначивши про своє виправлення; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки, на його думку, засуджений не довів свого виправлення; перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Так, ст. 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК Україниумовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що ОСОБА_7 вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.07.2021 року визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, до 6 років 7 місяців позбавлення волі.

Згідно довідки та характеристики, що надані установою виконання покарань, ОСОБА_7 з 26.05.2020 перебуває в установах виконання покарань, кінець строку припадає на 26.12.2026 року.

За час відбування покарання характеризується позитивно, на добровільних засадах виконує обов`язки старшого днювального відділення, активно залучається до суспільно-корисної праці, ремонтних робіт і відділеннях. При цьому, засуджений був працевлаштований лише в період з 03.08.2023 року 11.08.2023 року. Виконання обов`язків днювального не є його працевлаштуванням, а дотримання умов відбування покарання та залучення до суспільно-корисної праці є обов`язком засудженого. Має чотири заохочення у виді подяк та одне стягнення (а.с. 4/зв).

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі. Також колегією суддів враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_7 свого виправлення належною поведінкою за весь період відбування покарання, оскільки з часу перебування в установі виконання покарань з 26.05.2020 року почав отримувати заохочення лише 23.05.2022 року, останнє у часі датоване 09.07.2024 року, через що у колегії суддів немає підстав вважати, що засуджений своєю сумлінною поведінкою систематично, на всьому протязі строку відбування покарання, доводить своє виправлення.

Крім того, цей засуджений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання, звільнявся умовно-достроково, втім висловлену йому державою довіру не виправдав і вчинив низку нових кримінальних правопорушень, що свідчить про стійку антисоціальну спрямованість його особи. На даний час він відбуває покарання, призначене йому за правилами ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням невідбутого покарання за двома попередніми вироками суду. З огляду на вказані відомості про його особу, виправлення ОСОБА_7 до повного відбуття ним покарання має бути переконливо підтверджене беззаперечними доказами, втім цього не вбачається.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених, та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та наявність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження, є безпідставними, оскільки заохочення у виді подяк є несистематичними, не охоплюють весь період відбування покарання та самі по собі не є підставою для застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення, Судом досліджені та оцінені всі обставини, які мали значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Крім того, тривалість фактично відбутого ОСОБА_7 покарання, з урахуванням розміру невідбутої його частини та вищенаведених відомостей, об`єктивно не є достатньою для досягнення щодо цього засудженого мети кримінального покарання, визначеної ст. 50 КК України.

З огляду на вищевикладене, доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності подання установи відбування покарання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2025 року, про відмову в задоволенні клопотання Державної установи Синельниківська виправна колонія (№ 94) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4