Справа № 461/2304/25
Провадження № 1-кс/461/3178/25
УХВАЛА

19.05.2025 року,слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши клопотання старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Братківці Стрийського району Львівської області, українця, громадянина України, особи з інвалідністю 2 групи, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає, за адресою: АДРЕСА_1 ,

за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000419 від 22.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді Галицького районного суду м. Львова із вказаним клопотанням, яке мотивує тим, що водій ОСОБА_4 , 22 березня 2025 року, близько 18 годин 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Ford Mondeo», реєстраційний номер НОМЕР_1 та здійснюючи маневр розвороту ліворуч на автодорозі «Стрий-Моршин», неподалік будинку № 12 по вулиці Івана Франка у с. Миртюки Стрийського району Львівської області, порушив вимоги чинних розділів ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, а саме: Розділу 1 п. 1.5 «дія або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; Розділу 2 п. 2.3 підпункту б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», д) «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; Розділу 10 п. 10.1 «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; Розділу 34 «Дорожня розмітка», 1.1 «вузька суцільна» - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2 + 1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки), розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18, розділяє смуги на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15, які виразилися в тому, що він, керуючи транспортним засобом не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, розпочав виконувати маневр розвороту ліворуч з правого узбіччя, по напрямку руху до м. Моршин Львівської області та виїхав на зустрічну смугу руху, перетнувши суцільну осьову лінію дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху, не надав дорогу мотоциклу марки «Yamaha FZ 6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який в цей час рухався в попутному напрямку позаду нього, в результаті чого відбулась дорожньо-транспортна пригода зіткнення транспортних засобів.

В результаті порушення ОСОБА_4 Правил дорожнього руху відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої водій мотоцикла марки «Yamaha FZ 6», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 згідно з висновком експерта отримав поєднану тупу травму тіла у складі закритої травми голови перелому кісток основи черепа, крововиливів під оболонки, у речовину та шлуночки головного мозку, закритої травми грудної клітки переломів 9, 10, 11 ребер праворуч, крововиливів у легенях, серця, діафрагмі, брижі кишківника, капсулі селезінки ускладнена набряком головного мозку та легень, що призвело до зупинки діяльності центральної нервової системи, дихання та кровообігу та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження і знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті.

Слідчий вважає, що на даний час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а тому є необхідність в застосуванні запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Прокурор в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання клопотання без його участі. Клопотання підтримав та просив задовольнити повністю.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви про слухання клопотання без їхньої участі. Проти задоволення клопотання не заперечували.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, з урахуванням позиції підозрюваного, слідчий суддя вважає таке підставним, з огляду на наступне.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000419 від 22.03.2025, у якому повідомлено про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

30.04.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у порушенні правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому ОСОБА_5 , тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно з ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри і вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.

Особисте зобов`язання полягає у покладені на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст. 194 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є найбільш м`яким із існуючих запобіжних заходів.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність останнього до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема:

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.03.2025 року та схемою до нього;

-висновком експерта № СЕ-19/114-25/9218-ІТ від 30.04.2025 року;

-іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності та взаємозв`язку.

Вказані обставини у їх сукупності дають підстави дійти до висновку, що ОСОБА_4 може бути причетний до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях підозрюваного. вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Крім того, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведене існування ризиків, а саме:

-ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. Даний ризик підтверджується тим, що у разі доведення винуватості ОСОБА_4 йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі;

-ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто незаконного впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні. Ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що ризиком у кримінальному провадженні є небажані для провадження наслідки дій підозрюваного, спрямовані на створення перешкод кримінальному провадженню. Ризик стає реальним через невизначеність поведінки особи у певній ситуації, яку (поведінку) неможливо достеменно передбачити. Таким чином, у контексті кримінального провадження ризиком неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного слід вважати таку поведінку цієї особи, настання якої характеризується високим ступенем ймовірності.

Обираючи запобіжний захід у відношенні підозрюваного, суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні правопорушень, дані про особу підозрюваного.

З урахуванням викладеного та обставин справи, суд вважає за необхідне обрати запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання, що буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 176, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого,- задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього строком на два місяці, тобто до 19 липня 2025 року включно, наступних обов`язків:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду на їх першу вимогу;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання чи місця роботи;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1