ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2460/25 Справа № 171/2958/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу судді Покровський районний суд міста Кривого Рогу від 30.06.2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 за ч.1 ст.263 КК України та обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України до 28.08.2025 року включно,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою судді Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 30.06.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим.

Задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинувачених під вартою.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - до 28 серпня 2025 року включно.

Залишено без змін раніше визначений ОСОБА_10 ухвалою суду від 20 січня 2025 року розмір застави в сумі 196820 гривень.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - до 28 серпня 2025 року включно.

Залишено без змін раніше визначений ОСОБА_8 ухвалою суду від 20 січня 2025 року розмір застави в сумі 196820 гривень.

Із вказаною ухвалою не погодились захисники ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вважає, що тримання під вартою є надмірно суворим запобіжним заходом щодо ОСОБА_8 та просить скасувати оскаржувану ухвалу судді в частині продовження запобіжного заходу тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та ухвалити нову, за якою обрати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Вказує, що обвинувачений визнає вину, раніше не судимий, має постійне місце роботи, проживання, сім`ю, батьків та неповнолітню дитину, тому ризики ухилення від слідства чи продовження злочинної діяльності відсутні. Посилається на ст.176, 177, 178, 181 КПК України, вказуючи, що суд зобов`язаний враховувати всі обставини, зокрема соціальні зв`язки та відсутність судимостей.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною в частині визначення розміру застави. Просить ухвалу скасувати в частині залишення без змін раніше визначеного ОСОБА_10 ухвалою суду від 20 січня 2025 року розміру застави в сумі 196820 гривень та постановити ухвалу, якою зменшити обвинуваченому ОСОБА_10 розмір застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 грн. 00 коп. Вказує, що суд формально послався на ризики, не врахувавши майновий та сімейний стан обвинуваченого, що суперечить вимогам ст. 182, 178 КПК України. Вважає, що застава не повинна бути покаранням чи засобом тиску, а визначений розмір 196820 грн є непосильним для ОСОБА_10 та його родини, оскільки він утримується під вартою, не має доходів, а сім`я перебуває у скрутному становищі. Посилаючись на положення КПК України та практику ЄСПЛ, апелянт стверджує, що надмірна застава порушує право на свободу.

Перевіривши надані матеріали, вислухавши думку учасників судового засідання, обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 за ч.1 ст.263 КК України та ОСОБА_8 за ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України, в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинувачених під вартою, а також існування ризиків переховування, а також незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, та ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли та не змінились під час розгляду клопотання. Відповідно до вимог ст. 178 КПК України судом були досліджені відомості про особу обвинувачених, а саме наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 постійного місця проживання, неповнолітньої дитини.

Наявність у обвинуваченого ОСОБА_10 родини, житла і доходу. Проте не встановлено безумовних підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченим, при цьому врахувавши можливість внесення визначеного раніше розміру застави.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд першої інстанції задовольняючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_8 обґрунтовано встановив, що обраний обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає, відповідає особі обвинуваченим, характеру та тяжкості діяння, яке їм інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

В обґрунтування прийнятого рішення суд вказав, що вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим оскільки ризики при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати та не зменшились.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність на даний час фактів втечі обвинувачених, не свідчить про неможливість вчинення обвинуваченими цих дій в подальшому.

Фактично, належна процесуальна поведінка обвинувачених та відсутність спроб реалізації ризиків, передбачених у ст. 177 КПК України, зумовлені не їх високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Отже, ураховуючи наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на даній стадії кримінального провадження є підтвердженою неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, як на тому наполягає сторона захисту.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування обвинувачених під вартою, суду не надано.

Суд апеляційної інстанції вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належного виконання обвинуваченим ОСОБА_8 своїх процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту, не є слушними, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

При цьому визначений розмір застави, який може бути внесений у якості альтернативного запобіжного заходу щодо обвинуваченого відповідає вимогам ч. 5 ст. 182 КПК України, та на думку суду апеляційної інстанції, у разі її внесення забезпечить дотримання обвинуваченим належної процесуальної поведінки для забезпечення кримінального провадження.

Обговорюючи питання сторони захисту щодо зменшення обвинуваченому ОСОБА_10 розміру застави, слід зазначити, що відповідно до ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченого під вартою, з заставою у визначеному розмірі є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції при визначенні розміру застави дотримався вимог діючого законодавства в повному обсязі, з урахуванням ступеню тяжкості інкримінованого злочину та особи обвинуваченого.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведені в апеляційних скаргах, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційні скарги захисників слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Покровський районний суд міста Кривого Рогу від 30.06.2025 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 за ч.1 ст.263 КК України та обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України до 28.08.2025 року включно залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді