ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/3722/25 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11-сс/818/782/25 Доповідач ОСОБА_2
Категорія арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю представника власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Слобідського районного суду м. Харкова від 23 травня 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000621 від 21 травня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим відділенням ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000621 від 21 травня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на підставі заяви ОСОБА_10 від 20.05.2025 року, відповідно до якої невстановлена особа в лютому 2025 року привласнила належний йому транспортний засіб «TESLA MODEL 3», у кузові білого кольору, ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_1 , діючи в умовах воєнного стану.

23 травня 2025 року у період з 07 год. 35 хв. до 07 год. 47 хв. слідчим СВ Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області присутності двох понятих, проведено огляд місця події на відкритій ділянці місцевості поблизу адреси: АДРЕСА_1 , за географічними координатами 47.9162996; 33.2972404. У ході зазначеної слідчої дії було виявлено та в подальшому вилучено: 1) транспортний засіб «TESLA MODEL 3», у кузові білого кольору, ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_1 , без реєстраційних номерних знаків, опечатано відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства та поміщено на спеціальний майданчик для зберігання транспортних засобів Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: м. Кривий Ріг, проспект Поштовий, 71. 2) Два фрагменти липкої стрічки з візуально зафіксованими слідами папілярних візерунків, поміщені до паперового пакета зі службовим маркуванням Національної поліції України. Зазначені об`єкти упаковано відповідно до вимог криміналістичної техніки та опечатано биркою з індивідуальним номером NPU 3362233 для забезпечення цілісності речових доказів та унеможливлення стороннього доступу..

Постановою слідчого СВ ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області від 23.05.2025 року вилучений транспортний засіб та два фрагменти липкої стрічки визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В ході досудового розслідування встановлено, що згідно автоматизованої інформаційно-обчислювальної системи Міністерства внутрішніх справ України «Національні інформаційні системи» (ДП«НАІС»), транспортний засіб електромобіль торгової марки - TESLA, комерційний опис - MODEL 3, тип кузова згідно сертифікату АА, Dual Motors Long Range, 2019 року випуску, білого кольору, VIN: НОМЕР_1 , було перереєстровано 29.04.2025 року у ТСЦ №1243, розташованому за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Вільної Ічкерії, 11/2, де новим власником зазначено громадянку України ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу №8823/25/000072 від 24.04.2025 року.

23.05.2025 року прокурор Слобідської окружної прокуратури м. Харкова звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, в якому просив накласти арешт на майно, вилучене під час огляду 23.05.2025 року.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що метою накладання арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України, з метою недопущення приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі цих доказів, оскільки незастосування такого заходу призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також автомобіль визнаний речовим доказом та може сприяти розкриттю кримінального правопорушення та притягненню винних осіб до кримінальної відповідальності, а також має значення для встановлення істини під час досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Слобідського районного суду м. Харкова від 23 травня 2025 року клопотання прокурора про арешт майна задоволено.

Суд вирішив накласти арешт на тимчасово вилучені 23.05.2025 року під час огляду місця події за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Окружна, 12Г:

1) транспортний засіб «TESLA MODEL 3», у кузові білого кольору, ідентифікаційний номер (VIN): НОМЕР_1 , без реєстраційних номерних знаків, шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження та відчуження;

2) два фрагменти липкої стрічки з візуально зафіксованими слідами папілярних візерунків, поміщені до паперового пакета зі службовим маркуванням НПУ, опечатано биркою з індивідуальним номером NPU 3362233.

Місцем зберігання автомобіля «TESLA MODEL 3» визначено майданчик для зберігання транспортних засобів Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Поштовий, 71.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник власника майна просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_11 є добросовісним набувачем, придбала автомобіль 24.04.2025 року. На переконання представника власника майна, сповіщення поліції ОСОБА_10 про незаконне заволодіння його автомобілем, який раніше був добровільно переданий іншій особі, є завідомо неправдивим повідомленням про злочин, оскільки власником автомобіля була ОСОБА_12 , а тому накладення арешту на автомобіль в межах кримінального провадження суперечить дійсним цілям КПК України.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор та власник майна в судове засідання не з`явились були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, причин своєї неявки суду не повідомили.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливим проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні та власника майна, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна на підтримання вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя врахував обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, виходив з того, що прокурором доведено, що майномістить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При постановленні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч.2,3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Колегія суддів вважає, що на цьому етапі кримінального провадження достатньою мірою підтверджується наявність необхідності розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.191 КК України.

Матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність автомобіля ознакам речових доказів, оскільки він з огляду на дані кримінального провадження та його специфіки може містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування, а також необхідні для проведення судових експертиз, висновки яких є релевантними в таких кримінальних правопорушеннях.

На переконання колегії суддів, вимоги клопотання на цьому етапі досудового розслідування виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Вилучене майно повинне бути досліджене під час досудового розслідування і може бути доказом по справі, зокрема для встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, а також необхідністю отримання висновків відповідних спеціалістів на підтвердження або спростування факту, які слугуватимуть встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення наявних ризиків та негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав щодо арешту автомобіля «саме у визначений спосіб, враховуючи можливість використання його як доказу у цьому кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчим відділенням ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000621 від 21 травня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,тобто за фактом привласнення автомобіля «TESLA MODEL 3».

А відтак, вказаний транспортний засіб має певний зв`язок з розслідуваним кримінальним правопорушенням (фактично є об`єктом злочину) та зберіг на собі сліди кримінального правопорушення.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта з приводу того, що ОСОБА_13 є добросовісним набувачем, а тому на думку апелянта, у слідчого судді були відсутні підстави для задоволення клопотання прокурора, оскільки арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Твердження апелянта про те, що заява колишнього власника є завідомо неправдивим повідомленням про злочин є необґрунтованими, оскільки слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати в подальшому орган досудового розслідування або суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.

Апеляційний суд відхиляє доводи представника власника майна про те, що місцем зберігання автомобіля було визначено майданчик для зберігання транспортних засобів Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області який не працює, оскільки такі твердження не підтверджені належними доказами.

Колегія суддів роз`яснює власнику майна та її представнику, що у разі встановлення неналежного зберігання арештованого майна вони можуть звертатись до суду з клопотанням про зміну такого місця або про скасування арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власником, ані його представниками не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційних скарг.

Колегія суддів, також враховує, що цей захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим. Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і майно йому може бути повернуто, згідно положень ст.174 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Слобідського районного суду м. Харкова від 23 травня 2025 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4