Справа № 453/476/25
№ провадження 1-кп/453/150/25
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 травня 2025 року Сколівський районний суд Львівської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ;
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ;
з участю прокурора ОСОБА_3 ;
та обвинуваченого ОСОБА_4 ;
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сколе Стрийського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, працюючого оператором котельні КП «Сколетеплоенерго», раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України,-
ОСОБА_4 в період з 2010 по 2015 рік, не маючи будь-якого передбаченого законодавством дозволу, здійснив самовільне зайняття земельної ділянки в охоронній зоні прибережній захисній смузі річки Опір в м. Сколе Стрийського району Львівської області за наступних обставин.
Так, відповідно до положень ст. 14 Конституції України земля є національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України (далі ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно з ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Статтею 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Відповідно до положень ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 ЗК України).
Згідно з ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо земельної ділянки.
Відповідно до положень ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті, у тому числі прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.
Згідно з ст. 88 Водного кодексу України та ст. 60 ЗК України з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.
Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів 50 метрів.
У межах прибережних захисних смуг забезпечується безперешкодний та безоплатний доступ громадян до узбережжя морів, морських заток, лиманів та островів у внутрішніх морських водах у межах пляжної зони, до берегів річок, водойм та островів для загального водокористування.
Статтею 61 ЗК України та ст. 89 Водного кодексу України передбачені обмеження господарської діяльності в прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах, відповідно до яких прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється, у тому числі будівництво будь-яких споруд, баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.
У прибережних захисних смугах забороняється влаштування огорож або інших конструкцій, що перешкоджають доступу громадян до берегів річок, водойм та островів, крім випадків, передбачених законом.
Однак, ОСОБА_4 , маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки водного фонду, з метою її самовільного використання у власних цілях,діючи всупереч положень ст.ст. 116, 123, 126 ЗК України, які регламентують порядок набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу її у власність чи надання у користування, а також в порушення ст. ст. 58, 60, 61, 81, 112 ЗК України, ст. ст. 85, 87, 88, 89 Водного кодексу України, відповідно до яких прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності, самовільно зайняв земельну ділянку, без кадастрового номеру та юридичної адреси, яка знаходиться в м. Сколе Стрийського району Львівської області, загальною площею 0,0651 га, з яких 0,0506 га із земель водного фонду в межах прибережної захисної смуги річки Опір, тобто в охоронній зоні, та яка відноситься до земель комунальної власності Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області, шляхом її огородження парканом із металевої сітки та створення на зазначеній самовільно зайнятій земельній ділянці штучної водойми копанки загальною площею 0,0138 га, з яких в межах прибережної захисної смуги річки Опір 0,0084 га.
В результаті вказаних незаконних дій ОСОБА_4 щодо самовільного зайняття земель в м. Сколе загальною площею 0,0651 га, та щодо порушення режиму, нормативів і правил використання земель у м. Сколе, в тому числі на площі 0,0506 га в межах прибережної захисної смуги річки Опір, заподіяно шкоду інтересам держави в особі Сколівської міської ради Стрийського району Львівської області в сумі 1 235,70 гривень.
Таким чином, ОСОБА_4 самовільно зайнявши земельну ділянку в охоронній зоні, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 197-1 КК України.
В судовому засіданні обвинувачениий ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та дав покази про те, що дійсно вчинив злочин при обставинах, які вказані в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд суворо його не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються. Відтак, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
На підставі вищевикладеного, суд, допитавши обвинуваченого, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена у судовому засіданні повністю.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 197-1 КК України, оскільки він самовільно зайняв земельну ділянку в охоронній зоні.
ОСОБА_4 вчинив нетяжкий злочин.
Пом`якшуючими вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення при призначенні йому покарання обставинами, передбаченими ст. 66 КК України, суд вбачає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушенні при призначенні йому покарання обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд не вбачає.
При визначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, на «Д» обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий.
Як вбачається із досудової доповіді, виконаної 28.04.2025 Стрийським районним сектором №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області на обвинуваченого ОСОБА_4 , результати його оцінки показали середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення. Дослідження інформації, що характеризує особу за місцем його проживання/навчання/роботи, умов його життєдіяльності відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його ймовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства.
З урахуванням наведених обставин, суд під час вирішення питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 вважає за доцільне призначити його у межах, установлених санкцією ч.2 ст. 197-1 КК України, яке буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів у виді позбавлення волі та звільнивши його від відбування покарання з випробовуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України.
Цивільного позову у даному кримінальному провадженні не заявлено.
Стягнення судових витрат слід вирішити у порядку, визначеному ст. 124 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 197-1 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі строком 1 (одного) року з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_4 до вступу вироку у законну силу не обирати.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судової земельно-технічної експерттизи №22-03/25 від 20.03.2025 7 572,80 грн.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити засудженому та прокурору.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Сколівський районний суд Львівської області з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя