Справа № 158/43/25
Провадження № 1-кп/0158/58/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2025 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці кримінальне провадження №0000481 від 15.11.2024 року про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стрільськ, Сарненського району Рівненської області, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, студента 4-го курсу Луцького національного технічного університету, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 382 КК України, -

в с т а н о в и в:

15 листопада 2024 року, близько 12 години 20 хвилин, водій ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «MAN N28 TGM 18.290», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись дорогою Т-03-09 сполученням Дубечне - Стара Вижівка - Луків - Турійськ - Рожище - Ківерці - Піддубці зі сторони с. Піддубці Луцького району Волинської області в напрямку с. Борохів Луцького району Волинської області, на відстані 312,6 м від дороги Н-22 сполученням Устилуг-Луцьк-Рівне, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідним чином не зреагував на її зміну, не переконався, що рух керованого ним транспортного засобу буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в момент виникнення перешкоди для руху - велосипедиста ОСОБА_10 , яка рухалась попереду в попутному напрямку біля правого краю проїзної частини дороги, і яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої хребетно-спинномозкової травми грудного відділу хребта, розриву між хребцевими ділянками в грудному відділі хребта з повним розривом спинного мозку; множинних зламів ребер з обох сторін із розривами пристінкової плеври в ділянках переломів ребер, поперечного зламу грудини, розривів коренів легень, гемотораксу (кров у грудній порожнині); травматичного черезкапсулярного розриву печінки та в ділянці воріт селезінки, гемоперитонеуму (кров у черевній порожнинні), крововиливів в середостіння, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Причиною смерті ОСОБА_10 є закрита хребетно-спинномозкова травма у вигляді повного розриву між хребцевими ділянками в грудному відділі хребта з повним розривом спинного мозку.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.2.3 б), п.2.9 а), п.12.1, п.12.3, п.13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), а саме:

-п. 2.3 б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 2.9 а) - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

-п.12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

-п.12.3 - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

-п.13.1 - водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Крім того, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2024 року у справі №161/10277/24, яка набрала законної сили 30 червня 2024 року, ОСОБА_8 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Разом з тим, ОСОБА_8 , діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, вчиняв дії щодо її умисного невиконання.

Так, всупереч вищевказаного рішення суду, 15 листопада 2024 року близько 12 години 20 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «MAN N28 TGM 18.290» з державним номерним знаком « НОМЕР_1 », рухаючись дорогою Т-03-09 сполученням «Дубечне - Стара Вижівка - Луків - Турійськ - Рожище - Ківерці Піддубці», зі сторони с. Піддубці, Луцького району Волинської області в напрямку с. Борохів, Луцького району Волинської області на відстані 312,6 м від дороги Н-22 сполученням «Устилуг - Луцьк Рівне», здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину з приводу пред`явленого йому обвинувачення визнав в повному об`ємі та показав суду, що напередодні події, а саме 14.11.2024р. він вжив значу кількість спиртного. Наступного дня 15 листопада 2024р., вранці, він перебував у гаражі ТзОВ «Метпровуд» де працював механіком мотористом без укладення трудового договору. За вказівкою ст. механіка ОСОБА_11 сів за кермо автомобіля «MAN N28 TGM 18.290», д.н.з. « НОМЕР_1 », який необхідно було протестувати та після 12 год. цього ж дня виїхав з території підприємства. Їдучи дорогою від с. Піддібці в напрямку с. Борохів, Луцького району Волинської області, відволік свою увагу на поліцейський автомобіль, який рухався в зустрічному напрямку і за дорогою не стежив. Момент удару не відчув і продовжив рух транспортним засобом. Від`їхавши на значну відстань, побачив, що його наздоганяє поліцейський автомобіль та зупинився. Працівники поліції йому повідомили, що він вчинив ДТП, збивши велосипедистку, яка від отриманих травм загинула на місці. Крім того зазначив, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2024 року його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Постанова набрала законної сили. Тобто, він усвідомлював, що сідає за кермо транспортного засобу, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та не маючи права керування транспортними засобами. У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_8 вину у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав в повному об`ємі, щиро розкаявся, сприяв у їх розкритті, добровільно відшкодував потерпілим в повному об`ємі завдані матеріальні збитки, а тому просив призначити його підзахисному покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України, за якою обвинувачений ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності із застосуванням ст. 69 КК України.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.02.2025р. кримінальне провадження №0000481 від 15.11.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та кримінальне провадження №0000169 від 10.01.2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України щодо ОСОБА_8 об`єднано в одне провадження.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Також враховуючи те, що ОСОБА_8 визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях за обставинами, викладеними в обвинувальних актах, беручи до уваги те, що інші учасники судового розгляду не оспорюють вказані обставини, і судом встановлено, що останні правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, суд визнає недоцільним дослідження інших письмових доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілих та дослідженням характеризуючих даних на особу обвинуваченого.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні показали суду, що будь-яких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_8 не мають, збитки повністю відшкодовано, при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 просять суд суворо не карати останнього, однак призначити покарання пов`язане з позбавлення волі. Крім того потерпіла ОСОБА_6 показала суду, що загибла ОСОБА_10 є їхньою матір`ю. Коли вона з сестрою приїхали на місце ДТП, автомобіль, яким керував обвинувачений ОСОБА_8 знаходився приблизно за 3 км. від місця події, а винуватець ДТП знаходився в поліцейському автомобілі.

Представник потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , в судовому засіданні зазначив, що збитки завдані обвинуваченим ОСОБА_8 його довірителям відшкодовані в повному об`ємі (витрати на поховання, встановлення надгробного пам`ятника, витрати на правничу допомогу), цивільний позов про відшкодування моральної шкоди потерпілі заявляти не будуть, а тому не заперечують щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо фактичних обставин вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень є послідовними та змістовними, відповідають даним, наведеним у обвинувальних актах. На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, якщо вони спричинили смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, а також в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Відповідно до положень ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з положеннями ч. 5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

У роз`ясненнях, що містяться у п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 (з наступними змінами і доповненнями) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначено, що при призначенні покарання, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 15 лютого 2022 року у справі № 699/434/19 зазначив про те, що ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст.414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виправлення, як мета покарання, це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

В той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а й особливості вчинення конкретного кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

При цьому, каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

У справі «Бакланов проти росії» (рішення від 9 червня 2005 року) та «Фрізен проти росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав: «Для того щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України за ч. 1 ст. 382 КК України відноситься до не тяжких злочинів, за ч. 3 ст. 286-1 КК України до тяжких злочинів, вчиненого з необережності, конкретних обставин його вчинення, які носять підвищений суспільно-небезпечний характер, характеризуючі дані на особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, до кримінальної відповідальності притягується вперше, має міцні соціальні зв`язки, неодружений, є студентом 4-го курсу Луцького національного технічного університету, за місцем проживання та навчання характеризується виключно з позитивної сторони, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставини, які згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого є: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне повне відшкодування завданого збитку, вчинення злочину особою вперше.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння за ч. 1 ст. 382 КК України.

Крім того варто зазначити, що кримінальні правопорушення інкриміновані ОСОБА_8 вчинені ним у стані алкогольного сп`яніння (2.4%о проміле), який, будучи особою, яка вже була позбавлена права керування транспортними засобами на підставі постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.06.2024р. за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що набрала законної сили 30.06.2024р., керував транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки автомобілем марки «MAN N28 TGM 18.290», д.н.з. « НОМЕР_1 », допустив ряд грубих порушень ПДР, а також те, що від вказаних дій настала смерть потерпілої ОСОБА_10 , 1960 року народження і тяжкість наслідків у її смерті є невиправною та не може бути компенсована відшкодуванням збитків у матеріальному виразі (Постанова Верховного Суду Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 20 лютого 2024 року, справа №629/2766/22, провадження № 51-5593км23).

Враховуючи вищевикладені обставини по справі, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого ОСОБА_8 з урахуванням загальних засад призначення покарання, зокрема законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, а також те, що обвинувачений вперше притягається до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся, в повній мірі добровільно відшкодував потерпілим завдані збитки, суд дійшов переконання про призначення винному покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років.

При призначенні покарання суд враховує, що вчинений обвинуваченим ОСОБА_8 тяжкий злочин за ч. 3 ст. 286-1 КК України є суспільно-небезпечним, а мета покарання це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин.

Відповідно до ст.ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Однією з важливих гарантій здійснення проголошеного статтями 3 і 27 Конституції права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання судами вимог кримінально-процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від зазначених злочинів.

На переконання суду, таке покарання відповідатиме меті його призначення, буде достатньою мірою відповідальності з метою його виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що застосування положень ст. 69 КК України, про що просить сторона захисту при обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та не заперечується представником потерпілих у даному кримінальному провадженні адвокатом ОСОБА_7 на переконання суду не є можливим, оскільки покарання не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання буде недостатнім для досягнення мети такого покарання, не буде співмірним протиправному діянню і не може вважатися явно справедливим, не зможе забезпечити реалізацію цілей покарання та негативно вплине на прийняття суспільством необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими водіями.

Та обставина, що потерпілі не мають претензій до обвинуваченого, не є самостійною підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією статті закону за якою він притягується до кримінальної відповідальності (ч. 3 ст. 286-1 КК України).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21.08.2019 року у справі №682/956/17 зауважила про те, що позиції потерпілих стосовно призначення покарання, у справах цієї категорії не є обов`язковою для суду, однак вона ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК, і не має над ними пріоритету.

Процесуальні витрати по справі, пов`язані із проведенням судових інженерно транспортних експертиз №СЕ-19/103-24/15275-ІТ та №СЕ-19/103-24/15883-ІТ від 17.12.2024р. в сумі 9550 грн. 80 коп., які підтверджено документально, згідно ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 в дохід держави (т. 1 а.с. 191-192).

Питання про речові докази та арешт майна суд вирішує відповідно до вимог ст. ст. 100, 174 КПК України.

Цивільний позов не заявлено.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2024р. обвинуваченому ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певну пору доби, строком на 2 місяці по 15 січня 2025р. включно. Вказаний запобіжний захід ОСОБА_8 було продовжено ухвалами Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.01.2025р. та 28.02.2025 року строком до 28 квітня 2025 року.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 15 листопада 2024р., обвинуваченого ОСОБА_8 затримано 15 листопада 2024р. о 17 год., а тому період затримання з 15.11.2024р. по 16.11.2024р. підлягає зарахуванню у строк відбуття покарання.

До вступу вироку в законну силу, запобіжний захід обраний щодо ОСОБА_8 залишити домашній арешт в певну пору доби (нічний час).

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати винним ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 286-1 КК України, ч. 1 ст. 382 КК України та призначити покарання:

за ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років;

за ч. 1 ст. 382 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити до відбуття ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Зарахувати ОСОБА_8 у строк відбуття покарання період його затримання з 17 год. 11 хв. 15.11.2024р. по 16.11.2024р.

До вступу вироку в законну силу, запобіжний захід обраний щодо ОСОБА_8 залишити домашній арешт в певну пору доби (нічний час).

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з моменти приведення вироку до виконання.

Судові витрати по справі за проведення судових інженерно транспортних експертиз в сумі 9550 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн. 80 коп. стягнути з ОСОБА_8 на користь держави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.11.2024р. скасувати.

Речові докази:

- велосипед марки «Марс», синього кольору, який передано на відповідальне зберігання ТОВ «АЛЬТРОУД» за адресою: с. Борохів, вул. Марії Салюк, 12-Н, Луцького району Волинської області повернути потерпілій ОСОБА_5 ;

- транспортний засіб марки «MAN N28 TGM 18.290», реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю «МЕТПРОВУД» - залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕТПРОВУД»;

- зразки біологічного походження: змиви з керма, ручки коробки перемикання передач та ручки з внутрішньої сторони дверей водія автомобіля марки «MAN N28 TGM 18.290», реєстраційний номерний знак « НОМЕР_1 », які поміщені до паперового конверту NPU-0384051 та згідно квитанції про отримання на зерігання речових доказів (ID упакування 806606, номер книги обліку речових доказів №433) передані на зберігання в камеру схову речових доказів ГУНП у Волинській області знищити;

- оптичний диск формату DVD-R та оптичний диск «ALERUS», формату DVD-R для лазерних систем зчитування 4,7Gb/120min для лазерних систем зчитування з інформацією щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 15 листопада 2024р. на автомобільній дорозі Т-03-09 сполученням ДубечнеСтара Вижівка-Луків-Туріськ-Рожище-Ківерці-Піддубці, між селами Піддубці та Борохів, Луцького району Волинської області, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження №0000481 залишити при матеріалах кримінального провадження №0000481;

- оригінал акту щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №775 від 15 листопада 2024 року на ОСОБА_8 ; оригінал висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 18 листопада 2024 року на ОСОБА_8 ; оригінал результату токсикологічного дослідження №3928 від 15 листопада 2024 року крові гр-на ОСОБА_8 ; копія журналу реєстрації досліджень на наявність алкоголю із записом від 15 листопада 2024 року дослідження крові ОСОБА_8 залишити при матеріалах судового провадження (справа №158/43/25, провадження №1-кп/0158/58/25).

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Ківерцівський районний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя Ківерцівського районного суду

Волинської області ОСОБА_1