Номер провадження: 11-кп/813/1125/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 09.06.2023 у кримінальному провадженні №0001300, внесене до ЄРДР 20.08.2024 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новосадове Краснолиманського району Донецької області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, яке належить відбувати у кримінально-виконавчій установі, та з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст.ст. 63, 72 КК України, строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з часу набрання вироком законної сили, зарахувавши у цей строк час його затримання в порядку ст. 208 КПК України та термін попереднього ув`язнення у кримінальному провадженні з 20.08.2024 року до дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», - залишено без змін, до набрання вироком законної сили.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 , визнано винним у тому, що він у невстановлений час і місці, за невстановлених обставин, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч вимогам законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», маючи корисливий умисел, дотримуючись заходів конспірації для уникнення викриття з боку правоохоронних органів, бажаючи діяти таємно, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (хімічна назва 1-фенил-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) у невстановленій кількості, але не менше ніж 33,3187г з метою подальшого її незаконного збуту безконтактним способом, а саме шляхом здійснення так званих «закладок» на території міста Одеси для отримання грошової винагороди в подальшому.

Продовжуючи свій злочинний умисел, підсудний ОСОБА_8 переніс незаконну придбану ним психотропну речовину до місця свого проживання в квартиру АДРЕСА_3 , де залишив її незаконно зберігати з метою подальшого незаконного збуту. Перебуваючи за місцем свого мешкання, підсудний ОСОБА_8 , будучи обізнаним про методи та форми роботи правоохоронних органів, з метою особистої наживи та уникнення викриття, бажаючи діяти таємно, з метою здійснення протиправної діяльності, за допомогою електронних вагів та зіп-пакетів, виготовив так звані «закладки» у кількості 52 згортки та 1 зіп-пакет, розфасувавши незаконно придбану ним психотропну речовину задля подальшого її незаконного збуту та почав їх незаконно зберігати при собі до 20.08.2024, включно.

Після чого, 20.08.2024 (точний час не встановлений), підсудний ОСОБА_8 , незаконно зберігаючи при собі раніше придбану та розфасовану психотропну речовину у кількості 52 згортки «закладок» та 1 зіп-пакет, направився до Пересипського району м. Одеси, з метою подальшого її незаконного збуту шляхом здійснення так званих «закладок», де біля будинку №22 по вулиці Давида Ойстраха його протиправні дії були помічені та він одразу був зупинений співробітниками відділу поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

В той же день, в період часу з 18:38 по 19:23 годин, співробітниками відділу поліції №3 ОРУН №1 ГУНП в Одеській області затримано підсудного ОСОБА_8 в порядку ст.208 КПК України та в нього було виявлено і вилучено 52 згортки «закладок» з ізолюючою стрічкою жовтого кольору з та 1 зіп-пакет, в середині яких за висновком експерта №КСЕ-19/116-24/17779 від 17.09.2024 містилась особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - PVP (хімічна назва 1-фенил-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальною кількістю 33,315г, які вказаний підсудний незаконно придбав і зберігав при собі з метою подальшого збуту невстановлені особи для отримання грошової винагороди.

В подальшому, 20.08.2024 в період часу з 20:38 по 21.08 годин, співробітниками відділу поліції №3 ОРУН №1 ГУПН в Одеській області проведено обшук за місцем мешкання підсудного ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_4 , де було виявлено і вилучено 19 зіп-пакетів, на яких за наведеним вище висновком експерта міститься нашарування особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, кількісним вмістом 0,0022г, а також електронні ваги з нашаруванням особливо небезпечної психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP, кількісним вмістом 0,0015г.

Таким чином, у підсудного ОСОБА_8 співробітниками поліції виявлено та вилучено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (хімічна назва 1-фенил-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальною кількістю 33,3187г, що згідно таблиці №2 до наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих, особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.200 за №513/4733, є особливо великим розміром, яку вказаний підсудний незаконно придбав та зберігав з метою подальшого незаконного збуту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення суду занадто суворим та таким, що підлягає зміні.

Доводи обґрунтовує тим, що судом не в повній мірі враховано, що ОСОБА_8 вперше притягається до кримінальній відповідальності, обвинувачений після вчинення злочину усвідомив всю протиправність своєї поведінки, визнав її злочинною, та прийняв реальні міри щодо відсторонення від злочинної поведінки, а саме: відкрито, не криючись, не викручуючись визнав свою провину перед суспільством, розповів чесно і послідовно як на досудовому слідстві так і в суді про обставини скоєного злочину, що свідчать про його щире каяття.

Крім того, під час судового слухання справи обвинувачений ОСОБА_8 висловлював жаль з приводу вчиненого, запевняв, що більше скоювати злочини не буде.

Просить вирок змінити та призначити покарання на підставі ст. 69 КК України нижче нижчої межі, передбаченої ч. 3 ст. 307 КК України у виді 4 років позбавлення волі із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Під час судового засідання захисник уточнила апеляційні вимоги та просила призначити покарання ОСОБА_8 на підставі ст. 69 КК України нижче нижчої межі, передбаченої ч. 3 ст. 307 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, яка підтримала доводи уточненої апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно кримінального провадження та оскаржуваного вироку обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, в особливо великих розмірах визнав у повному обсязі.

За таких обставин суд першої інстанції за погодженням із учасниками судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченого відносно фактичних обставин кримінальних правопорушень та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

У апеляційній скарзі захисника не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом першої інстанції та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені злочину, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Таким чином, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 307 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

Щодо доводів захисника з приводу суворості призначеного покарання, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того районним судом також враховано те, що обвинувачений раніше не судимий і до кримінальної відповідальності притягається вперше; інкриміноване діяння вчинено ним у молодому віці та свою провину у його скоєнні визнав повністю; на обліку в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР та в КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР не перебуває; не забезпечений місцем реєстрації чи постійного проживання в м. Одесі, а його виїзд з місця постійного проживання в Донецькій області обумовлений веденням бойових дій на її території в умовах військової агресії РФ проти України; має матір, яка страждає певними захворюваннями серця; офіційно не працевлаштований та суспільно-корисною працею не займається; неодружений і утриманців не має.

Зокрема, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи сукупність вищезазначених обставин районний суд прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавлення волі, оскільки виправлення обвинуваченого можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства та таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 .

На переконання апеляційного суду, вказані обставини надавали суду першої інстанції підстави прийти до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити мінімальне покарання в межах санкції ч. 3 ст. 307 КК України у виді реального позбавлення волі, оскільки саме такий вид покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Погоджуючись з позицією суду першої інстанції, колегія суддів враховує також усталену практику Верховного Суду , згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Апеляційний суд вважає, що призначене покарання за своїм видом і розміром є законним, достатнім, співрозмірним, справедливим та призначене у відповідності до вимог ст. 50 та 65 КК України.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_8 вчинив злочин, який пов`язаний з поширенням наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, які набувають все більших масштабів і стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей, а тому покарання за вчинення злочинів, які пов`язані з незаконним обігом особливо небезпечних наркотичних засобів, повинно бути адекватно суспільній небезпеці, з огляду на це повністю погоджується з висновком районного суду та вважає, що призначена міра примусу до обвинуваченого узгоджується з вимогами закону, є необхідною та достатньою для його виправлення, справедливою та такою, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність і відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Окрім того, апеляційний суд вважає, що районний суд вірно прийшов до висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, без застосування положень ст. 69 КК України.

Також колегія суддів звертає увагу, що під час застосування ст. 69 КК України слід встановити не лише наявність двох і більше пом`якшуючих обставин, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винуватій особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках.

Тобто, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Проте, в будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно оцінено неможливість застосування у даному випадку положень ст. 69 КК України, оскільки правові підстави для її застосування відсутні.

З урахуванням усіх зазначених обставин в їх сукупності, а також тих, про які сторона захисту вказує у апеляційної скарзі, не вбачається підстав вважати призначену обвинуваченому ОСОБА_8 міру примусу явно несправедливою через суворість або такою, що призначена на підставах неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, за результатами перевірки доводів апеляційної скарги сторони захисту та матеріалів кримінального провадження, невідповідності призначеного судом покарання та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, які були б підставою для зміни вироку першої інстанції або ставили б під сумнів законність та його обґрунтованість, колегія суддів не вбачає, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Таким чином апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено з дотримання принципу повноти, об`єктивності та всебічності розгляду справи, висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, у відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 09.06.2023 у кримінальному провадженні № 0001300, внесене до ЄРДР 20.08.2024 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, протягом цього ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4