Справа №362/7773/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3358/2025 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

29 квітня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого в режимі ВКЗ з ДУ «Київський слідчий ізолятор» - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2024року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №60000096 обвинуваченого:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Затишшя Фрунзівського району Одеської області, громадянинаУкраїни, офіційно не працевлаштованого, маючого середню спеціальну освіту, неодруженого, зареєстрованогоі проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 19 лютого 2014 року Великомихайлівським районним судом Одеської області за ч.1 ст.115, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років 6 місяців, звільнений 19 квітня 2023 року з Ладижинської ВК Вінницької області по відбуттю покарання,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, та призначенойому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років три місяці.

Ухвалено обчислювати ОСОБА_7 строк відбування покарання з дня набрання цим вироком законної сили. Зараховано в цей строк строк його попереднього ув`язнення з 23 вересня 2024 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та його дії кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України,як відкрите викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Так, 22 вересня 2024 року близько 20:10 у ОСОБА_7 , який перебував на пероні залізничної станції Васильків-1 за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Калинівка, вул. Залізнична, 43, виник злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону, який належить ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел, 22 вересня 2024 року близько 20:10, перебуваючи на пероні залізничної станції Васильків-1 за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Калинівка, вул. Залізнична, 43, ОСОБА_7 , діючи умисно з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, підійшов до ОСОБА_9 , яка в цей момент сидячи на лавочці біля приміщення вокзалу зазначеної вище залізничної станції та тримала у руках мобільний телефон, розуміючи що його дії бачить ОСОБА_9 умисно вихопив із рук останньої мобільний телефон марки «iPhone 11», білого кольору, який був придбаний ОСОБА_9 16 червня 2022 року.

Після чого, утримуючи вищевказаний мобільний телефон при собі та не зважаючи на вимоги потерпілої повернути викрадене майно, з місця вчинення злочину втік, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 6666,67 (шість тисяч шістсот шістдесят шість) гривень 67 копійок.

На вказаний вирок обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить пом`якшити призначене судом покарання.

Вважає, що вирок є незаконним, призначена міра покарання є занадто суворою, без будь-яких пом`якшуючих обставин.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, що в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційний суд не перевіряє оскаржений вирок в цій частині.

Стосовно доводів апеляційної скарги про невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, то такі, на переконання колегії суддів, в ході апеляційного розгляду свого підтвердження не знайшли.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Із вироку слідує, що суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який відноситься до тяжкого злочину (станом на день його вчинення), особу обвинуваченого, який має середню спеціальну освіту, неодружений, не працює, на обліку лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий. Крім цього, врахував відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та обставину, яка його обтяжує - рецидив злочину.Суд дійшов висновку, що незважаючи на твердження сторони захисту про наявність щирого каяття з боку обвинуваченого, жодної щирої критичної оцінки з його боку власної протиправної поведінки суд не вбачає. Суд сприйняв непослідовну позицію обвинуваченого щодо визнання вини виключно як стратегію захисту.

З урахуванням особи обвинуваченого й обставин вчинення злочину, суд першої інстанції дійшов висновку, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень ОСОБА_7 слід призначити покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, місцевий суд в повній мірі дослідив матеріали провадження та надав правильну оцінку особі обвинуваченого, визначив міру покарання, співмірну з вчиненим ОСОБА_7 злочином та таку, що відповідає його особі.

Аналізуючи викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи про можливість пом`якшення призначеного покарання, суд апеляційної інстанції, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який не працює, не одружений, раніше неодноразово засуджений, востаннє за вчинення умисного злочину проти життя та здоров`я особи, будучи судимим, через невеликий проміжок часу знову вчинив тяжкий корисливий злочин проти власності, не вбачає правових підстав вважати призначене судом першої інстанції покарання явно несправедливим, у зв`язку з його суворістю та можливістю призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, а саме вчинення такого з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення.

Доводи обвинуваченого про можливість пом`якшення призначеного йому покарання, оскільки суд не взяв до уваги всі пом`якшуючі покарання обставини суд апеляційної інстанції вважає неспроможними, оскільки жодних підстав для цього за матеріалами справи не вбачається.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_7 , на виконання вимог ст. 351 КПК України, у суді першої інстанції надав показання, після чого був допитаний учасниками процесу та судом.

Із показань обвинуваченого вбачається, що він вину у скоєному визнає та просить його суворо не карати.

Слід вказати, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Разом з тим, обвинувачений заподіяну потерпілій шкоду не відшкодував та не намагався таку відшкодувати, викрадений телефон добровільно не повернув, перед потерпілою не вибачився, що свідчить про абсолютну відсутність розкаяння з боку обвинуваченого та відсутність усвідомлення ним негативних наслідків своїх дій.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що сама лише незгода обвинуваченого з призначеним йому покаранням не може бути достатньою підставою для його пом`якшення.

Суд апеляційної інстанції за наслідками перегляду оскарженого вироку вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, апеляційні вимоги обвинуваченого про надмірну суворість призначеного йому покарання та можливість пом`якшення призначеного покарання, є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б слугували підставами для зміни оскарженого вироку в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Враховуючи зазначене, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни чи скасування вироку суду, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуобвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, - в той же строк з дня отримання копії судового рішення.

Суддя Суддя Суддя