ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/1065/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1412/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: 1 ст.286 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м.Харкова від 07 квітня 2025 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калуш Івано-Франківської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, розлученого, офіційно не працевлаштованого, маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не маючого судимості,

засуджено за ч.1 ст.286 КК України на 1 рік обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік і покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Кримінальне провадження було розглянуто судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Зміст оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції

Як установив суд, 06 січня 2025 року приблизно о 20:30, ОСОБА_7 керував технічно справним автомобілем, «HYUNDAI SONATA LF», р.н. НОМЕР_1 , на якому рухався по вул. Шевченко зі сторони вул. Матюшенко в напрямку вул. Героїв Рятувальників в м. Харкові. Під час руху в районі буд. № 75, водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. 12.1 Правила дорожнього руху України, згідно з яким: п.12.1 - «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», та під час свого руху не зорієнтувався в дорожній обстановці, обрав таку швидкість руху та такі прийоми керування транспортним засобом при яких втратив контроль над керуванням автомобілем «HYUNDAI SONATA LF», р.н. НОМЕР_1 , внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу та допустив наїзд на перешкоду у вигляді бордюрного каменю, який знаходився на проїжджій частині зліва від нього по ходу його руху.

За наслідками вказаної події пасажир автомобіля «HYUNDAI SONATA LF», р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/35-А/25 від 24.01.2025 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої третини правої ключиці зі зміщенням, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Порушення правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 , виразилися в тому, що він, під час свого руху не зорієнтувався в дорожній обстановці, обрав таку швидкість руху та такі прийоми керування транспортним засобом при яких, втратив контроль над керуванням автомобілем «HYUNDAI SONATA LF», р.н. НОМЕР_1 , внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу руху та допустив наїзд на перешкоду у вигляді бордюрного каменю, внаслідок чого ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження.

Порушення п. 12.1 правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 , згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 701 від 23.01.2025 перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та її наслідками.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 , посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначив, що суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання із подальшим звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України, неповною мірою врахував позицію потерпілої щодо необхідності призначення покарання у виді штрафу, який би дозволив не лише досягнути мети покарання, а й поповнити державний бюджет в умовах воєнного стану. Вважає, що суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який прибув на виклик до пасажира з малолітньою дитиною, здійснює перевезення без офіційного оформлення та, відповідно, без сплати податків, під час дії воєнного стану не виконує обов`язку захисту Батьківщини у лавах ЗСУ, після ДТП не відшкодував потерпілій ні моральної, ні матеріальної шкоди. Зауважив, що суд фактично дав обвинуваченому можливість уникнути будь-якого реального покарання, обмежившись вимогою дотримуватися протягом року правил поведінки, які мають бути притаманні кожному громадянину України, незалежно від наявності чи відсутності вироку щодо нього. Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, а також вирішити питання про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої витрат на правничу допомогу адвоката.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні представник потерпілої адвокат ОСОБА_8 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Прокурор ОСОБА_6 , вважаючи призначене вироком суду покарання обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника потерпілої, думку обвинуваченого, прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оспорюються, тому згідно положень ч.1 ст.404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цих обставин в апеляційному порядку не перевірялися.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілої щодо м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання, є необґрунтованими.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України є кримінальним проступком, а також дані про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не має судимості, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітню доньку, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується та вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді обмеження волі та звільнення останнього на підставі ст.75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, відповідатиме визначеним ст.ст.50, 65 КК України загальним засадам та меті покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Слід відзначити, що відповідно до ст.51 КК України покарання у виді штрафу є менш суворим, ніж покарання у виді обмеження волі. Тому призначене судом першої інстанції покарання у виді обмеження волі на певний строк, навіть із застосуванням ст.75 КК України, не може розцінюватися як більш м`яке, ніж штраф, про призначення якого просить представник потерпілої.

Посилання представника потерпілої на те, що застосування ст.75 КК України фактично звільняє обвинуваченого від покарання, є безпідставним, оскільки звільнення з випробуванням передбачає встановлення іспитового строку та покладення на особу визначених обов`язків, невиконання яких тягне за собою реальне відбування покарання. Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 із застосуванням положень ст.75 КК України не свідчить про уникненням ним кримінальної відповідальності, а є лише особливою формою її реалізації.

Доводи про те, що суд не врахував думку потерпілої щодо необхідності призначення штрафу, не можуть бути підставою для скасування вироку, оскільки суд самостійно визначає вид і розмір покарання, виходячи з вимог закону та з урахуванням усіх встановлених обставин.

Що стосується посилання представника потерпілої на відсутність у обвинуваченого офіційного працевлаштування, несплату податків, відсутність служби у Збройних Силах України, то це не спростовує правильності висновків суду першої інстанції щодо можливості його виправлення без відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілої про те, що обвинувачений не відшкодував потерпілій ні моральної, ні матеріальної шкоди, не можуть бути враховані, оскільки потерпілою у суді першої інстанції цивільний позов не заявлявся.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому підстав для його зміни у бік призначення більш м`якого покарання, як того вимагає представник потерпілої, не вбачається.

Колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити представнику потерпілої - адвокату ОСОБА_8 , що питання про стягнення з обвинуваченого витрат на правничу допомогу могло бути вирішене судом лише за умови пред`явлення потерпілою цивільного позову в межах даного кримінального провадження, тоді як у суді першої інстанції такий позов заявлений не був, а апеляційний суд не наділений повноваженнями вирішувати питання, яке не було предметом розгляду судом першої інстанції.

З огляду на наведене, підстави для зміни або скасування вироку - відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Київського районного суду м.Харкова від 07 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: