УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 461/8345/24

провадження № 51-3460ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 01 травня 2025 року та на ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року,

встановив:

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 01 травня 2025 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі - КК), та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Крім того, частково задоволено цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , ухвалено стягнути з останнього на її користь матеріальну шкоду в розмірі 18955, 74 грн та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. Вирішено питання запобіжного заходу та долю речових доказів.

Львівський апеляційний суд ухвалою від 12 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 залишив без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 01 травня 2025 року - без змін.

За вироком, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин. 31 жовтня 2023 року приблизно о 09:40 у ОСОБА_5 , який знаходився на загальному балконі третього поверху внутрішнього двору будинку АДРЕСА_2 , на побутовому ґрунті виник словесний конфлікт із його сусідкою ОСОБА_6 . У ході конфлікту ОСОБА_5 завдав ОСОБА_6 численні удари руками та ногами в обличчя, ребра, грудну клітку, по стегнах, руках та спині, чим спричинив останній тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, отже вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Доводи касаційної скарги та її вимоги

У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок Галицького районного суду м. Львова від 01 травня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Захисник стверджує, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки результатам рентгенологічного обстеження від 31 жовтня 2023 року № 84536, що матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б заперечували чи ставили під сумнів інформацію, яка міститься у медичному документі під назвою «Результати рентгенологічного обстеження №84536» від 31 жовтня 2023 року.

Стверджує про необ`єктивність та упередженість суду щодо сторони захисту, порушення засади змагальності. Вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотань про витребування рентгенологічних знімків ОСОБА_6 від 31 жовтня 2023 року, про виклик та допит як свідка лікаря рентгенолога ОСОБА_7 та про приєднання протоколу опитування лікаря рентгенолога ОСОБА_7 за її згодою від 28 квітня 2025 року. Повернення судом захиснику протоколу опитування лікаря рентгенолога ОСОБА_7 захисник уважає діями, спрямованими на видалення з матеріалів провадження доказів, які засвідчують невинуватість ОСОБА_5 , і вказані дії суду захисник сприймає доказом необ`єктивності суду.

При цьому захисник вказує, що, враховуючи мотиви суду про відмову у задоволенні клопотання сторони захисту про виклик лікаря рентгенолога ОСОБА_7 у якості свідка, він мав намір заявити клопотання про її виклик як спеціаліста, однак суд не дав можливості заявити таке клопотання, всупереч приписам ст. 363 КПК перейшов до стадії судових дебатів не з`ясувавши чи бажають учасників судового провадження доповнити судовий розгляд.

Також не погоджується з мотивами, покладеними апеляційним судом в обґрунтування відмови у задоволенні клопотань про витребування рентгенологічних знімків та про дослідження результатів відповідного обстеження № 84536 від 31 жовтня 2023 року

Звертає увагу, що матеріали кримінального провадження не містять такого висновку експерта, за яким йдеться про те, що більш достовірними у всіх випадках слід вважати результати, отримані методом комп`ютерної томографії, а не здобуті за рентгеноскопічним дослідженням, за тих обставин, що за результатами вказаного рентгенологічного обстеження ознак зламів (переломів) ребер, зокрема, 10-го правого, виявлено не було.

Крім того, захисник не погоджується з мотивами апеляційного суду щодо відмови у дослідженні у судовому засіданні протоколу опитування особи за її згодою від 28 квітня 2025 року. Відхиляючи клопотання сторони захисту, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на положення ч. 5 ст. 364 КПК щодо підстав до відновлення з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, та залишив поза увагою той факт, що захисник був вимушений подавати таке клопотання під час апеляційного перегляду унаслідок допущених місцевим судом порушень.

Вказує про порушення приписів ч. 3 ст. 404 КПК судом апеляційної інстанції.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не знайшла підстав для відкриття касаційного провадження.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Статтею 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог, встановлених в ст. 94 цього Кодексу, де мають бути наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як убачається з вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, зроблено з дотриманням приписів ст. 23 КПК. Суд з`ясував усі обставини, що належать до предмета доказування, які підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами, оціненими відповідно до правил ст. 94 КПК та з дотриманням інших вимог кримінального процесуального законодавства. Ці докази в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення була встановлена на підставі належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом, серед яких, показання потерпілої ОСОБА_6 , виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 91102, висновок експерта від 07 листопада 2023 року № 929, протоколи оглядів предметів від 07 та 11 листопада 2023 року, протокол огляду місця події від 09 листопада 2023 року, висновок експерта від 12 грудня 2023 року № 1033, протоколи проведення слідчих експериментів від 16 лютого та 08 серпня 2024 року, додатковий висновок експерта від 25 березня 2024 року № 305, а також даних, які містяться у самій медичній карті стаціонарного хворого № 91102, результатах обстеження комп`ютерної томографії № 15552/26022, результатах рентгенологічного обстеження № 84536, консультаційному висновку спеціаліста, протоколі ультразвукового обстеження від 13 листопада 2023 року, протоколі обстеження від 14 листопада 2023 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій навів доводи про наявність підстав до виправдання ОСОБА_5 за відсутністю в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення. В апеляційній скарзі захисник навів доводи, аналогічні доводам його касаційної скарги, щодо порушень кримінального процесуального закону.

Перевіривши докази, на які послався місцевий суд у вироку, та правила їх оцінки апеляційний суд вмотивовано погодився з висновком суду першої інстанції про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК. Вказав, що вона підтверджується зібраними та перевіреними у суді першої інстанції доказами.

Заперечення стороною захисту винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, апеляційний суд обґрунтовано визнав такими, що не спростовують правильності висновків місцевого суду про доведеність його вини у вчиненому, та небезпідставно оцінив їх як форму захисту з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Апеляційний суд належним чином перевірив твердження захисника щодо отримання потерпілою перелому ребра у період між 06 та 13 листопада 2023 року та вмотивовано їх спростував спираючись на оцінку доказів, наявних у матеріалах справи, серед яких показання потерпілої ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні пояснила, що 31 жовтня 2023 року вона перебувала на загальному балконі будинку АДРЕСА_2 , раптово на неї напав ОСОБА_5 , який почав наносити їй удари в обличчя та голову. Вона спробувала відійти назад та просила про допомогу. Далі ОСОБА_5 схопив її під руки та двічі намагався перехилити через поручні балкону, проте вона міцно трималася та викручувалась, щоб не випасти. Згодом вона впала на підлогу, а ОСОБА_5 наносив їй численні удари ногами по спині, ребрах, ногах та голові. ОСОБА_6 повідомила, що на її крик вийшла сусідка ОСОБА_8 , яка запитала в ОСОБА_5 що він робить, після чого останній відійшов від неї. Після цього, вона підповзла до сусідки ОСОБА_8 , попросила зачинити двері та пояснила, що обвинувачений напав на неї. Сусідка допомогла їй повитирати кров з обличчя. Зазначила, що, перебуваючи в квартирі, вона викликала поліцію та швидку медичну допомогу. Прибувши на місце події, працівники швидкої медичної допомоги її оглянули та госпіталізували до лікарні, де вона перебувала близько тижня, відчуваючи біль в оці та спині, нудоту, а також біль та шум в голові.

Доводи захисника у апеляційній скарзі про те, що перелом 10-го ребра справа був отриманий потерпілою у проміжку часу між 06 листопада 2023 року, коли останню було виписано з лікарні, та 13 листопада 2023 року, коли у неї було виявлено перелом, колегія суддів апеляційного суду вмотивовано спростувала та зазначила в обґрунтування таке.

Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №91102, виданої ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова», ОСОБА_6 з 31 жовтня 2023 рокупо 06 листопада 2023 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом, серед іншого, забій грудної клітки.

Відповідно до висновку експерта № 929 від 07 листопада 2023 року, у ОСОБА_6 за період перебування на лікуванні у ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова», а саме з 31 жовтня по 06 листопада 2023 року, було встановлено діагноз: «закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Забої, садна, підшкірні гематоми правої половини обличчя. Забій грудної клітки».

В подальшому, потерпіла ОСОБА_6 постійно скаржилась лікарю на сильні болі у спині і грудях, оскільки такі не припинялись. У зв`язку з цим, потерпіла пройшла ультразвукове дослідження (УЗД), на якому лікарі встановили підозру на перелом, направили на більш детальне дослідження - комп`ютерну томографію (КТ), де чітко було виявлено перелом 10-го ребра справа.

Згідно з висновком експерта № 1033 від 12 грудня 2023 року встановлено, що в описовій частині медичної карти лікарем хірургом при обстеженні пацієнта було зазначено наявність болю та садна в ділянці задньої поверхні грудної клітки справа в проекції 8 ребра. В подальшому, ОСОБА_6 були проведені ультразвукове прицільне обстеження грудної клітки (протокол N? 11-2023 від 13 листопада 2023 року) і спіральна комп`ютерна томографія (протокол від 14 листопада 2023 року), під час яких було виявлено «перелом 10-го ребра справа». Наданий для проведення додаткової судово-медичної експертизи результат СКТ обстеження ОСОБА_6 (плівка та CD-диск за 14 листопада 2023 року) вивчені лікарем рентгенологом консультантом бюро ОСОБА_9 , котра зазначила наявність неконсолідованого (незрощеного) перелому правого 10-го ребра в паравертебральній (біляхребтовій) зоні. Беручи до уваги вказане, слід вважати, що ОСОБА_6 у жовтні 2023 року отримала травму голови у вигляді струсу головного мозку, травму грудної клітки у вигляді забою грудної клітки, перелому 10-го ребра справа, а також травми обличчя, тулуба, верхніх та лівої нижньої кінцівок у вигляді синців та садна. Травма грудної клітки у вигляді перелому 10-го ребра справа відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я. Всі вказані тілесні ушкодження утворились від неодноразової дії тупого предмета, або від контакту з таким, могли виникнути від ударів кулаком, ногою, в період часу вказаний в «постанові» та потерпілою, 31 жовтня 2023 року.

При цьому, за даними протоколу проведення слідчого експерименту від 16 лютого 2024 року в процесі проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_6 , у присутності судово-медичного експерта КЗ «ЛОБСМЕ» ОСОБА_10 , двох понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , слідчого Львівського РУП №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_13 , дільничного Львівського РУП №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_14 , представника ОСОБА_15 та статиста ОСОБА_16 , було повністю відтворено обстановку на місці події, зокрема, потерпіла розповіла та показала на статисті про спричинення їй тілесного ушкодження, що мало місце 31 жовтня 2023 року, близько 09:40 год., на АДРЕСА_2. При цьому, слідчий експеримент було проведено відповідно до вимог ст. 240 КПК, а протокол слідчого експерименту від 16 лютого 2024 року містить всі необхідні дані, передбачені положеннями законодавства.

З фототаблиці до протоколу слідчого експерименту також вбачається, яким чином потерпілій було нанесено тілесні ушкодження 31 жовтня 2023 року, приблизно о 09:40 год., на загальному балконі третього поверху будинку на вул. Медовій, 7 у м. Львові.

Додатковим висновком експерта № 305 від 25 березня 2024 року підтверджується, що механізм виникнення виявлених у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень може відповідати показам, які вона надала під час проведення допиту та слідчого експерименту 16 лютого 2024 року. Щодо механізму утворення перелому 10-го ребра справа, згідно з протоколом проведення слідчого експерименту, він міг виникнути внаслідок удару кулаком по спині справа, як продемонстровано на фото №9 до «Фототаблиці», так і від удару ногою, як продемонстровано на фото №17 до «Фототаблиці», під час проведення слідчого експерименту із нею 16 лютого 2024 року.

Апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що основна різниця між комп`ютерною томографією (КТ) та рентгеном полягає в технології отримання зображень та їх деталізації. Рентген створює двовимірні зображення, в той час як КТ використовує комп`ютерну обробку для створення тривимірних знімків, що дозволяє отримати більш детальну інформацію про внутрішні органи та тканини. На підставі отриманих прицільних та більш детальних даних КТ була проведена додаткова судово-медична експертиза, котра підтвердила перелом ребра, який був однією з причин постійних болей у потерпілої.

Враховуючи, що за висновком експерта № 929 від 07 листопада 2023 року йдеться про оцінку діагнозу - забій грудної клітки, який, після детальнішого обстеження потерпілої, був змінений на травму грудної клітки у вигляді перелому 10-го ребра справа, а також те, що всі тілесні ушкодження утворились від неодноразової дії тупого предмета, або від контакту з таким та могли виникнути від ударів кулаком, ногою, в період часу вказаний в постанові та потерпілою, 31 жовтня 2023 року, доводи сторони захисту про отримання потерпілою травми у вигляді перелому 10-го ребра справа після виписки з лікарні, апеляційний суд обґрунтовано визнав безпідставними.

Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 08 серпня 2024 року підтверджується, що в процесі проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та двох понятих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , було відтворено обстановку на місці події, зокрема, свідок ОСОБА_17 розповіла як 31 жовтня 2023 року зранку вона перебувала за адресою свого проживання, що знаходиться у АДРЕСА_2 , та почула крик на сходах загального користування. Відкривши двері, свідок побачила, що сусідка із першої квартири на ім`я ОСОБА_21 знаходилася в сидячій позі на балконі, над нею перебував сусід з третьої квартири на ім`я ОСОБА_22 , який відступив від ОСОБА_21 , оскільки свідок вигукнула « ОСОБА_22 , що ти робиш». Статист продемонстрував у якій позі перебували ОСОБА_21 та ОСОБА_22 . Окрім того, ОСОБА_17 продемонструвала, як вона викликала медичну допомогу, оскільки обличчя та руки ОСОБА_21 були в крові.

Наведене спростовує доводи сторони захисту про те, що рентгенологічному обстеженню від 31 жовтня 2023 року № 84536 не було надано судом жодної оцінки.

Верховний Суд враховує, що за доводами сторони захисту не йдеться про те, що з будь яких інших матеріалів кримінальної справи вбачається, щотравму грудної клітки у вигляді перелому 10-го ребра справа потерпіла отримала за інших обставин, ніж встановлено судами попередніх інстанцій. Твердження захисника про те, що травма, внаслідок якої потерпілій ОСОБА_6 було заподяіно «перелом 10-го ребра справа», отримана потерпілою у проміжку часу між 06 листопада 2023 року, коли потерпілу було виписано з ВП «Лікарня Святого Пантелеймона», і 13 листопада 2023 року, коли у потерпілої було виявлено відповідний перелом, мають характер безпідставного припущення, яке не спирається на досліджені судами докази і не спростовує їх висновки.

Отже, висновок про вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, суд зробив на підставі оцінки усієї сукупності доказів, де результати комп`ютерної томографії та рентгеноскопічного дослідження були предметом вивчення двох судово-медичних експертиз, які досліджувалися судом першої інстанції в повному обсязі, і правильність оцінки яких за правилами ст. 94 КПК перевірена апеляційним судом.

В касаційній скарзі не наведено аргументованого спростування висновку апеляційного суду про те, що захисник не навів жодних обставин, які б могли свідчити про порушення порядку дослідження доказів судом першої інстанції, в той час як матеріали справи таких відомостей не містять.

За приписами ч. 5 ст. 364 КПК якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази, суд відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, після чого знову відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин, враховуючи що, колегія суддів не бере до уваги посилання сторони захисту як на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону на те, що місцевий суд перейшов до стадії судових дебатів не з`ясувавши бажання учасників судового провадження доповнити судовий розгляд чим не дав можливості стороні захисту заявити клопотання про виклик лікаря рентгенолога ОСОБА_7 у якості спеціаліста, адже положення ст. 364 КПК такого обмеження не встановлюють.

Захисник безпідставно посилається на те, що в даному кримінальному провадженні суд першої інстанції діяв під час судового розгляду не об`єктивно та упереджено щодо сторони захисту, оскільки необґрунтовано відхилив клопотання сторони захисту про допит певних осіб, витребування доказів, дослідження доказів для спростування обставини заподіяння обвинуваченим тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості потерпілій.

Так, захисник вказує, що звертався до суду з такими клопотаннями:

- витребувати у ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» рентгенологічні знімки ОСОБА_6 від 31 жовтня 2023 року (відповідне клопотання міститься у поданій захисником заяві про визначення обсягу доказів зі сторони захисту, які будуть досліджуватися під час судового розгляду від 12.11.2024, надалі вказане клопотання було підтримано, а також повторно заявлено захисником усно під час судового розгляду);

- викликати у судове засідання як свідка лікаря рентгенолога ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» ОСОБА_7 , яка проводила рентгенологічне обстеження ОСОБА_6 31 жовтня 2023 року і склала медичний документ під назвою «Результати рентгенологічного обстеження №84536» від 31 жовтня 2023 року (клопотання міститься у заяві захисника обвинуваченого про виклик свідка від 17 січня 2025 року);

- приєднати до матеріалів кримінального провадження протокол опитування особи за її згодою від 28 квітня 2025 року, підписаний захисником обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_4 та лікарем рентгенологом ОСОБА_7 (клопотання захисника обвинуваченого від 30 квітня 2025 року).

Вищевказані клопотання захисник вважає обґрунтованими, а відмову суду у їх задоволенні безпідставною, оскільки в них йшлося про те, що за результатами рентгенологічного обстеження, проведеного 31 жовтня 2023 року у ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» у потерпілої ОСОБА_6 «перелому 10-го ребра справа» не виявлено, що вказане може підтвердити лікар ОСОБА_7 , яка 31 жовтня 2023 року проводила рентгенологічне обстеження потерпілої у ВП «Лікарня Святого Пантелеймона».

Натомість Верховний Суд звертає увагу, що достовірність фактичних даних із вказаного рентгеноскопічного дослідження була оцінена судами за правилами статей 23, 94 КПК у їх взаємозв`язку із іншими доказами, дослідженими під час судового розгляду, і судами наведено аргументоване і переконливе підґрунтя до висновків щодо фактичних обставин, які встановлені за результатами оцінки досліджених доказів. При цьому, клопотання сторони захисту про витребування рентгенологічних знімків від 31 жовтня 2023 року, про виклик у судове засідання як свідка лікаря рентгенолога ОСОБА_7 та приєднання до матеріалів справи протоколу її опитування від 28 квітня 2025 року, як вбачається із оскаржених судових рішень та доводів касаційної скарги захисника, місцевий суд вирішив з урахуванням приписів статей 84, 85, 349, 364 КПК щодо належності доказів та обсягу доказів, які необхідні для встановлення обставин, визначених в ст. 91 КПК.

Доводи сторони захисту в касаційній скарзі не вказують на порушення правил оцінки доказів під час дослідження судом достовірності тих висновків експертів, якими враховано як результати рентгеноскопічного дослідження, так і проведеного ультразвукового прицільного обстеження грудної клітки потерпілої і спіральної комп`ютерної томографії, а також правила їх оцінки у взаємозв`язку і взаємопоєднанні з іншими доказами. Натомість захисник безпідставно надає результату рентгеноскопічного дослідження значення, як такому, що переважає і спростовує дані, отримані із інших процесуальних джерел доказування, а поясненням лікаря рентгенолога ОСОБА_7 в цьому контексті, як таким, що є належним доказом до спростування висновків судово-медичних експертів, проте не вказуючи при цьому жодних порушень з боку експертів щодо змістовної складової здійснених ними досліджень даних рентгеноскопії, ультразвукового прицільного обстеження грудної клітки потерпілої і спіральної комп`ютерної томографії та відповідних висновків, з огляду на що відсутні підстави сприймати такі доводи як вагомі і обґрунтовані в аспекті застосування приписів ст. 412 КПК.

У касаційній скарзі захисник вказує, що вмедичномудокументі під назвою «Результати рентгенологічного обстеження №84536» від 31 жовтня 2023 року вказано, серед іншого, про відсутність саме видимихза знімкахкістково-травматичних, вогнищно-інфільтративних змін і гемопневмотораксу.

Разом із тим, дані ультразвукового прицільного обстеження грудної клітки потерпілої та спіральної комп`ютерної томографії (КТ) як діагностичний метод, який використовує рентгенівські промені та комп`ютерну обробку даних для створення пошарових 2D та 3D зображень внутрішніх органів, кісток та тканин тіла, що дозволяє лікарям отримати більш детальну інформацію про стан здоров`я пацієнта, коли рентгенівська трубка та детектори обертаються навколо пацієнта, який лежить на спеціальному столі, що рухається всередину апарату, а зібрана інформація про поглинання рентгенівських променів різними тканинами обробляється комп`ютером за допомогою складних математичних алгоритмів, внаслідок чого створюються детальні проекції досліджуваної ділянки тіла, є більш сучасними та достовірними методами діагностики, що є загальновідомою обставиною, яка не потребує окремого доказування в кримінальному провадженні.

В контексті зазначеного Верховний Суд сприймає як необґрунтовані доводи захисника про те, що матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б заперечували чи ставили під сумнів інформацію, яка міститься у медичному документі під назвою «Результати рентгенологічного обстеження №84536» від 31 жовтня 2023 року.

Те, що Галицький районний суд м. Львова вирішив подане захисником клопотання від 30 квітня 2025 року, а надалі повернув його з додатками, які захисник просив суд приєднати до матеріалів кримінального провадження, серед яких і протокол опитування особи за її згодою від 28 квітня 2025 року, не є тим порушенням закону, про яке йдеться в п. 1 ч. 1 ст. 438, ст. 412 КПК в аспекті застосуванняВерховним Судом повноважень, визначених п. 2 ч. 1 ст. 436 цього Кодексу, отже не є підставою до скасування чи зміни оскаржених рішень.

З наведених підстав колегія суддів не вбачає належного підґрунтя до скасування чи зміни як оскарженого вироку, так і ухвали суду апеляційної інстанції, який відмовив стороні захисту у задоволенні клопотання про дослідження в судовому засіданні протоколу опитування особи за її згодою від 28 квітня 2025 року, про витребування рентгенологічних знімків, дослідження в судовому засіданні «Результатів рентгенологічного обстеження №84536» від 31 жовтня 2023 року, оскільки в цьому аспекті не йдеться про такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення в цьому кримінальному провадженні враховуючи, зокрема, приписи ч. 3 ст. 404 КПК.

Частиною 3 ст. 404 КПК передбачені підстави повторного дослідження доказів судом апеляційної інстанції, зокрема, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося в місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України, повторне дослідження доказів, дослідження доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується, є правом, а не обов`язком апеляційного суду.

За позицією об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеною впостанові від 03 квітня 2023 року у справі № 537/984/20 (провадження № 51-1747кмо22), в основі апеляційного перегляду судового рішення лежить перевірка його обґрунтованості й законності, задля чого апеляційний суд наділений відповідними процесуальними можливостями, ключовою із яких є перевірка повноти і правильності встановлення судом першої інстанції обставин кримінального провадження за результатами дослідження та оцінки доказів.

Водночас лише в тій ситуації, коли суд апеляційної інстанції вбачає, що доводи в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження виглядають обґрунтованими та потребують перевірки, він таку перевірку здійснює шляхом повторного дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, із дотриманням вимог ст. 404 КПК.

Враховуючи наведене та те, що суд апеляційної інстанції не надавав оцінки доказам, відмінної від наданої місцевим судом, а з касаційної скарги та оскарженої ухвали не вбачається, що доводи щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження виглядають обґрунтованими, колегія суддів касаційного суду не вбачає за оцінкою доводів захисника підстав до застосування приписів ст. 412 КПК, де йдеться лише про такі порушення вимог закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а не про помилковість чи необґрунтованість висновків суду в аби яких аспектах судового розгляду чи апеляційного перегляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів суду касаційної інстанції доходить висновку, що місцевий суд повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК.

У свою чергу апеляційний суд дотримався вимог ст. 419 КПК, діючи в межах, передбачених ст. 404 КПК та в порядку, визначеному ст. 405 цього Кодексу, здійснив апеляційний перегляд.

Доводи, де захисник надає власну оцінку доказам на предмет їх достовірності та відстоює версію подій, відмінну від фактичних обставин, встановлених судами на підставі оцінки доказів за відповідним критерієм, за приписами ст. 433 КПК не можуть бути предметом касаційного розгляду.

З урахуванням цього касаційний суд констатує, що вирок місцевого суду і ухвала апеляційного суду є належно вмотивованими й обґрунтованими і за змістом відповідають приписам статей 370, 419 КПК, у них наведені мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися, постановляючи рішення.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би могли бути підставами для скасування чи зміни судових рішень щодо ОСОБА_5 за змістом оскаржених судових рішень та доводів касаційної скарги його захисника, судами першої та апеляційної інстанцій допущено не було. Обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд доходить висновку, що на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 01 травня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3