КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5004/2025 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю:

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000020 від 02.02.2023 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління протидії кримінальним правопорушенням у сфері кібербезпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

Просив накласти арешт на автомобіль марки «BMW X5» д.н.з. НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та фактично перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000020 від 02.02.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 27, ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 3, 4 ст. 190, ч. 1 ст. 301-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території України діє організоване злочинне угрупування, що має наявну ієрархічну системно-структурну побудову, яка включає в себе наявність керівництва (лідерів), чітко визначену підпорядкованість рядових членів об`єднання його керівникам, загально-визначені правила поведінки і конспірації направлені на досягнення єдиного злочинного задуму одержання неправомірної вигоди від вчинення шахрайських дій.

Встановлено, що особи причетні до вчинення злочину здійснюють шахрайські дії за наступною схемою: розповсюджують «фішингові» посилання під приводом оформлення та отримання грошової допомоги від «Організації Об`єднаних Націй (ООН)» у різних месенджерах (Viber, Telegram) та соціальних мережах (Фейсбук), коли жертва переходить за посиланням для нібито отримання допомоги вона надає дані своєї банківської картки (номер, дату, CVV код, пароль картки), після чого зловмисники користуючись вказаними даними за допомогою програмного забезпечення мобільних пристроїв на базі IOS та Android здійснюють прив`язку банківської картки потерпілого до «Безконтактної оплати» на свій смартфон. В подальшому фігуранти користуючись банкоматами з функцією «NFC-модуль» здійснюють зняття грошових коштів потерпілих на території міста Києва, Черкас та міста Ніжин.

Організатором даного угрупування виступив ОСОБА_10 , який маючи певний життєвий досвід, організаторські здібності, лідерські якості, протягом 2023 року, а саме у період з червня по серпень 2023 року (більш точного часу, дати та місця в ході досудового розслідування не встановлено), діючи на виконання розробленого ним злочинного плану залучив до участі у організованій групі ряд осіб, які мали із ним довірливі відносини.

Злочинний задум ОСОБА_10 , передбачав вчинення умисних особливо тяжких злочинів на території різних областей України, у зв`язку з чим, до складу організованої групи увійшли щонайменше сім осіб, які поділяли погляди ОСОБА_10 щодо можливості вчинення злочинів, свідомо нехтували загальноприйнятими нормами моралі та принципами, установленими в суспільстві, за своїми морально-вольовими якостями були схильні до вчинення шахрайських дій, мали необхідні знання та навички, а також були охочими збагатитися злочинним шляхом.

В період часу протягом 2023 року, а саме з червня по серпень 2023 року, створена ОСОБА_10 організована група вчинила ряд особливо тяжких злочинів, пов`язаних із введенням в оману довірливих громадян під приводом отримання допомоги від держави, ООН в період воєнного стану, задля отримання доступу до їх особистих банківських рахунків та як наслідок заволодіння їх грошових коштів.

Наразі у кримінальному провадженні розслідується 30 епізодів шахрайської діяльності організованої групи.

Всього у зазначений період часу учасники організованої групи, шляхом введення в оману потерпілих заволоділи чужим майном на загальну суму 1 120 102 гривень 98 копійок.

У ході здійснення досудового розслідування 11.02.2025 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України.

В межах здійснення досудового розслідування також установлено, що ОСОБА_10 в період вчинення злочинів перебував ДУ «Сумський слідчий ізолятор» у зв`язку із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001155 від 26.07.2020 за ч. 2 ст.156, ч. 6 ст.152, ч. 1 ст. 263, ч. 6 ст. 153, ч. 1 ст.155 КК України.

Встановлено, що з кінця лютого 2025 року підозрюваний ОСОБА_10 постійно користується автомобілем марки «BMW X5» д.н.з. НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 , який з метою анонімізації походження грошових коштів, отриманих від злочинної діяльності та їх подальшої легалізації ОСОБА_10 зареєстровано на підконтрольну особу, а саме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 12 КК України, інкриміновані ОСОБА_10 злочини віднесено до категорії особливо тяжких, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 13.06.2025 клопотання прокурора задоволено.

Накладено арешт із забороною відчуження на автомобіль марки «BMW X5» д.н.з. НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та фактично перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, 25.06.2025 адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13 червня 2025 року.

Просила поновити строк на подачу апеляційної скарги.

В обґрунтуванні апеляційних вимог, зазначала, що ухвала є незаконною, необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам КПК України та підлягає скасуванню.

Зазначала, що прокурором підстави для накладення арешту є надуманими та безпідставними, а слідчим суддею в порушення вимог процесуального права, встановлені обставини які не відповідають дійсності та не мають жодного доказу на їх підтвердження.

Зазначала, що 13.02.2025 між ФОП ОСОБА_11 та ОСОБА_10 було накладено договір оренди легкового автомобіля №1322025. Відповідно до умов договору оренди автомобіля було передано ОСОБА_10 в тимчасове платне користування строком до 31.12.2025 на підтвердження чого було складено Акт здачі-прийняття автомобіля. В свою чергу ОСОБА_10 не має жодного відношення до обставин набуття ОСОБА_8 у свою власність автомобіля, а також до проведення ФОП ОСОБА_8 законної підприємницької діяльності. Між ФОП ОСОБА_12 та ОСОБА_10 виникли договірні відносини лише після укладення 13.02.2025 договору оренди.

Стверджувала, що ОСОБА_8 взагалі не має жодного відношення до описаних в ухвалі слідчого судді обставин кримінального правопорушення.

Зазначала, що ОСОБА_8 в якості свідка допитано не було та не повідомлялось про підозру.

У судове засідання прокурор не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу у його відсутності, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, з наведених в ній підстав, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000020 від 02.02.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 27, ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 3, 4 ст. 190, ч. 1 ст. 301-1 КК України.

11.02.2025 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України.

Встановлено, що ОСОБА_10 придбав автомобіль марки «BMW X5» д.н.з. НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 .

Однак у зв`язку з тим, що зазначений автомобіль марки «BMW X5» д.н.з. НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 придбаний фактично за грошові кошти, отримані від злочинної діяльності підозрюваного ОСОБА_10 , та право власності на який зареєстровано на ОСОБА_8 , який є підконтрольною особою ОСОБА_10 для уникнення можливого застосування обтяжень правоохоронними органами, воно вважається майном третьої особи.

Відповідно до ст. 12 КК України, інкриміновані ОСОБА_10 злочини віднесено до категорії особливо тяжких, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

У зв`язку з тим, що майно, яке фактично належить підозрюваному може бути джерелом для забезпечення можливої конфіскації майна, виникла необхідність у накладенні арешту на таке майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, можливість конфіскації майна, як виду покарання, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також те, що обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на майно.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна (підозрюваного) з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя на момент розгляду клопотання обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які могли суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 404, 405, 407, 412, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13 червня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3