Справа 688/4005/25
№ 1-кс/688/1737/25
Ухвала

Іменем України

04 вересня 2025 року м. Шепетівка

Слідчий суддя Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представників ДУ «Замкової ВК (№58)» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши клопотання дізнавача СД Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_6 , подане в межах кримінального провадження за №0000043 від 27 серпня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, про арешт майна,

встановив:

Дізнавач СД Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Шепетівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні №0000043.

В обґрунтування клопотання дізнавач послався на те, що в ході проведення перевірки стану дотримання вимог земельного законодавства ДУ «Ізяславська виправна колонія № 31» встановлено факт самовільного зайняття та використання невстановленими особами земельних ділянок державної власності, що розташовані за межами населеного пункту с. Білотин Ізяславської міської ради Шепетівського району, та на праві постійного користування належать установі виконання покарань, шляхом механічного обробітку земель та вирощування рослин соняшнику.

Відомості за вказаним фактом 27 серпня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000043 за ознаками вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що невстановлена на даний час особа, за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю, без відповідних правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності або право користування (оренди) земельною ділянкою, умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання прибутку шляхом механічного обробітку ґрунту, посіву, вирощування урожаю сільськогосподарської культури, «Соняшник», самовільно зайняла та використовує земельну ділянку з кадастровим номером :05:007:0009, площею 31,8 га, що розташована в межах Ізяславської територіальної громади Шепетівського району Хмельницької області, яка перебуває у постійному користуванні Державної установи «Ізяславська виправна колонія (№31)».

28 серпня 2025 року проведено огляд зазначеної земельної ділянки, під час якого встановлено, що на вказаній земельній ділянці наявні посіви «Соняшника», які визнано дізнавачем речовими доказами в межах вказаного кримінального провадження та потребують збереження з метою їх подальшої спеціальної конфіскації.

Зважаючи на те, що на вказаній земельній ділянці, встановлено факт самовільного її зайняття шляхом здійснення невстановленою особою обробітку та засіву вказаної земельної ділянки, а тому зазначене засвідчує високу вірогідність можливого подальшого здійснення збору урожаю невстановленою особою на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Сільськогосподарський урожай, який вирощується на самовільно зайнятій земельній ділянці, підпадає під ознаки майна, набутого кримінально протиправним шляхом, що відповідає критерію речового доказу.

Підставами для накладення арешту на сільськогосподарську культуру «Соняшник», включаючи земельну ділянку на якій вона проростає, є сукупність відомостей, що вказують на те, що вона є предметом вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, наявність у матеріалах кримінального провадження постанови про визнання як земельної ділянки так і сільськогосподарської культури, розміщеної на ній, речовими доказами містить об`єктивні дані, які вказують на їх відповідність критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, що дає підстави для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Користувачем земельної ділянки з кадастровим номером: :05:007:0009, площею 31.8, на якій встановлено факт самовільного її зайняття шляхом здійснення невстановленою особою обробітку та засіву сільськогосподарської культури, є ДУ «Ізяславська виправна колонія (№31)», що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Наразі у кримінальному провадженні досліджуються обставини за яких було здійснено посів, вирощування сільськогосподарської культури, «Соняшник» на згаданій земельній ділянці, а також правові підстави здійснення згаданої діяльності, тому знищення чи пошкодження згаданої сільськогосподарської культури може привезти до втрати речового доказу у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що земельна ділянка з кадастровим номером: :05:007:0009, площею 31,8 га, на якій невстановлена особа здійснила обробіток та засів сільськогосподарської культури «Соняшник», перебуває у постійному користуванні ДУ «Ізяславська виправна колонія (№31)», з метою забезпечення вимог чинного законодавства, недопущення псування чи знищення майна, необхідно забезпечити необхідне дозрівання, а в подальшому збір, облік та відповідне зберігання вирощеного урожаю сільськогосподарської культури «Соняшник», оскільки дане майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, а отже відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

З метою досягнення дієвості кримінального провадження, виникла необхідність у накладенні арешту на нерухоме майно, а саме: на сільськогосподарську культуру «Соняшник», який проростає на самовільно зайнятій земельній ділянці постійного користування ДУ «Ізяславська виправна колонія (№31)» з кадастровим номером: :05:007:0009, площею 31,8 га, із забороною збору даного урожаю іншим юридичним чи фізичним особам, крім постійного користувача ДУ «Ізяславська виправна колонія (№31)» (), а також із забороною власнику земельної ділянки, на якій проростає сільськогосподарська культура «Соняшник» державній установі «Ізяславська виправна колонія (№31)» відчужувати, користуватися та розпоряджатися цим майном.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представники ДУ «Замкової ВК (№58)» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заперечували щодо задоволення клопотання, зазначили, що ДУ «Ізяславська виправна колонія (№31)» припинила свою діяльність, і на даний час вирішується питання про передачу земельної ділянки з кадастровим номером: :05:007:0009, площею 31,8 га у державну власність чи в постійне користування державній установі «Замкова виправна колонія (№58)», як правонаступнику.

Крім того представник ОСОБА_4 зазначив, що є головою ліквідаційної комісії ДУ «Ізяславська виправна колонія (№31)», на даний час майно в установі відсутнє, коштів на рахунку немає, фінансування не здійснюється, а тому комісія не має відповідних засобів, а також коштів для укладення договорів із суб`єктами господарювання щодо охорони сільськогосподарської культури, забезпечення її вирощування, збір та подальше її зберігання. Таким чином, він не зможе виконати обов`язки, які прокурор просить покласти на нього, як голову ліквідаційної комісії, щодо забезпечення охорони, збору та подальшого зберігання речових доказів.

Вислухавши думку учасників процесу, перевіривши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити з огляду на таке.

Судом встановлено, що сектором дізнання проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000043 від 27 серпня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України. В матеріалах клопотання та витягу ЄРДР відсутні відомості про оголошення підозри будь-якій особі у вчиненні кримінального правопорушення.

28 серпня 2025 року було проведено огляд місця події, зокрема земельної ділянки з кадастровим номером: :05:007:0009, площею 31,8 га, на якій невстановлена особа здійснила обробіток та засів сільськогосподарської культури «Соняшник»

Згідно постанови дізнавача ОСОБА_6 про визнання речовим доказом від 28 серпня 2025 року земельну ділянку з кадастровим номером: :05:007:0009, площею 31,8 га, та розташованій на ній посів сільськогосподарської культури «Соняшник» - визнані речовими доказами в кримінальному провадженні.

Наказом Міністерства юстиції України №1664/5 від 14 травня 2020 року реорганізовано державну установу «Ізяславська виправна колонія (№31)» шляхом її приєднання до державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» (а.с.19).

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98цього Кодексу. Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Частиною 2 ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом4частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи вимоги вищезазначених норм Закону, суд приходить до висновку, що метою застосування арешту майна є сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного або третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Сторона кримінального провадження, яка подала клопотання про арешт майна, зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Статтями 170, 171 КПК України визначено спеціальний суб`єктний склад осіб, майно яких може бути заарештоване в рамках кримінального провадження, а саме: підозрюваний, обвинувачений, особи, які в силу закону несуть відповідальність за спричинену шкоду. Слідчий суддя зобов`язаний встановити обставини кримінального провадження, в тому числі власника майна, на яке накладається арешт та чи є ця особа стороною кримінального провадження. Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, має бути співмірною з розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, з моменту внесення відомостей до ЄРДР 27 серпня 2025 року та на момент звернення із вказаним клопотанням 01 вересня 2025 року за даним фактом органом досудового розслідування не встановлена особа, що вчинила зазначене кримінальне правопорушення, підозра жодній особі не пред`явлена, цивільний позов не заявлений.

Прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який зазначено у клопотанні, а також те, що може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертається із клопотанням.

Також, при накладені арешту на майно з метою конфіскації та або спецконфіскації відповідно до положень ст. 170 КПК, необхідно довести наявність достатніх підстав вважати, що це майно підлягатиме конфіскації чи або спецконфіскації у випадках, передбачених Кримінальним Кодексом України.

Встановлено, що санкція ч. 1 ст. 197-1 КК України не передбачає такого виду покарання як конфіскація майна, крім того, не входить в перелік кримінальних правопорушень, у яких застосовується спеціальна конфіскація, яка визначена приписами ст. 96-1 КК України.

Тому відсутні підстави для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно на підставі п.п. 2, 3,4 ч. 2 ст. 170 КПК України, на які посилаються дізнавач та прокурор.

Крім вказаного, слідчий суддя звертає увагу що покладення обов`язків на державну установу «Ізяславська виправна колонія (№31)», яка припинила свою діяльність з 2020 року, щодо заборони збору врожаю іншим особам, а також на голову ліквідаційної комісії ОСОБА_4 в частині забезпечення охорони земельної ділянки, за відсутності відповідних засобів та фінансування, унеможливлює виконання завдань арешту майна, якими є запобігання можливості його пошкодження, псування і знищення.

Також, суд звертає увагу щодо належності права дізнавача звертатися до слідчого судді із даним клопотанням.

Так, у клопотанні дізнавач, як на підставу накладення арешту на майно, вказує що таке є предметом вчинення кримінального правопорушення та має значення речового доказу у вказаному кримінальному провадженні.

Разом із тим, у вказаному кримінальному провадженні, згідно долученого витягу з ЄРДР, відсутні відомості щодо юридичної особи щодо якої здійснюється кримінальне провадження, відсутні відомості про оголошення підозри будь-які особі у вчиненні кримінального правопорушення.

При виникненні питання про обмеження права власності у кримінальному провадженні, особа, яка не є підозрюваною, набуває статусу третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

При цьому, із змісту клопотання про арешт майна встановлено, що до слідчого судді із клопотанням звернувся дізнавач, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 64-2 КПК України.

Враховуючи викладене, у зв`язку з тим, що в цьому кримінальному провадженні на час звернення до слідчого судді відсутні підозрювані та юридичні особи, щодо яких здійснюється провадження, майно, на яке дізнавач просить накласти арешт, вважається майном третьої особи, а тому з клопотанням про його арешт, відповідно до ст. 64-2 КПК України, повинен звертатися виключно прокурор.

Звернення з клопотанням про арешт майна неналежною особою може в подальшому призвести до визнання доказів, отриманих в результаті проведення слідчих дій, недопустимими.

Вказані обставини, недоведеність існування правової підстави та недоведеність її необхідності на умовах, передбачених законом для накладення арешту на майно, про яке вказано в клопотанні, не дають правові підстави для задоволення такого клопотання про арешт майна, у зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 131-132, 170-173, 309, 310, 371, 372 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

В задоволенні клопотання дізнавача СД Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Шепетівської окружної прокуратури, поданого в межах кримінального провадження за №0000043 від 27 серпня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 05 вересня 2025 року.

Слідчий суддя