Номер провадження: 11-кп/813/2048/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13.06.2025 у кримінальному провадженні №0000317 від 14.08.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 109, ч. 3 ст. 109, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 161 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

УхвалоюКиївського районного суду м. Одеси від 13.06.2025 задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 .

Продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор», на 60 діб, тобто до 11.08.2025 включно.

Рішення суду мотивоване обґрунтованістю висунутого обвинувачення, наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосуванням більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого коли його участь є обов`язковою, тобто зазначає про порушення права на захист. Вказує, що, судом не надано оцінки доказам на які посилається прокурор в клопотанні, яке складено на припущеннях прокурора. Крім того, зазначає, що тримається під вартою більше 25 місяців.

Просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження та докази надані до апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів провадження на розгляді Київського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0000317 від 14.08.2023 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 109, ч. 3 ст. 109, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 161 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

Абзацом 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення по суті, оскільки це є прерогативою суду першої інстанції за результатами проведеного судового розгляду.

Окрім того, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутому ОСОБА_7 обвинувачення у скоєні інкримінованих йому злочинів, оскільки позбавлений можливості надати відповідний висновок щодо допустимості чи недопустимості заявлених сторонами кримінального провадження доказів.

Зважаючи на обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винним, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, апеляційний суд враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений (підозрюваний) може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїда проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі доведеності його вини, апеляційний суд переконаний, що на теперішній час продовжує існувати ризик того, що обвинувачений може здійснити спроби переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 1 ст.177 КПК).

При встановленні наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК - впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Покази свідків, які ще не допитані, або в додатковому допиті яких може виникнути необхідність, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Ризик знищення, приховання чи спотворення будь-якої із речей і документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження також продовжує існувати (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК).

Існування ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_7 після оголошення йому підозри не змінив своєї політичної та соціальної позиції та продовжує демонструвати зневажливе відношення до подій в Україні та продовжує принижувати честь та гідність громадян, що вказує на можливість продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, всупереч доводів апеляційної скарги, вважає, що висновок суду про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого, якому інкримінується вищезазначені кримінальні правопорушення, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

На думку апеляційного суду застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення права на захист у зв`язку з тим, що судове засідання здійснено за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , участь якого є обов`язковою, апеляційний суд зазначає наступне.

Дійсно, участь обвинуваченого в судовому засіданні є обов`язковою, а його відсутність допускається тільки у виняткових випадках, серед яких зокрема є грубе, систематичне порушення обвинуваченим порядку в залі судового засідання або не підкорення розпорядженням головуючого у судовому засіданні.

За приписами ч. 1 ст. 330 КПК якщо обвинувачений порушує порядок у залі судового засідання або не підкоряється розпорядженням головуючого у судовому засіданні, останній попереджає обвинуваченого про те, що в разі повторення ним зазначених дій його буде видалено з зали судового засідання. При повторному порушенні обвинуваченим порядку судового засідання він може бути видалений за ухвалою суду з зали засідання тимчасово або на весь час судового розгляду. Якщо такий обвинувачений не представлений захисником, суд зобов`язаний залучити захисника для здійснення захисту за призначенням і відкласти судовий розгляд на строк, необхідний для його підготовки до захисту.

Як убачається зі змісту оскарженого судового рішення, ухвалою суду від 30.12.2024 року обвинувачений ОСОБА_7 був видалений із зали судового засідання на весь час судового розгляду кримінального провадження у зв`язку із систематичним порушенням порядку та дисципліни в судовому засіданні.

Вказана ухвала мотивована тим, що у судовому засіданні 30.12.2024 року ОСОБА_7 неодноразово був попереджений про можливість видалення його з зали судового засідання у випадку продовження ним порушення порядку та дисципліни в судовому засіданні, однак останній повторно, грубо, ігноруючи норми етики та моралі з явною неповагою до суду та з метою недопущення проведення судового засідання, не давав можливості головуючому розпочати та провести судове засідання, голосно висловлюючи власне бачення порядку проведення процесу судового засідання, на зауваження головуючого не реагував.

З цих підстав, головуючим у суді першої інстанції неодноразово перед початком судових засідань, протягом судових засідань, а також безпосередньо в судовому засіданні, що відбувалось 30.12.2024 року були роз`яснені положення ч. 1 ст. 330 КПК України, про те, що ОСОБА_7 , в разі порушення порядку в судовому засіданні може бути видалений із зали судового засідання, в тому числі на весь час судового розгляду.

Проте, обвинувачений ОСОБА_7 в подальшому, беручи участь у наступних судових засіданнях, не зробивши жодних висновків щодо необхідності дотримання порядку та дисципліни в судовому засіданні, продовжив вчиняти вищезазначені дії, які направлені на зрив судового засідання.

Зокрема, в судовому засіданні 30.12.2024 року, обвинувачений ОСОБА_7 , своєю поведінкою здійснив спробу штучно створити ситуацію та умови у судовому засіданні, які унеможливлюють проведення судового засідання, в тому числі розгляд його заяви про відвід прокурору. Зазначена поведінка обвинуваченого, в тому числі, могла бути обумовлена обізнаністю останнього про подальший розгляд клопотання прокурора про продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке він завчасно отримав і яке підлягало розгляду в судовому засіданні в порядку ч. 1 ст. 331 КПК України.

Разом з тим, судом першої інстанції було забезпечено право обвинуваченого ОСОБА_7 на захист та забезпечено участь у судовому засіданні захисника ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, зазначала, що ОСОБА_7 тривалий час утримується під вартою, ризики не доведені, просила суд першої інстанції відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Колегія суддів вважає, що невиконання обвинуваченим ОСОБА_7 в залі судового засідання розпоряджень головуючого в місцевому суді, давали правові підстави суду для прийняття рішення про видалення обвинуваченого із зали судового засідання.

З урахуванням наведених обставин та положень, передбачених ч. 1 ст. 330 КПК, доводи обвинуваченого про позбавлення його права бути присутнім в судовому засіданні, чим суд першої інстанції порушив його процесуальні права, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Колегія суддів звертає увагу, що видалення обвинуваченого із зали судового засідання в порядку ст. 330 КПК, не стало перешкодою для оскарження ухвали місцевого суду.

Наведене узгоджуються із позицією касаційного суду, викладеною в постанові Верховного Суду від 07.12.2021 року (справа №369/420/17).

Таким чином зазначені доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про порушення права на захист при розгляді клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованими, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він утримується під вартою понад 25 місяців, що є порушенням ст. 197 КПК України, яка передбачає, що загальний строк тримання обвинуваченого під вартою не може перевищувати 12 місяців, колегія суддів визнає необґрунтованими з огляду на наступне.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він незаконно утримується під вартою понад рік всупереч вимогам ст. 197 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час судового засідання, оскільки наразі дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду.

Разом з тим, згідно ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України.

Тобто законодавцем визначено, що під час дії воєнного стану до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 109 КК України, за наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

До того ж, судом першої інстанції відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України обґрунтовано не визначено розмір застави, оскільки вказаною нормою закону передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258- , 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_7 обвинувачується зокрема у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 109, ч. 3 ст. 109 КК України, місцевий суд одночасно із продовженням строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою дійшов обґрунтованого висновку не визначати розмір застави, з чим погоджується апеляційний суд.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд перевіряє законність постановлення оскаржуваної ухвали на момент її постановлення, а доцільність необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування або зменшення заявлених у клопотання прокурора ризиків.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвалу суду, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13.06.2025 у кримінальному провадженні №0000317 від 14.08.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 109, ч. 3 ст. 109, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2, ч. 1 ст. 161 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4