КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/4435/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

05 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року,-

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року клопотання прокурора задоволено, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 20 липня 2025 року включно.

Визначено обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 151 400 000 (сто п`ятдесят один мільйон чотириста тисяч) гривень, що дорівнює 50 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, із покладенням обов`язків у разі внесення застави, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання на строк до 10 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, за змістом обвинувачення іноземній компанії діями ОСОБА_7 спричинені збитки в сумі 325 526 000 грн., які не відшкодовані, та дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, зможе вчинити спроби переховуватись від суду, з огляду на можливість призначення йому вище вказаного покарання, у випадку встановлення судом його винності, незаконно впливати на ще не допитаних свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Водночас, у відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, суд обирав обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, в розмірі, який згідно ч.5 ст.182 КПК України перевищує розмір застави, встановлений для даної категорії злочину, який з урахуванням позиції, викладеної в ухвалі Київського апеляційного суду від 06.11.2024, суд вважав необхідним визначити у сумі 151 400 000 грн., підстав для зменшення якої за доводами сторони захисту не встановив.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Печерського районного суду Київської області від 22 травня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що починаючи з підготовчого судового засідання у справі, де судом було вперше продовжено запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, який наразі продовжується, прокурором так і не долучено жодного процесуального документа, який би підтверджував його доводи не тільки щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але й обґрунтовував обставини, які свідчать про те, що заявлені прокурором ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання ОСОБА_7 , під вартою. Відсутність будь-яких документів, наданих на підтвердження обставин, передбачених ст. ст. 177, 199 КПК України, унеможливило об`єктивний та повний розгляд судом клопотання.

Апелянт зазначає, що в обґрунтування ризику можливого переховування від органів досудового розслідування та суду прокурор вказує, що ОСОБА_7 жодного разу не з`явився для проведення слідчих дій, разом з тим, вказані аргументи не відповідають дійсності, бо спростовуються матеріалами кримінального провадження, відкритими стороні захисту у порядку ст. 290 КПК України.

Натомість, як вказує апелянт, обвинувачений ОСОБА_7 , починаючи з 31.10.2021 до ведення воєнного стану на території України проживав у м. Києві разом зі своєю родиною - дружиною та двома малолітніми дітьми та після введення воєнного стану та виїзду сім`ї за кордон, ОСОБА_7 , проживав за місцем роботи у Вінницькій області, де і був затриманий, що беззаперечно свідчить, що твердження прокурора про неявку підозрюваного за викликами носить маніпулятивний характер та оскаржуване рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи.

Окрім іншого, захисник вказує, що при визначенні розміру застави судом не досліджувалося жодного документу, який би свідчив про майновий стан обвинуваченого. доводи суду щодо визначення розміру застави з огляду на спричинені збитки у кримінальному провадженні не відповідають дійсності та є необґрунтованими з огляду на те, що корпоративні права на ТОВ «Дністрові сади» ще квітні 2021 року було повернуто назад «ЕПЛ Хіллз Інвестментс Лімітед», тобто ще до повідомлення ОСОБА_7 , про підозру. Захисник зазначає, що обраний судом розмір застави є непомірним для обвинуваченого, не відповідає його статкам та явно суперечить усталеній практиці ЄСПЛ, відповідно до якої гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не відшкодування збитків, а зокрема явку обвинуваченого в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, позицію прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Печерського районного суду м.Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000032 від 31.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 206-2 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, представника потерпілої юридичної особи, обвинуваченого та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При розгляді питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність існування ризиків відповідними доказами є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання та продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як правильно встановив суд першої інстанції, характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання на строк до 10 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, сума спричинених за змістом обвинувачення збитків іноземній компанії діями ОСОБА_7 у розмірі 325 526 000 грн., які не відшкодовані, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який відповідно до клопотання сторони обвинувачення зареєстрований та проживає в Хмельницькій області, однак як зазначив сам захисник, його підзахисний був затриманий у Вінницькій області, де проживав за місцем роботи, його родина - дружина та двоє дітей виїхали за кордон, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків в місці його проживання та достатніх стримуючих факторів, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, незаконно, шляхом тиску, умовлянь, чинити фізичний чи психологічний тиск або будь-яким іншим чином впливати на ще не допитаних свідків, показання яких суд досліджує безпосередньо, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, такі ризики не зменшились і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Твердження захисника про те, що ОСОБА_7 не переховувався від органів досудового розслідування, не можуть слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки у кримінальному провадженні, яке наразі триває, а також жодним чином не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 під загрозою можливого застосування покарання, передбаченого санкцією статті, яка йому інкримінована, не зможе здійснити дії, передбачені п.1, 3, 4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, наразі підтверджують потребу в подальшому триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інший, менш суворий запобіжний захід, може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає неспроможними.

Приписи ч. 4 ст. 182 КПК України визначають, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі тощо.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про надмірний розмір застави, то колегія суддів, вважає їх безпідставними, з урахуванням встановлених на даний час ризиків, характеру та обставин інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, та інших обставин, що мають значення, у даному випадку, а тому на переконання колегії суддів,визначений альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 50000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є цілком достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчинити інші протиправні дії.

Твердження захисника про відсутність збитків, спричинених компанії «ЕПЛ Хіллз Інвестментс Лімітед» з огляду на повернення назад «ЕПЛ Хіллз Інвестментс Лімітед» у квітні 2021 року корпоративних прав на ТОВ «Дністровські сади», колегія суддів до уваги не бере, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, вказані обставини не можуть бути предметом належної оцінки на даній стадії судового процесу, оскільки передбачають проведення повного судового слідства, за результатами якого судом може бути надана оцінка, як доказам сторони обвинувачення, так і доказам сторони захисту.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегія суддів, не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 20 липня 2025 року включно, із визначенням розміру застави - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4