Справа № 203/2916/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю заявника - ОСОБА_3

представника заявника - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-

ВСТАНОВИВ:

До Центрального районного суду міста Дніпра надійшло вищезазначене клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 , в якому заявник посилався на те, що ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 13.06.2025 року, було задоволено клопотання слідчого, заявлене в рамках кримінального провадження №0000181, про арешт майна, вилученого під час проведення 14.05.2025 року обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошових коштів в сумі 3350 доларів США, 3220 Євро, 18000 грн., мобільного телефону «Iphone 14 PRO MAX», мобільного телефону «Iphone 7», мобільного телефону «Nomi». Посилаючись на те, що ОСОБА_3 також мешкала в квартирі, має офіційну роботу та отримує заробітну плату, що вилучені в ході обшуку кошти належать останній, представник ОСОБА_3 в поданому клопотанні просив скасувати арешт на вилучені в ході обшуку грошові кошти в сумі 3350 доларів США, в сумі 3220 Євро, в сумі 18000 грн., що був накладений ухвалою слідчого судді від 13.06.2025 року.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник підтримали клопотання та посилаючись на вкладені в ньому підстави, просили задовольнити останнє.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що грошові кошти було вилучено за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_6 . Згідно встановлених в ході досудового розслідування обставин вбачається достатньо підстав вважати, що останні могли бути набуті підозрюваним внаслідок вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. Вилучені грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, до останніх може бути застосовано спеціальну конфіскацію. Тому питання щодо долі останніх має вирішуватись за наслідками розгляду судом справи по суті.

Заслухавши пояснення учасників, перевіривши викладені в клопотанні доводи та дослідивши долучені до нього матеріали, а також матеріали кримінального провадження №0000181, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Під час розгляду клопотання встановлено, що СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000181, відомості про яке внесено до ЄРДР 05.12.2024 року з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.303 КК України/

В рамках вказаного кримінального провадження 04.07.2025 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.303 КК України, за фактом сутенерства, тобто діях особи по забезпеченню зайняття проституцією іншої особи, вчинені щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб.

14.05.2025 року за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 05.05.2025 року, було проведено санкціонований обшук, за наслідками якого було виявлено та вилучено, окрім іншого, грошові кошти в сумі 3350 доларів США, 3220 Євро, 18000 грн.

Постановою слідчого від 15.05.2025 року вилучені грошові кошти було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 13.06.2025 року на останні накладено арешт.

В поданому клопотанні та під час його розгляду в суді ОСОБА_3 та її представник посилались на те, що грошові кошти було вилучено в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_3 та де вона проживала разом із чоловіком ОСОБА_6 . Вказані грошові кошти належать особисто останній та отримані з офіційних джерел, оскільки вона працевлаштована та на протязі тривалого часу мала постійний дохід.

Відповідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів такого забезпечення є арешт майна.

Частинами 1,3 ст.132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч.2 ст.170 КПК України).

В свою чергу ч.3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до положень ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги.

Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є виплати (страхові виплати та виплати викупних сум), одержані за договорами страхування життя та здоров`я. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Слідчий суддя враховує, що заявницею не наведено жодних обставин, які б підтверджували, що вилучені в ході обшуку грошові кошти за місцем їх з чоловіком ОСОБА_6 мешкання, є її особистою власністю відповідно до ст.57 СК України.

При цьому, слідчий суддя також приймає до уваги, що в рамках кримінального провадження №0000181 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.303 КК України за фактом сутенерства, тобто діях особи по забезпеченню зайняття проституцією іншої особи, вчинені щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб.

За обставинами інкримінованої ОСОБА_6 підозри такі дії полягала у створенні місць розпусти для надання платних послуг сексуального характеру з метою наживи.

З урахуванням цього є достатні підстави вважати, що вилучені за місцем мешкання ОСОБА_6 кошти могли бути одержані внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, відповідають критеріям речових доказів, визначеним ст.98 КПК України та є такими, щодо яких може бути застосована спеціальна конфіскація відповідно до ст.96-2 КК України.

На теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває.

Згідно ч.ч.1,2 ст.100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частинами 9,12 ст.100 КПК України передбачено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили.

За вказаних вище обставин та наведених положень КПК України, слідчий суддя не вбачає передбачених ст.174 КПК України підстав для скасування арешту з вилучених в ході обшуку грошових коштів, в зв`язку з чим в задоволенні відповідного клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.131,132,170,174,369-372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1