КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про арешт майна, яке вилучене 11.04.2025 у період часу з 13.06 год. до 21.04 год. в ході обшуку офісних приміщень ТОВ «Промислова компанія «ДТЗ», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ», ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ», ФОП ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на майно, яке вилучене 11.04.2025 в ході обшуку офісних приміщень ТОВ «Промислова компанія «ДТЗ», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ», ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ», ФОП ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, з метою збереження речових доказів, а саме:

- купюри номіналом 500 грн у кількості 2600 шт. на суму 1 300 000 грн;

- купюри номіналом 1000 грн у кількості 1500 шт. на суму 1 500 000грн;

- купюри номіналом 200 грн у кількості 300 шт. на суму 60 000 грн;

____________________________________________________________________________________

Справа 761/15070/25 Слідчий суддя - ОСОБА_7

Апеляційне провадження № 11-сс/824/3713/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

- купюри номіналом 500 грн у кількості 15 шт. на суму 7 500 грн.;

- 4 сейф-пакети (з написами: « ОСОБА_8 167 200 грн»; «ОСОБА_16 за техніку 175 675 грн»; « ОСОБА_9 171 871 грн»; « ОСОБА_10 166 750 грн);

- купюри номіналом 500 грн у кількості 15 шт. на 7 500 суму грн;

- купюри номіналом 1000 грн у кількості 800 шт. на суму 800 000 грн;

- купюри номіналом 200 грн у кількості 500 шт. на суму 100 000 грн.;

- купюри номіналом 1000 грн у кількості 1 173 шт. на суму 1 173 000 грн;

- купюри номіналом 500 грн у кількості 954 шт. на суму 477 000 грн;

- купюри номіналом 200 грн у кількості 153 шт. на суму 30 600 грн;

- купюри номіналом 100 грн у кількості 100 шт. на суму 10 000 грн;

- купюри номіналом 50 грн у кількості 94 шт. на суму 4 700 грн.;

- купюри номіналом 100 грн у кількості 227 шт. на суму 22 700 грн;

- купюри номіналом 200 грн у кількості 478 шт. на суму 95 600 грн;

- купюри номіналом 500 грн у кількості 1 570 шт. на суму 785 000 грн;

- купюри номіналом 1000 грн у кількості 2007 шт. на суму 2 007 000 грн.;

- купюри номіналом 100 ЄВРО у кількості 47 шт. на суму 4 700 ЄВРО;

- купюри номіналом 50 ЄВРО у кількості 34 шт. на суму 1 700 ЄВРО;

- купюри номіналом 200 ЄВРО у кількості 1шт. на суму 200 ЄВРО;

- купюри номіналом 100 доларів США грн у кількості 5 644 шт. на суму 564 400 доларів США;

- купюри номіналом 50 доларів США у кількості 108 шт. на суму 5 400 доларів США;

- купюри номіналом 100 ЄВРО у кількості 1 225 шт. на суму 122 500 ЄВРО;

- купюри номіналом 50 ЄВРО у кількості 1 852 шт. на суму 92 600 ЄВРО;

- купюри номіналом 200 ЄВРО у кількості 21 шт. на суму 4 200 ЄВРО;

- купюри номіналом 100 доларів США грн у кількості 1319 шт. на суму 131 900 доларів США;

- купюри номіналом 50 доларів США у кількості 951 шт. на суму 47 550 доларів США;

- купюри номіналом 100 грн у кількості 2 038 шт. на суму 203 800 грн;

- купюри номіналом 200 грн у кількості 241 шт. на суму 48 200 грн;

- купюри номіналом 500 грн у кількості 848 шт. на суму 424 000 грн;

- купюри номіналом 1000 грн у кількості 290 шт. на суму 290 000 грн;

- купюри номіналом 50 грн у кількості 3 400 шт. на суму 170 000 грн.;

- банківські документи, квитанції щодо прийняття готівки та сейф-пакети в яких знаходилися грошові кошти;

- жорсткий диск CRUCIAL BX500 sn 2050Е4161850 (за робочим місцем ОСОБА_11 );

- мобільний телефон Redmiчорного кольору; жорсткий диск Sеаgаtе Ваrrаcudа 7200.11 sn 98Y2Х9WН;

- планшет HUAWEI model AGS-L09 сірого кольору;

- ноутбук НР сірого кольору modelAGS 94G1NgW sn SnDc445179;

- ноутбук ASUS сірого кольору modelХ515Е sn NBN0CV00Z93644С;

- жорсткий диск WD 2ТВ sn WХ22DВ05DHDТ;

- мобільний телефон РОСО синього кольору;

- записник з чорновими записами білого кольору;

- чорнові записи на 8 арк.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказував про наявність обґрунтованої необхідності застосування на цій стадії досудового розслідування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт, оскільки у органу досудового розслідування є підстави вважати, що набуття у власність вказаного майна є результатом незаконної діяльності, пов`язаної з вчиненням кримінальних правопорушень.

Підставою для накладення арешту на майно є сукупність достатніх підстав та розумних підозр вважати, що вказане рухоме майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є предметом кримінального правопорушення, що вказує на їх відповідність критеріям ст. 98 КПК України та може підлягати спеціальній конфіскації у третіх осіб із наведених у клопотанні обставин.

Метою накладення арешту на майно відповідно до п. п. 1 і 2 ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення збереження речових доказів та підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Представник власника майна у судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомив та клопотань про відкладення судового засідання не подавала.

26.05.2025 від представника ОСОБА_12 , який діє в інтересах ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ»надійшли заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких він посилався на безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора, а також зазначав, що на даний час досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні закінчено.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку прокурора ОСОБА_5 , який не заперечував проти здійснення судового розгляду без участі представника власника майна, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності представника власника майна.

Заслухавши думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає частково, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів клопотання, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000004 від 22.01.2025, за фактом умисного ухилення від сплати податків, що призвели до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що службові особи ТОВ «Промислова компанія «ДТЗ» (), ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» (), ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ» () в період з 01.01.2022 по 10.09.2024 шляхом документального відображення по документам податкового обліку проведення безтоварних операцій по купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей між собою ухилились від сплати податку на додану вартість в загальній сумі 193 484 678 грн, у т.ч. ТОВ «Промислова компанія «ДТЗ» в сумі 67 995 364 грн, ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» в сумі 82 366 044 грн, ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ» в сумі 43 123 270 грн.

Крім того, службові особи ТОВ «Промислова компанія «ДТЗ» () в період з 01.01.2022 по 10.09.2024, використовуючи рахунки ФОП ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в результаті фактичного постачання ТМЦ в адресу кінцевого споживача - фізичних осіб ухились від сплати податку на додану вартість в сумі 217 841 007 грн.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва вд 07.04.2025 надано дозвіл на проведення обшуку офісних приміщень за місцем знаходження та здійснення діяльності ТОВ «Промислова компанія «ДТЗ», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ», ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ», ФОП ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до даних протоколу обшуку від 11.04.2025, у період часу з 13.06 год. до 21.04 год. проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1, в ході якого виявлено та вилучено:

- купюри номіналом 500 грн у кількості 2600 шт. на суму 1 300 000 грн;

- купюри номіналом 1000 грн у кількості 1500 шт. на суму 1 500 000грн;

- купюри номіналом 200 грн у кількості 300 шт. на суму 60 000 грн;

- купюри номіналом 500 грн у кількості 15 шт. на суму 7 500 грн.;

- 4 сейф-пакети (з написами: « ОСОБА_8 167 200 грн»; «ОСОБА_16 за техніку 175 675 грн»; « ОСОБА_9 171 871 грн»; « ОСОБА_10 166 750 грн);

- купюри номіналом 500 грн у кількості 15 шт. на 7 500 суму грн;

- купюри номіналом 1000 грн у кількості 800 шт. на суму 800 000 грн;

- купюри номіналом 200 грн у кількості 500 шт. на суму 100 000 грн.;

- купюри номіналом 1000 грн у кількості 1 173 шт. на суму 1 173 000 грн;

- купюри номіналом 500 грн у кількості 954 шт. на суму 477 000 грн;

- купюри номіналом 200 грн у кількості 153 шт. на суму 30 600 грн;

- купюри номіналом 100 грн у кількості 100 шт. на суму 10 000 грн;

- купюри номіналом 50 грн у кількості 94 шт. на суму 4 700 грн.;

- купюри номіналом 100 грн у кількості 227 шт. на суму 22 700 грн;

- купюри номіналом 200 грн у кількості 478 шт. на суму 95 600 грн;

- купюри номіналом 500 грн у кількості 1 570 шт. на суму 785 000 грн;

- купюри номіналом 1000 грн у кількості 2007 шт. на суму 2 007 000 грн.;

- купюри номіналом 100 ЄВРО у кількості 47 шт. на суму 4 700 ЄВРО;

- купюри номіналом 50 ЄВРО у кількості 34 шт. на суму 1 700 ЄВРО;

- купюри номіналом 200 ЄВРО у кількості 1шт. на суму 200 ЄВРО;

- купюри номіналом 100 доларів США грн у кількості 5 644 шт. на суму 564 400 доларів США;

- купюри номіналом 50 доларів США у кількості 108 шт. на суму 5 400 доларів США;

- купюри номіналом 100 ЄВРО у кількості 1 225 шт. на суму 122 500 ЄВРО;

- купюри номіналом 50 ЄВРО у кількості 1 852 шт. на суму 92 600 ЄВРО;

- купюри номіналом 200 ЄВРО у кількості 21 шт. на суму 4 200 ЄВРО;

- купюри номіналом 100 доларів США грн у кількості 1319 шт. на суму 131 900 доларів США;

- купюри номіналом 50 доларів США у кількості 951 шт. на суму 47 550 доларів США;

- купюри номіналом 100 грн у кількості 2 038 шт. на суму 203 800 грн;

- купюри номіналом 200 грн у кількості 241 шт. на суму 48 200 грн;

- купюри номіналом 500 грн у кількості 848 шт. на суму 424 000 грн;

- купюри номіналом 1000 грн у кількості 290 шт. на суму 290 000 грн;

- купюри номіналом 50 грн у кількості 3 400 шт. на суму 170 000 грн.;

- банківські документи, квитанції щодо прийняття готівки та сейф-пакети в яких знаходилися грошові кошти;

- жорсткий диск CRUCIAL BX500 sn 2050Е4161850 (за робочим місцем ОСОБА_11 );

- мобільний телефон Redmiчорного кольору; жорсткий диск Sеаgаtе Ваrrаcudа 7200.11 sn 98Y2Х9WН;

- планшет HUAWEI model AGS-L09 сірого кольору;

- ноутбук НР сірого кольору modelAGS 94G1NgW sn SnDc445179;

- ноутбук ASUS сірого кольору modelХ515Е sn NBN0CV00Z93644С;

- жорсткий диск WD 2ТВ sn WХ22DВ05DHDТ;

- мобільний телефон РОСО синього кольору;

- записник з чорновими записами білого кольору;

- чорнові записи на 8 арк.

Постановою детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_13 від 12.04.2025 вилучене за адресою: АДРЕСА_1 вищевказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000004 від 22.01.2025.

12.04.2025 прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 11.04.2025 в ході обшуку офісних приміщень ТОВ «Промислова компанія «ДТЗ», ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ», ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ», ФОП ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, яке вилучене 11.04.2025 в ході обшуку офісних приміщень за адресою: АДРЕСА_1,з посиланням на недоведеність відповідності вилученого майна ознакам речових доказів.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Так, обґрунтовуючи в клопотанні підстави для накладення арешту на майно, вилучене 11.04.2025 в ході обшуку офісних приміщень за адресою: АДРЕСА_1, прокурор у клопотанні посилався на необхідність збереження даного майна як речових доказів у кримінальному провадженні.

Разом з тим, не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовими доказами вилучені грошові кошти, мобільні телефони та комп`ютерну техніку, прокурором у клопотанні не доведено таку мету арешту даного майна, як збереження речових доказів.

Так, надані суду матеріали не містять відомостей та даних, які б давали розумні підстави вважати, що вилучені мобільний телефон, документи та комп`ютерна техніка зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а вилучені грошові кошти набуті кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

Як клопотання прокурора, так і постанова про визнання майна речовими доказами, містять лише опис встановлених органом досудового розслідування обставин імовірного вчинення кримінального правопорушення та перелік норм КПК України щодо арешту майна з метою збереження речових доказів, без належного обгрунтування, за яким із критеріїв, передбачених ст. 98 КПК України, вищевказане майно визнане речовими доказами, які сліди злочину вони містять, або інші відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Згідно даних протоколу обшуку від 11.04.2025, грошові кошти, речі та документи вилучено в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, в якому на час обшуку перебували ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_11 , які зазначили, що не мають відношення до даного приміщення.

Разом з тим, у порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 171 КПК України, матеріали клопотання не містили відомостей про власника вилучених грошових коштів, речей та документів.

У клопотанні не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні, можливе використання вилученого майна, та яким чином арешт такого майна сприятиме повному та неупередженому розслідуванню кримінального провадження відповідно до норм ст. 2, ч. 2 ст. 170 КПК України.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 07.06.2007 по справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість використанні державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має бути очевидна істотна причина.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на вказане у клопотанні майно не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника такого майна потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, як убачається із апеляційної скарги прокурора, окрім доводів про необхідність накладення арешту на вилучене майно з метою збереження речових доказів, прокурор в апеляційній скарзі порушував також питання також про необхідність арешту на таке майно з метою, передбаченою п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України - спеціальна конфіскація, не звернувши увагу на те, що у поданому до слідчого судді клопотанні про арешт майна не порушувалось питання про накладення арешту на вилучене майно з цією метою.

Разом з тим, колегія суддів перевіряє законність постановленої ухвали в межах розгляду клопотання, поданого прокурором до суду першої інстанції, в якому не порушувалось питання про арешт мета з метою спеціальної конфіскації та таке питання не було предметом розгляду слідчого судді.

На переконання колегії суддів, прокурор у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Таким чином, арешт на вказане у клопотанні майно не може бути накладений за обставин, викладених в клопотанні прокурора про арешт майна та з метою, яка передбачена п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, а тому слідчий суддя обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на вилучене майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року -без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3