Справа № 396/1200/23
Провадження № 1-кп/392/78/25
УХВАЛА

26 серпня 2025 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2023 за № 0000248 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу тримання під вартою строком на 60 днів з посиланням на ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України. Вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою не зможуть запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений залишив вирішення даного клопотання на розсуд суду.

Захисник заперечив проти задоволення клопотання, наголосив, що стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували причетність обвинуваченого ОСОБА_3 до вчинення даного злочину, ризики не доведені, ґрунтуються на припущеннях прокурора, докази у справі досліджені, а тому просив змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід тримання під вартою на інший більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою. .

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Встановлено, що наразі відносно обвинуваченого ОСОБА_3 діє продовжений 02 липня 2025 року ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 30 серпня 2025 року.

Мета застосування запобіжного заходу визначена ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу судом перевіряється факт того, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, санкція ч.2 ст.121 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Суд зауважує, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Суд приходить до переконання, що ризики, передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватися від суду, враховуючи тяжкість інкримінованого злочину та відповідно з мірою можливого покарання, з метою уникнення покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Крім того, існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, обвинувачується у вчиненні нового умисного тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи (п.5 ч.1 ст.177 КПК України). Вказане узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Сельчук проти Туреччини», наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин.

Суд враховує обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме: що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні у вчиненні тяжкого злочину,наслідки якого є невідворотними настала смерть потерпілого, до затримання, зі слів, обвинувачений працював неофіційно будівельником, одружений, раніше судимий 11.05.2017 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.121 КК України до позбавлення волі строком на 8 років, звільнений умовно достроково на 2 роки 7 місяців 14 днів. Судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування.

Стаття 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважує на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Також, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Крім того, факт перебування обвинуваченого в умовах ізоляції певний період часу, не свідчить про таку його зміну, яка дає підстави припускати зменшення суспільної небезпечності інкримінованого діяння та є приводом до такої істотної зміни обстановки, щоб виключали можливість реалізації ризиків, необхідність запобігання яким стала підставою для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід не повязаний з триманням під вартою не підлягає задоволенню.

Суд вважає за необхідне продовжити дію раніше обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України (домашній арешт, особисте зобов`язання, порука, застава), не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим ОСОБА_3 процесуальних обов`язків, та запобігти встановленим ризикам, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

З урахуванням п.2 ч.4 ст. 183 КПК України, суд вважає за можливе не визначати обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.331, 369-372, 392 КПК України, суд,

постановив:

клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 26.08.2025 до 24.10.2025 включно.

Строк дії ухвали визначити до 24.10.2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту вручення копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя ОСОБА_6