Справа № 347/1424/23
Провадження № 11-кп/4808/208/25
Категорія ст. 331 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2025 року задоволено клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 обвинуваченому за ч.2 ст.121 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Продовжено строк запобіжного заходу тримання під вартою, щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України, з утриманням в державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань №12» терміном на 60 днів, а саме по 13.00 год. 09.05.2025 року включно.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу. Просить скасувати ухвалу суду як незаконну та прийняту неповноважним складом суду. Обрати ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

Сторона захисту посилається на те, що прокурором в судовому засіданні не було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та неможливість обрання ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу. Так, в матеріалах провадження відсутні докази того, що ОСОБА_8 переховувався від органів досудового розслідування, незаконно впливав на потерпілу та свідків, перешкоджав кримінальному провадженню іншим чином, вчинив інше кримінальне правопорушення. Зокрема, ОСОБА_8 добровільно з`явився до відділу поліції, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки. Більше того, в Україні введено воєнний стан, а тому ОСОБА_8 невиїзний, та говорити про можливість переховування від суду взагалі не доцільно. Крім того, стверджує, що тиск на потерпілу не чинився і жодних доказів впливу на потерпілу не було, остання в правоохоронні органи не зверталась, і те, що ОСОБА_8 , нібито, надав їй неправдиву інформацію щодо місця перебування її сина в ніч на 15.01.2023 року - не свідчить про тиск на неї з боку обвинуваченого. Що стосується свідка ОСОБА_10 , то сторона захисту ставить під сумнів правдивість його показань та вважає, що не в цьому статусі останній повинен знаходитись. Водночас, потерпіла і свідки допитані судом, відтак, і даний ризик на момент розгляду клопотання перестав існувати.

Захисник вважає, що суд першої інстанції від аналізу ризиків, наведених у клопотанні прокурора, самоусунувся. Жодна з обставин, передбачених ст. 178 КПК України, в ухвалі суду не наведена, в ній тільки констатується тяжкість злочину, продовження існування ризиків та відсутній висновок про те, що жоден інший більш м`який запобіжний захід ризикам запобігти не зможе.

Вважає, що судом безпідставно автоматично продовжено тримання під вартою, виключно за дубльованих обставин, при цьому грубо порушуючи право особи на справедливий суд.

Захисник зауважує, що в судовому засіданні 03.03.2025 року ОСОБА_8 заявив відвід головуючій судді, мотивуючи тим, що в попередніх судових засідання головуюча суддя свідомо допускала порушення його прав як обвинуваченого та вчиняла дії, які можуть призвести в подальшому до скасування вже, на його погляд, сформованого нею обвинувального вироку. Також такий відвід письмово ОСОБА_8 відправив через установу 04 березня 2025 року. Проте, даний відвід був предметом розгляду в судовому засіданні 13.03.2025 року, тільки після вирішення питання про продовження запобіжного заходу. Вважає, що суд першої інстанції не мав права вирішувати клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу, оскільки йому ще в попередньому засіданні було висловлено відвід.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги ;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги, оскільки вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи про те, що розгляд клопотання про продовження строку тримання під вартою було здійснено незаконним складом суду, оскільки стороною захисту не наведені обставини, які свідчать про наявність передбачених законом підстав для відводжу складу суду.

Зокрема, зі змісту доводів сторони захисту вбачається, що підставою для відводу судді першої інстанції є твердження ОСОБА_8 про те, що в попередніх судових засідання головуюча суддя свідомо допускала порушення його прав як обвинуваченого та вчиняла дії, які можуть призвести в подальшому до скасування вже, на його погляд, сформованого нею обвинувального вироку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч.4 ст.80 КПК України заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту пояснень учасників судового розгляду вбачається, що розгляд кримінального провадження щодо обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України, перебуває в суді першої інстанції на завершальному етапі.

Разом з тим, стороною захисту не зазначаються обставини, які передбачені ст.ст.75,76 КПК України та які свідчать про реальне існування обставин, що виключають участь судді в кримінальному провадженні або свідчать про недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Косівського районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст.121 КК України.

Під час судового розгляду прокурор заявив клопотання про продовження раніше обраного щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави, у зв`язку з тим, що встановлені під час досудового слідства ризики, передбачені ст.177 КПК України, продовжують існувати, а тому підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні.

Оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу, суд першої інстанції врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , особу обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, а також ризики, передбачені п.п.1,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, а саме: можливість переховування обвинуваченого від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, підставами вважати, що ОСОБА_8 перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, є те, що він обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, і у разі визнання його винуватим, ризик втечі для нього може бути менш небезпечним, ніж призначене покарання і процедура його відбування. Зокрема, ОСОБА_8 скрився з місця події після вчинення злочину та переховувався від правоохоронних органів.

Суд першої інстанції правильно врахував те, що продовжує бути високим ризик перешкоджання кримінальному провадженню шляхом нез`явлення на виклики до суду та переховування від суду. При цьому судом враховано те, що кримінальне провадження перебуває на стадії дослідження письмових доказів, обвинувачений відмовляється від дачі показань по справі, тому на цій стадії судового розгляду зміна запобіжного заходу може призвести до затягування розглядом справи та неможливості об`єктивно дослідити матеріали справи та докази.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ризики, які існували на час обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, що виправдовує його тримання під вартою та унеможливлює застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

З огляду на вищевказане, твердження обвинуваченого щодо відсутності доказів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України встановлені в ухвалі суду та підтверджуються матеріалами провадження.

В апеляційній скарзі не наведено переконливих доводів щодо запобігання наявним ризикам в інший спосіб, ніж передбачений відповідним судовим рішенням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про його особу, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого необхідно враховувати наявність конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості з метою забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні.

Таким чином, тримання під вартою обвинуваченого в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу щодо обвинуваченого, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження суд самостійно вирішує питання про застосування чи продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

Рішення апеляційного суду щодо розгляду питання про законність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого, кримінальне провадження щодо якого розглядається по суті судом першої інстанції, не повинно виглядати як втручання у порядок розгляду кримінального провадження судом першої інстанції та створювати перешкоди суду в організації ефективного судового розгляду у розумні строки.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на те, що розумним, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Колегія суддів неодноразово вказувала на те, що тривалість розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції безумовно впливає на питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, національним законодавством не передбачена можливість зміни запобіжного заходу внаслідок тривалого перебування обвинуваченого під вартою та порушення судом розумних строків розгляду кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що судова практика Європейського Суду з прав людини свідчить про необхідність врахування тривалості перебування обвинуваченого під вартою при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідності забезпечення розгляду кримінального провадження у розумні строки.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419,422-1КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5