Справа №577/5949/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/251/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК

Іменем України

16 червня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 577/5949/23 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01.12.2023, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий

визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 313, ч. 1 ст. 317, ч. 3 ст. 307 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, за яким вважати ОСОБА_10 засудженим за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 313, ч. 1 ст. 317, ч. 3 ст. 307 КК та призначити йому покарання: за ч. 1 ст. 309 КК у виді двох років обмеження волі; за ч. 2 ст. 311 КК у виді трьох років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 311 КК у виді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла; за ч. 1 ст. 313 КК у виді одного року обмеження волі; за ч. 1 ст. 317 КК у виді трьох років шести місяців позбавлення волі; за ч. 3 ст. 307 КК у виді дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла. На підставі ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_10 остаточне покарання у виді дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла, оскільки ОСОБА_10 вчинив ряд тяжких та особливо тяжких злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів у великих та особливо великих розмірах, займався виготовленням у значних обсягах психотропних речовин з метою збуту з метою власного збагачення, каяття обвинуваченого, який вину визнав під тягарем зібраних доказів, є не щирими, а визнані судом пом`якшуючі покарання обставини не підтверджуються матеріалами провадження.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01.12.2023 ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 311,ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 313, ч. 1 ст. 317, ч. 3 ст. 307 КК, і йому призначене покарання: за ч. 1 ст. 309 КК у виді двох років обмеження волі; за ч. 2 ст. 311 КК у виді двох років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 311 КК у виді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла; за ч. 1 ст. 313 КК у виді одного року обмеження волі; за ч. 1 ст. 317 КК у виді трьох років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді шести років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла. На підстав ч. 1 ст. 70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, призначено ОСОБА_10 остаточно до відбуття шість років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла. Стягнуто на користь держави 45171 грн витрат за проведення експертиз.

Згідно вироку суду, ОСОБА_10 влітку 2023 року незаконно придбав наркотичні засоби 36,677 г канабісу та 1,924 г екстракту канабісу, які переніс до кв. АДРЕСА_1 , де став незаконно зберігати, і які в ході обшуку поліцейські виявили та вилучили 15.09.2023.

Крім того, у 2023 році ОСОБА_10 незаконно придбав обладнання, призначене для виготовлення психотропних речовин колби, які переніс до кв. АДРЕСА_1 , де став їх незаконно зберігати, які в ході обшуку поліцейські виявили та вилучили 15.09.2023.

Влітку 2023 року ОСОБА_10 незаконно придбав прекурсор 0,04888 л фенілацетону, який переніс до кв. АДРЕСА_1 , де став незаконно його зберігати з метою його використання для виготовлення психотропних речовин, а 15.09.2023 в ході обшуку поліцейські виявили та вилучили цей прекурсор.

На початку вересня 2023 року ОСОБА_10 незаконно придбав прекурсор 123,9260 г фенілнітропропену, який переніс до кв. АДРЕСА_1 , де став незаконно його зберігати з метою його використання для виготовлення психотропних речовин, а 15.09.2023 поліцейські в ході обшуку виявили та вилучили цей прекурсор.

В ніч з 14 на 15.09.2023 в кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_10 незаконно виготовив психотропну речовину 81,1051 г амфетаміну, який став незаконно зберігати з метою збуту. 15.09.2023 в ході обшуку за вказаною адресою поліцейські виявили та вилучили 15,2845 г, 17,9012 г та 14,3438 г амфетаміну, а на лійках, скляній плоскодонній колбі без шліфа, скляній мірній колбі зі скляною пробкою, 2-х банках, керамічній плитці, круглій плоскодонній колбі без шліфа 0,0966 г і 0,0881 г амфетаміну, 2-х зіп-пакетах, на пластикових картках, фрагменті пластикової картки, канцелярському лезі, ємності з полімерного матеріалу, пакеті з безбарвного полімерного матеріалу зіп-лок та 2-х керамічних плитках 0,1303 г та 0,0712 г амфетаміну, на поверхні трьох електронних вагів 0,0017 г амфетаміну, на паперових фільтрах та серветках 4,0119 г амфетаміну, на поверхні 12 згортків з паперових рушників 7,4850 г амфетаміну, рідини в колбі, ємності циліндричної форми та бутилі 3,8880 г, 0,0040 г та 0,0007 г амфетаміну, на поверхні лійки та паперового рушника 6,0160 г амфетаміну, поверхні 2-х плиток 0,1955 г та 2,2120 г амфетаміну, рідині з каністри 7,1423 г амфетаміну, рідині з пляшок з кришкою зеленого кольору 0,0574 г та 0,6858 г.

15.09.2023 близько 15:00 у кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_10 незаконно збув ОСОБА_12 психотропну речовину 1,4889 г амфетаміну, а о 15:05 ОСОБА_10 надав ОСОБА_13 приміщення для незаконного вживання психотропної речовини, де останній і вжив амфетамін.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 311, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 313, ч. 1 ст. 317, ч. 3 ст. 307 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі прокурором не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора ОСОБА_14 про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими і такими, що заслуговують на увагу, оскільки при призначенні ОСОБА_10 покарання суд першої інстанції не в повній мірі дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, внаслідок чого застосував закон, який не підлягав застосуванню ст. 69 КК, та без наявності до того законних підстав призначив обвинуваченому за ч. 3 ст. 307 КК більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією частини цієї статті.

Зокрема, КК має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням; для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК).

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК), а згідно ч. 1-2 ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права; це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Таким чином, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою, як зазначалось вище, є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення, зокрема про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК).

Так, згідно ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

У виключних випадках кримінальний закон передбачає можливість застосування положень ч. 1 ст. 69 КК, але лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми, можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення ст. 66 і 69 КК, згідно яких підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час та після його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знизили чи мали б знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_10 основного покарання за ч. 3 ст. 307 КК, застосовуючи положення ст. 69 КК, послався на наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого, його молодий вік, позитивну характеристику за місцем проживання, відсутність судимості, перебування на утриманні хворої бабусі похилого віку.

Разом з тим, суд першої інстанції неналежним чином врахував дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, внаслідок чого помилково дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_10 приписів ст. 69 КК, а саме те, що обвинувачений з 2021 року перебуває на обліку у лікаря нарколога, вчинив ряд тяжких і особливо тяжких злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів у великих та особливо великих розмірах, займався виготовленням у значних обсягах психотропних речовин з метою збуту, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність як вчинених діянь, так і особи обвинуваченого. При цьому дані про особу ОСОБА_10 , на які послався суд першої інстанції і інформація про його сімейний стан не є такими, які б давали можливість для застосування до нього положень ч. 1 ст. 69 КК та призначення за ч. 3 ст. 307 КК основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини цієї статті, а тому вирок суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ч. 1 ст. 69 КК).

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання (п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК), тому після скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів вважає за необхідне ухвалити новий вирок.

При ухваленні нового вироку, колегія суддів враховує встановлені судом першої інстанції дані, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а також долучені до матеріалів кримінального провадження характеризуючи його особу дані та вважає за необхідне призначити ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 307 КК основне покарання в межах санкції вказаної частини статті, а саме у виді дев`яти років позбавлення волі із призначенням додаткового покарання у виді конфіскації майна, крім житла, залишивши вирок суду в іншій частині без зміни, задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу прокурора.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги прокурора, то колегія суддів вважає за необхідно відмовити в їх задоволенні, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та є необґрунтованими.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України,

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01.12.2023 відносно ОСОБА_15 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_16 покарання:

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді двох років обмеження волі;

- за ч. 2 ст. 311 КК України у виді двох років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 311 КК України у виді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього йому належному майна, крім житла;

- за ч. 1 ст. 313 КК України у виді одного року обмеження волі;

- за ч. 1 ст. 317 КК України у виді трьох років позбавлення волі;

- за ч. 3 с. 307 КК України у виді дев`яти років позбавлення волі, з конфіскацією всього йому належного майна, крім житла.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_17 остаточне покарання у виді дев`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього йому належного майна, крім житла.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору і не пізніше наступного дня після його ухвалення направити учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5