Справа № 454/1623/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.08.2025 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

та прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль клопотання начальника Шептицького районного відділу державної установи «Центр пробації» у Львівській області про вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2

в с т а н о в и в:

Начальник Шептицького районного відділу ДУ «Центр пробації» у Львівській області звернулася в суд з даним клопотанням та просить вирішити питання про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно ОСОБА_4 .

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_4 засуджений вироком від 11.03.2025р. Сокальського районного суду Львівської області за ст.389 ч.3 КК України до 1 року 4 місяці 20днів обмеження волі та звільнено від відбування покарання на підставі ст.75 КК України із іспитовим строком на 1 рік.

Окрім того, на виконанні у відділі надійшов вирок Сокальського районного суду Львівської області від 02.04.2025р. за ст.390-1 КК України до 1 року обмеження волі та звільнено від відбування покарання на підставі ст.75 КК України із іспитовим строком на 1 рік; а також вирок Сокальського районного суду Львівської області від 12.05.2025р. за ст.390-1 КК України до 1 року пробаційного нагляду.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали подання суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.537, 539 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків, вказане питання вирішується судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Судом встановлено, що вироком Сокальського районного суду Львівської області від 11.03.2025р. ОСОБА_4 засуджений за ч.3 ст.389 КК України до 1 року обмеження волі та звільнено від відбування покарання на підставі ст.75 КК України із іспитовим строком на 1 рік.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків приєднано невідбуту частину покарання згідно вироку Сокальського районного суду Львівської області від 20.06.2024р. у виді 4 дні пробаційного нагляду та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 1 року 4 місяці 20днів обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

02.04.2025 року вироком Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_4 засуджений за ст.390-1 КК України до 1 року обмеження волі та звільнено від відбування покарання на підставі ст.75 КК України із іспитовим строком на 1 рік.

12.05.2025 року ОСОБА_4 засуджено вироком Сокальського районного суду Львівської області за ст.390-1 КК України до 1 року пробаційного нагляду.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВСУ № 11 «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» від 21.12.1990 року, суд вправі вирішувати лише ті питання, які не зачіпають суті вироку та не погіршують становище засудженого.

Згідно правових висновків об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 1 червня 2020 року у справі № 766/39/17 (провадження № 51-8867кмо18), а також постанови Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, зокрема від 28.01.2021 року у справа № 640/14690/19 провадження № 51-4338 км 20 зазначено, що при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили, зокрема, якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК України (за сукупністю вироків).

Відповідно до роз`яснень, наданих в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" від 24.10.2003 №7, при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК України. Застосовуючи принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, суд повинен зазначити у вироку, про яке саме покарання йдеться - основне чи додаткове.

Як слідує з роз`яснень, що викладені в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, за наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками.

Також в порядку передбаченому розділом VІІІ КПК України суд може вирішувати на стадії виконання вироків лише ті питання, які не стосуються суті вироку, і не тягнуть погіршення становища засудженого. Не підлягають розгляду у такому порядку питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15.02.2021р. зробила висновок щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК, зазначивши якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання звипробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально виконуються самостійно.

За юридичною силою та за правовим значенням ухвалені вироки є рівними та такими, що підлягають обов`язковому та безумовному виконанню (ч. 2 ст. 21 КПК).

На думку суду, застосувати ст. ст. 70, 71 КК у даному випадку не можливо, оскільки внаслідок цього суд повинен погіршити становище засудженого. Будь-яка зміна правового становище особи, на погіршення такого стану, може відбутись лише шляхом ухвалення юридично найважливішого судового акту - вироку. Постановлення ухвали, яка змінить правове становище засудженого, погіршивши його, буде порушенням принципів кримінального процесуального права, в тому числі призведе до зміни змісту обох вироків, що за кримінальним процесуальним законом може мати місце лише під час ухвалення вироку та/або під час перегляду судового рішення вищою інстанцією. Самостійна зміна вироку, судом першої інстанції, кримінальним процесуальним законом не передбачена.

У даному випадку не має перешкод для самостійного виконання вироків судів, які за покаранням, яке призначене засудженому не пересікаються і не виключають один одне. Особа, під час відбуття покарання, може довільно виконати пробаційний нагляд.

Одночасно засуджений може знаходитись під іспитовим строком, виконувати обов`язки покладені на нього судом. Контроль за виконанням покарання у обох випадках, зможе забезпечити пробаційна служба.

Керуючись ст. ст. 372, 537, 539 КПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання начальника Шептицького районного відділу державної установи «Центр пробації» у Львівській області про вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків відносно ОСОБА_4 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Львівського апеляційного суду через Сокальський районний суд.

Головуючий: ОСОБА_1