печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року

слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участю:

представників власника майна - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі суду судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах Приватного акціонерного товариства «Діелектричні кабельні системи України» про скасування арешту, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.11.2022 у справі №757/33580/22-к в рамках кримінального провадження №0001104,-

В С Т А Н О В И В :

31.07.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах Приватного акціонерного товариства «Діелектричні кабельні системи України» про скасування арешту, накладеного Печерського районного суду м. Києва від 24.11.2022 у справі №757/33580/22-к в рамках кримінального провадження №0001104.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що ухвалою від 24.11.2022 у справі 757/33580/22-к було накладено арешт на нерухоме майно ПрАТ «Діелектричні Кабельні Системи України».

Адвокат зазначає, що кримінальне провадження №0001104 від 08.11.2022 було закрито у частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 110-2 КК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 110-2 КК України, в той час як арешт ухвалою від 24.11.2022 було накладено на нерухоме майно ПрАТ «ДКС України» саме за даної кваліфікації ч. 4 ст. 110-2 КК України.

Таким чином, адвокат звертає увагу, що з постанови слідчого від 10.07.2025 про закриття кримінального провадження №0001104 у частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 110-2 КК України, вбачається, що в ході проведення досудового розслідування відомостей, які б слугували доказами вчинення службовими особами ПрАТ «ДКС України» за попередньою змовою з іншими посадовими особами суб`єктів господарювання, фінансування, в особливо великих розмірах, дій, вчинених з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку встановленого Конституцією України, - не встановлено, отже, на даний час, на думку адвоката, відпала потреба в застосуванні цього заходу.

Разом з тим, оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001104 від 08.11.2022 продовжується, але з іншою правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 212 КК України, якої не існувало на час постановления ухвали від 24.11.2022 про накладення арешту на нерухоме майно ПрАТ «ДКС України», а матеріали досудового розслідування станом на 29.07.2025 фактично не були передані до Територіального управління БЕБ у м. Києві, останній звернувся до слідчого судді, оскільки даний арешт порушує права заявника.

З врахуванням зазначеного, адвокат просить суд скасувати арешт на майно, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.11.2022 у справі №757/33580/22-к в рамках кримінального провадження №0001104.

Представник власника майна в судовому засіданні підтримали клопотання та просили його задовольнити, оскільки арешт даний впливає на господарську діяльність підприємства, зокрема і на виплату заробітної плати. Окрім цього, звернули увагу, що арешт накладений в рамках кримінального провадження, яке вже було закрито, а перекваліфікація немає на меті необхідності у застосуванні такого заходу, як арешт майна.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, оскільки стаття, яка інкримінується передбачає конфіскацію для забезпечення цілей кримінального провадження.

Детектив в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином.

Разом з цим, представником ТУ БЕБ у м. Києві було направлено лист про розгляд клопотання без їх участі, заперечував щодо задоволення клопотання.

Слідчий суддя, залухавши думку учасників процесу, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001104 від 08.11.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 110-2 КК України, нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва в якому, забезпечується Офісом Генерального прокурора.

22.11.2022 ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі №757/33580/22-к було накладено арешт на нерухоме майно ПрАТ «Діелектричні Кабельні Системи України» (), а саме на: реєстраційний № 208, земельна ділянка, кадастровий № :04:003:0535, загальна площа 3.0574 га;реєстраційний № 208, земельна ділянка, кадастровий № :04:003:0368, загальна площа 2.0362 га; реєстраційний № 000, машиномісце № А-61, загальна площа 19.5 кв.м., за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, будинок 26-В, гараж А-61; реєстраційний № 000, машиномісце № А-60, загальна площа 19.4 кв.м., за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, будинок 26-В, гараж А-60; реєстраційний № 000, машиномісце № А-59, загальна площа 19.3 кв.м., за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, будинок 26-В, гараж А-59;реєстраційний № 000, машиномісце № А-58, загальна площа 19.4 кв.м., за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, будинок 26-В, гараж А-58;реєстраційний № 000, машиномісце № А-57, загальна площа 18.4 кв.м., за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, будинок 26-В, гараж А-57; реєстраційний № 00, нежиле приміщення №1 (групи приміщень №44) (в літ.А), загальна площа 193.8 кв.м., за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, будинок 26-Ж; реєстраційний № 00, нежиле приміщення №1 (групи приміщень №43) (в літ.А), загальна площа 173 кв.м., за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, будинок 26-Ж; реєстраційний № 00, нежиле приміщення №1 (групи приміщень №45) (в літ.А), загальна площа 196.2 кв.м., за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, будинок 26-Ж; реєстраційний № 08, виробничий комплекс з виробництва систем для прокладання електричних та інформаційних мереж з ПВХ та поліетилену, загальна площа 12332.3 кв.м., за адресою: Київська обл., Бориспільський р., с. Іванків, вулиця Промислова, будинок 1. Земельні ділянки місця розташування, а саме кадастрові номери: :04:003:0005 та :04:003:0368.

Даний арешт було накладено з метою збереження речових доказів.

10.07.2025 постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_6 кримінальне провадження №0001104 від 08.11.2022 у частині кримінального правопорушення щодо можливого вчинення службовими особами ПрАТ «Діелектричні Кабельні Системи України» за попередньою змовою з іншими посадовими особами суб`єктів господарювання, фінансування в особливо великих розмірах дій, вчинених з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку встановленого Конституцією України, було закрито, за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 110-2 КК України та у зв`язку з тим, що існує нескасована постанова слідчого, дізнавача, прокурора про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 цієї частини, у кримінальному провадженні щодо того самого діяння, що розслідувалося з дотриманням вимог щодо підслідності.

Окрім цього, постановою прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності департаменту нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, та захисту інвестицій Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 від 15.07.2025 було визначено підслідність кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 212 КК України, у кримінальному провадженні №0001104 від 08.11.2022, за Територіальним управлінням БЕБ у м. Києві.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно.

Також, правові підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, з врахуванням зазначеного, слідчий суддя при накладенні арешту має переконатися, а сторона обвинувачення має довести, що майно арешт на яке накладається, є предметом вчинення кримінального правопорушення, набуте під час його вчинення, має відношення до нього.

Разом з цим, до суду звернувся представник власника майна, який вказує, що даний арешт порушує права заявника.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином право власності є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном, принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд констатує порушення державою cm. 1, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Отже, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обгрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяжень, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно, слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканість права власності.

Окрім того, Європейський суд прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Патрідіс проти Греції" (ВП), заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня1994 року, Series A N 296- А, П. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 4962, від 10 травня2007 року). Будь-яке втручання державного органу управо на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Таким чином, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого1986 року у справі "ОСОБА_1 та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series A N 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007у справі "Смирнов проти України" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних сводоб гарантує кожній фізичній або юридичній особі право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та доводи сторін прийшов до наступних висновків.

Так, вбачається, арешт, який є предметом оскарження, був накладений з метою збереження речових доказів, в рамках дослідження обставин, зокрема щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 110-2 КК України.

При цьому, постановою слідчого кримінальне провадження в частині ч. 4 ст. 110-2 КК України було закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, щодо можливого вчинення службовими особами ПрАТ «Діелектричні Кабельні Системи України» за попередньою змовою з іншими посадовими особами суб`єктів господарювання, фінансування в особливо великих розмірах дій, вчинених з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку встановленого Конституцією України.

Зазначене вказує, на те, що арешт накладений в рамках кримінального провадження, за вказаною статтею, є неактуальним.

Разом з цим, у даному кримінальному провадженні було змінено підслідність за Територіальним управлінням БЕБ у м. Києві, яке здійснює досудове розслідування, за підозрою у вчиненні кримінального провапорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Так, ч. 3 ст. 212 КК України щодо ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), передбачено, що діяння, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, раніше судимою за ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), або якщо вони призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів в особливо великих розмірах, караються штрафом від п`ятнадцяти тисяч до двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 59 КК України встановлено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя прийшов до висноку про обґрунтованість доводів представників власника майна, у зв`язку з тим, що арешт був накладений в межах здійснення досудового розслідування, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 110-2 КК України.

Відтак, мета арешту щодо збереження речових доказів є неактуальною, оскільки з доводів прокурора вбачається, що даний арешт необхідний з метою конфіскації майна в майбутньому, однак слідчий суддя вважає такі доводи необгрунтованими, оскільки арешт накладений ще у 2022 році в межах розслідування статей, відносно яких було частково закрито кримінальне провадження, з метою збереження речових доказів.

Мета з якою було накладено арешт, не забезпечує цілі кримінального провадження, на які посилається прокурор. Окрім цього, останній, посилаючись на мету арешту, як конфіскація майна, не вказує, чи повідомлено посадовим особам товариства про підозру чи з 2022 року та чи встановлені осбтавини, які вказують на те, що продовження дії такого заходу, як арешт майна, є необхідним та не поршує права товариства.

Також, щодо земельних ділянок слідчий суддя звертає увагу, що земельна ділянка за своєю правовою та фізичною природою належить до нерухомого майна, яке не може бути переміщене у просторі, знищене чи приховане. Зміна власника внаслідок правочину відчуження не змінює об`єктивного існування земельної ділянки як об`єкта матеріального світу. Вона залишається ідентифікованою за кадастровим номером, місцем розташування, площею та іншими індивідуалізуючими ознаками незалежно від суб`єкта права власності.

Отже, на відміну від рухомих речових доказів, які можуть бути знищені, пошкоджені або сховані, земельна ділянка не втрачає свого існування за будь-яких умов . Тому арешт такої ділянки з мотиву «збереження речових доказів» не узгоджується із функціональним призначенням цього заходу забезпечення кримінального провадження. Його застосування у даному випадку виходить за межі мети, визначеної законом, оскільки відсутня будь-яка об`єктивна небезпека втрати чи недоступності земельної ділянки як доказу.

У відповідності до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном.

Таким чином, заслухавши учасників прцесу, дослідивши матеріали клопотання та ухвалу суду, якою було накладено арешт, слідчий суддя прийшов до висновку, що, станом на день розгляду клопотання, наявні підстави для скасування арешту, оскільки докази та аргументи, зазначені в клопотанні, є обґрунтованими.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п.203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі "Узан та інші проти Туреччини"/Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до висновку про задоволення клопотання, у зв`язку з його обґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 24.11.2022 у справі №757/33580/22-к на нерухоме майно ПрАТ «Діелектричні Кабельні Системи України» (), а саме на:

-реєстраційний № 208, земельна ділянка, кадастровий № :04:003:0535, загальна площа 3.0574 га;

-реєстраційний № 208, земельна ділянка, кадастровий № :04:003:0368, загальна площа 2.0362 га;

- реєстраційний № 000, машиномісце № А-61, загальна площа 19.5 кв.м., за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, будинок 26-В, гараж А-61;

- реєстраційний № 000, машиномісце № А-60, загальна площа 19.4 кв.м., за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, будинок 26-В, гараж А-60;

- реєстраційний № 000, машиномісце № А-59, загальна площа 19.3 кв.м., за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, будинок 26-В, гараж А-59;

- реєстраційний № 000, машиномісце № А-58, загальна площа 19.4 кв.м., за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, будинок 26-В, гараж А-58;

- реєстраційний № 000, машиномісце № А-57, загальна площа 18.4 кв.м., за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, будинок 26-В, гараж А-57;

- реєстраційний № 00, нежиле приміщення №1 (групи приміщень №44) (в літ.А), загальна площа 193.8 кв.м., за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, будинок 26-Ж;

- реєстраційний № 00, нежиле приміщення №1 (групи приміщень №43) (в літ.А), загальна площа 173 кв.м., за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, будинок 26-Ж;

- реєстраційний № 00, нежиле приміщення №1 (групи приміщень №45) (в літ.А), загальна площа 196.2 кв.м., за адресою: м. Київ, Дніпровська набережна, будинок 26-Ж;

- реєстраційний № 08, виробничий комплекс з виробництва систем для прокладання електричних та інформаційних мереж з ПВХ та поліетилену, загальна площа 12332.3 кв.м., за адресою: Київська обл., Бориспільський р., с. Іванків, вулиця Промислова, будинок 1. Земельні ділянки місця розташування, а саме кадастрові номери: :04:003:0005 та :04:003:0368.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1