Провадження № 1-кп/761/218/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Шевченківського районного суду міста Києва, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000416 від 15.02.2017, в частині пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення за ст. 340, ч. 2 ст. 171, ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України у кримінальному провадженні № 0000416, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2017, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 2 ст. 171, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

установив:

І. Історія провадження.

08.08.2017 до Шевченківського районного суду міста Києва від прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління спеціальних розслдіувань Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000416, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.02.2017, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 2 ст. 171, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 761/27781/17 між суддями від 08.08.2017 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя ОСОБА_9 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвалою колегії суддів від 09.08.2017 призначено у кримінальному провадженні підготовче судове засідання.

Ухвалою колегії суддів 21.08.2017 призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні.

Відповідно до розпорядження заступника керівника апарату ОСОБА_10 від 04.05.2023 № 01-08-157 призначено повторний автоматичний розподіл справи № 761/27781/17 у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_9 у відставку та відрахуванням її зі штату суддів Шевченківського районного суду міста Києва.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи № 761/27781/17 між суддями від 04.05.2023 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Під час судового розгляду захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, оскільки з дня вчинення інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 2 ст. 171, ч. 2 ст. 125 КК України, минуло 10 (десять) років, а тому на підставі ст. 49 КК України обвинувачений ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 340, ч. 2 ст. 171, ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

ІІ. Формулювання обвинувачення за обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 2 ст. 171, ч. 2 ст. 125 КК України.

Право громадян на свободу мирних зібрань в Україні гарантується та захищене державою, яка зобов?язана забезпечити його ефективну реалізацію.

Реалізація права на мирні зібрання в Україні регулюється актами національного та міжнародного законодавства.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Верховною Радою України згідно із Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», гарантує кожній особі, серед інших прав і свобод, право на свободу зібрань та об`єднання.

Відповідно до статті 11 Конвенції кожен має право на свободу мирних зібрань та на свободу об?єднання з іншими, включаючи право створювати профспілки і вступати до них для захисту своїх інтересів.

Здійснення прав на свободу зібрань та об?єднання не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров?я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 21 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19.10.1973 № 2148-VIIІ, також визнається право на мирні збори. Згідно з положеннями вказаної статті користування цим правом не підлягає ніяким обмеженням, крім тих, які накладаються відповідно до закону і які є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах державної чи суспільної безпеки, громадського порядку, охорони здоров?я і моральності населення або захисту прав та свобод інших осіб.

У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров?я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов?язком держави.

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 39 Конституції України у державі встановлено реєстраційний, а не дозвільний порядок проведення зборів, походів, мітингів і демонстрацій, а їх проведення може бути обмежене лише за рішенням суду та виключно у випадках, безпосередньо визначених Конституцію України. Тимчасові обмеження права громадян на мирні збори можуть встановлюватися лише в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Відповідно до статті 15 Конституції України суспільне життя в Україні грунтується на засадах політичної, економічної та ідеологічної багатоманітності. Жодна ідеологія не може визнаватися державою як обов?язкова. Держава гарантує свободу політичної діяльності, не забороненої Конституцією і законами України.

Згідно із статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно із статтею 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Громадяни, які перебували з 21 листопада 2013 року до 19 лютого 2014 року на Майдані Незалежності у місті Києві та брали участь в акції протесту, не допускали порушень громадського порядку, у зв?язку з чим були відсутні будь-які підстави для обмеження їх прав на зібрання, гарантовані Конституцією України.

Відповідно до статті 60 Конституції України ніхто не зобов?язаний виконувати явно злочинні розпорядження чи накази. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу настає юридична відповідальність.

За статтею 68 Конституції України кожен зобов?язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Бажаючи припинити в зародку будь-які масові збори, мітинги, вуличні походи та інші акції ОСОБА_11 приблизно 29.11.2013, після повернення із Вільнюса (Литва), де він підтвердив лідерам країн - учасників Європейського Союзу своє рішення не підписувати Угоду про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, використовуючи наявні повноваження Президента України та створену ним і його оточенням систему управління, згідно з якою державні, зокрема правоохоронні органи, виконували саме його вказівки, навіть якщо вони грубо порушували вимоги Конституції та законодавства України, вирішив та доручив керівникам правоохоронних органів держави здійснити силовий розгін учасників мирної акції за євроінтеграцію України, які перебували на Майдані Незалежності в м. Києві.

Згідно із ч. 1 ст. 39 Конституції України громадяни мають право збиратися мирно, без зброї і проводити мітинги, походи і демонстрації, про проведення яких сповіщаються органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування. Це право є невідчужуваним і непорушним. Воно є однією з конституційних гарантій права громадянина на свободу свого світогляду і віросповідання, думки і слова, на вільне враження своїх поглядів і переконань, на використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір, права на вільний розвиток своєї особистості, тощо.

У листопаді 2013 року після прийняття рішення про відмову від підписання Угоди про асоціацію з Європейським Союзом та призупинення у зв?язку з цим Кабінетом Міністрів України процесу підготовки підписання Угоди про асоціацію між Україною та Євросоюзом, починаючи з 22.11.2013, у місті Києві на Майдані Незалежності розпочалися безстрокові мирні збори, мітинги, вуличні походи та демонстрації громадян на підтримку європейського вектора зовнішньої політики України, про що були сповіщені органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Бажаючи припинити зазначені зібрання та інші волевиявлення громадян, ОСОБА_11 у період з 22 до 30 листопада 2013 року, використовуючи повноваження Президента України, в порушення вимог ст. 34 Конституції України організував силовий розгін правоохоронними органами учасників мирних зборів на Майдані Незалежності.

Реакцією суспільства на незаконний силовий розгін стали масові акції протесту на Майдані Незалежності, учасники яких, разом із протестами проти рішення уряду та екс-Президента щодо зміни зовнішньополітичного курсу України, протестували проти злочинних дій працівників міліції та представників влади, які організували, здійснили та допустили свавілля стосовно мирних мітингувальників.

В результаті цього, збори та мітинги на Майдані Незалежності в м. Києві стали масовими і постійними, та на них громадянами України висловлювався протест проти свавілля правоохоронних органів та сил спецпризначення, незаконних дій владних органів, корупції.

Усвідомлюючи, що протиправні дії правоохоронців з приводу припинення акцій протесту, призводять лише до їх посилення, осуду з боку суспільства і європейської спільноти, з метою розширення репресивних повноважень, а фактично узаконення свавілля керівників та працівників правоохоронних органів, збереження влади, залякування суспільства та припинення протестів Президент України ОСОБА_11 , діючи в інтересах очолюваної ним злочинної організації, доручив невстановленим слідством особам організувати цивільних осіб, так званих «тітушок», які повинні приймати участь за грошову винагороду у різних містах України, в тому числі і в м. Києві під виглядом мирної акції «Антимайдан» нібито в підтримку діючої на той час злочинної влади.

Крім того, не бажаючи припинити вчинення злочинів проти громадян, які висловлюють свої політичні погляди та переконання і протестують проти застосування насильства, ОСОБА_11 , на продовження своєї злочинної діяльності та діючи в інтересах очолюваної ним злочинної організації, спрямував та керував діями керівників правоохоронних органів, у тому числі шляхом надання протиправних вказівок Міністру внутрішніх справ України ОСОБА_12 .

На виконання злочинних вказівок ОСОБА_11 , починаючи з листопада 2013 року, Міністр внутрішніх справ України ОСОБА_12 та інші невстановлені в ході досудового розслідування вищі службові особи правоохоронних органів і особи з їхнього оточення неодноразово організовували застосування працівниками спецпідрозділу ПМОП «Беркут» та внутрішніх військ МВС України надмірних силових заходів до протестувальників.

Крім того, ОСОБА_12 та іншими невстановленими слідством особами, з метою перешкоджання проведенню учасниками вищевказаних мирних зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, що відбувались на території м. Києва, розробили злочинний план, згідно якого до мітингувальників застосовувались заходи із залученням в тому числі цивільних осіб, так званих «тітушок», з метою подальшого залякування протестувальників.

У подальшому, приблизно в січні - лютому 2014 року, в невстановлений слідством час, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вступили у злочинну змову із вищевказаними невстановленими слідством особами та отримали від них замовлення на організацію із залученням цивільних осіб, так званих «тітушок», незаконного перешкоджання проведенню учасниками вищевказаних мирних зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, що відбувались на території м. Києва, яка полягала у вчиненні ними активних незаконних дій стосовно громадян України, а саме: застосуванні різного роду фізичного насильства, у тому числі спричиненні тілесних ушкоджень, допускаючи у окремих випадках вчинення вбивств, усуваючи таким чином активних учасників цих акцій, та залякуючи інших учасників протестів і маючи кінцевою метою припинити такі протестні акції.

З метою припинення свавілля державних, правоохоронних та судових органів, 18.02.2014 учасниками протестних акцій у центральній частині м. Києва була організована чергова мирна хода громадян під назвою «Мирний наступ» на депутатів з вимогою негайно ухвалити всі необхідні рішення для виходу з кризи і врегулювання ситуації у країні, проведення якої планувалось на вулицях Інститутській, Шовковичній, Садовій у м. Києві до Верховної Ради України для підтримки голосування у Верховній Раді України за повернення до Конституції 2004 року, яка б збалансувала парламентські і президентські повноваження.

Будучи обізнаним про такий мирний захід протестувальників та місця їх розташування, Президент України ОСОБА_11 як організатор перевищення влади і службових повноважень працівниками правоохоронних органів, діючи за попередньою змовою із невстановленими слідством особами, в порушення вимог статей 3, 34, 68 Конституції України, надав вказівку Міністру внутрішніх справ України ОСОБА_12 у взаємодії з іншими правоохоронними органами, на приховане (без відповідного нормативного дозволу) застосування, без дотримання передбачених законом приводів та підстав, вогнепальної зброї та надмірного насильства до мітингувальників з метою силового придушення їх протесту, зокрема очищення від мітингувальників Майдану Незалежності, Маріїнського парку, інших будівель центральної частини міста Києва, у тому числі будівлі Федерації профспілок України, яка на підставі договорів від 01.12.2013 про надання приміщень Федерації профспілок України за адресою: м. Київ, Майдан Незалежності, 2; від 02.12.2013 № 128 оренди залів та кімнат Будинку профспілок використовувалась мітингувальниками для розміщення Штабу національного супротиву, медичної частини, Прес-центру, їдальні на інших структурних формувань Євромайдану.

Реалізуючи отриману від ОСОБА_11 вказівку, Міністр внутрішніх справ України ОСОБА_12 17.02.2014, перебуваючи у приміщенні Міністерства внутрішніх справ України за адресою: м. Київ, вул. Богомольця, 10, перевищуючи свої службові повноваження, діючи в інтересах ОСОБА_11 , умисно вчиняючи дії, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, порушуючи вимоги Закону України «Про міліцію», дав вказівку невстановленим слідством особам організувати 18.02.2014 цивільних осіб, так званих «тітушок», які повинні разом із правоохоронними органами здійснити силовий розгін мітингувальників на Майдані Незалежності в м. Києві із застосуванням надмірного фізичного насильства, спецзасобів, спеціальної техніки та вогнепальної зброї.

Так, 17.02.2014, у зв?язку із намірами правоохоронних органів здійснити 18.02.2014 силовий розгін мітингувальників на Майдані Незалежності у м. Києві, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 отримали від вищенаведених невстановлених слідством осіб вказівку про необхідність вчинення різного роду групових незаконних насильницьких дій стосовно учасників протестних акцій в Маріїнському парку, на вулицях Липській, Володимирській, Великій Житомирській, площі Михайлівській в м. Києві із використанням вогнепальної зброї та предметів заздалегідь спеціально пристосованих до спричинення тілесних пошкоджень, поєднуючи ці дії із грубим порушенням громадського порядку та вчиненням масових безладів для залякування цих протестувальників з метою подальшого припинення ними свого конституційного права на проведення мирних мітингів, зборів, походів та демонстрацій.

Погодившись взяти участь у вищевказаних злочинах, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 запропонували ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ОСОБА_23 та іншим невстановленим особам також прийняти участь у вчиненні цих злочинів, на що останні погодились. При цьому, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також інші невстановлені слідством особи для реалізації вказаних злочинних завдань, з допомогою у тому числі правоохоронних органів, в невстановлений слідством час та в невстановленому слідством місці, забезпечили ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та їх співучасників вогнепальною, холодною зброєю, засобами спеціального призначення, металевими щитами та іншими предметами спеціально пристосованими та заготовленими для нанесення тілесних пошкоджень.

При цьому ОСОБА_5 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та інші невстановлені особи, домовившись діяти узгоджено та розподіливши між собою вищевказану зброю, усвідомлювали та передбачали, що застосування кожним з них отриманого різновиду зброї до протестувальників призведе до виконання їх спільного умислу на перешкоджання проведенню ними мітингів та зборів шляхом спричинення останнім тілесних пошкоджень та вчинення їх вбивств і бажали досягнення саме такого результату, свідомо допускаючи невизначене коло жертв з метою досягнення наведеного спільного злочинного умислу.

Крім того, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 організували інших осіб, яким запропонували кожному, хто прийме участь у перешкоджанні акціям протесту, що відбувались в м. Києві грошову винагороду в розмірі по 100 доларів США.

Надалі, реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне перешкоджання організації та проведенню зборів, мітингів, походів і демонстрацій із застосуванням фізичного насильства та зброї, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 наказали 17.02.2014 ОСОБА_23 зібрати на 18.02.2014 о 09 год. 00 хв. близько 1000 цивільних осіб чоловічої статі зі спортивною підготовкою, так званих «тітушок», біля метро «Арсенальна» в м. Києві, які повинні прийняти участь за грошову винагороду в акції «Антимайдан» у Маріїнському парку, яка мала носити вигляд мирної нібито в підтримку діючої влади.

Виконуючи вказівку ОСОБА_15 , ОСОБА_23 , того ж дня, діючи умисно, з метою реалізації спільного злочинного умислу, за попередньою змовою групою осіб, організував підбір та збір 18.02.2014 о 09 год. 00 хв. на площі біля станції метро «Арсенальна» в м. Києві біля 800 цивільних осіб чоловічої статі спортивної підготовки із міст Ніжина, Білої Церкви, Житомира та інших населених пунктів України. При цьому, ОСОБА_23 пообіцяв вказаним особам за прийняття участі в акції «Антимайдан» грошову винагороду у розмірі по 600 грн. кожному, не повідомляючи частину з них про спільні злочинні наміри вказаних осіб щодо вчинення різного роду фізичного насильства до мирних протестувальників.

Крім того, біля метро «Арсенальна» в м. Києві 18.02.2014 о 09 год. 00 хв. також зібрались ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 та ОСОБА_23 які узгодили свої дії між собою щодо координації вищевказаних осіб, яких зібрав ОСОБА_23 .

Після цього, будучи озброєні вогнепальною зброєю, дерев?яними кийками, металевими щитами та іншими предметами для нанесення тілесних ушкоджень залучені особи з іншими невстановленими особами приготувались до спільного вчинення різного роду незаконних насильницьких дій стосовно учасників протестних акцій.

У подальшому, 18.02.2014 приблизно о 12 год. 00 хв., побачивши, що в Маріїнському парку в м. Києві зібрались мітингувальники в кількості більше ніж 2000 осіб, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_23 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 наказали особам, так званим «тітушкам», які були разом із ними переміститись до пам?ятника Пилипа Орлика в м. Києві на вул. Липську.

Прибувши за вказаною адресою, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , чекали подальшої команди від невстановлених слідством співучасників на початок реалізації спільного злочинного плану, спрямованого на вчинення незаконних насильницьких дій стосовно учасників мирних протестних акцій. Однак, у зв?язку з тим, що на той час було підпалено офіс політичної партії «Партія Регіонів» розташований за адресою: м. Київ, вул. Липська, 10, вказані зібрані ОСОБА_23 цивільні особи, так звані «тітушки», перемістились до зазначеного офісу для подальшого недопущення протестних акцій за вказаною адресою.

При цьому, в цей же час за вказаною адресою прибули ОСОБА_17 , ОСОБА_5 разом із іншими невстановленими особами, яких організував ОСОБА_14 для вчинення незаконних насильницьких дій стосовно учасників мирних протестних акцій.

Прибувши за вказаною адресою, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , ОСОБА_5 та інші невстановлені слідством особи, перебуваючи біля пам?ятника Пилипа Орлика в м. Києві на вул. Липській, узгодили між собою спільний злочинний план, спрямований на вчинення незаконних насильницьких дій стосовно учасників мирних протестних акцій.

У подальшому близько о 19 год. 30 хв. невстановлені слідством особи, на виконання сумісно розробленого злочинного плану із ОСОБА_11 щодо перешкоджання проведенню мирних зборів, мітингів, походів та зборів протестувальників із застосуванням фізичної сили, повідомили ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , ОСОБА_5 та інших невстановлених осіб про необхідність блокування організованими ними цивільними особами, так званими «тітушками» перехрестя вул. Володимирської та Великої Житомирської в м. Києві та недопущення просування по даним вулицям мирних протестувальників, яких планувалось розігнати з Майдану Незалежності силами правоохоронних органів.

Через деякий час, 18.02.2014 приблизно о 21 год. 00 хв. ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , ОСОБА_5 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 та інші невстановлені слідством особи, отримавши вказівку від невстановлених співучасників, які виконували вказівку ОСОБА_11 , перемістились' на перехрестя вул. Володимирської та Великої Житомирської в м. Києві для реалізації спільного злочинного умислу.

Побачивши, що зі сторони Михайлівської площі почали збиратись мітингувальники, які приймають участь у протестних акціях в м. Києві ОСОБА_5 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та інші невстановлені особи, діючи умисно, за попередньою змовою із без наявності безпосередньої загрози для їх життя, чітко усвідомлюючи відсутність будь-якої загрози для них зі сторони мітингувальників, які рухались по вул. Великій Житомирській з боку Михайлівської площі, реалізовуючи спільний злочинний умисел, направлений на вчинення умисних вбивств осіб - протестувальників, усвідомлюючи, що створюють загрозу для життя та здоров?я великої кількості осіб, почали вести стрільбу з наявної у них вогнепальної зброї на ураження цих осіб, з метою перешкодити переміщенню одних мітингувальників та залякування інших.

При цьому, 18.02.2014 о 23 год. 20 хв. під час здійснення тривалої стрільби в бік мітингувальників, ОСОБА_20 , будучи обізнаним про вчинення ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_5 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 та іншими невстановленими слідством особами злочинів, спрямованих на насильницьку протидію мирним акціям протесту, вбивств мітингувальників та заподіяння їм значних тілесних ушкоджень, усвідомлюючи незаконність своїх дій, сприяючи в подальшому вчиненню вказаними співучасниками наведених злочинних дій та наміри цих осіб продовжувати вчинення цих злочинів, за вказівкою ОСОБА_23 приніс на місце вчинення злочинів, які відбувались на перехресті вул. Володимирської та Великої Житомирської в м. Києві набої для наявної у ОСОБА_23 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_18 та інших невстановлених слідством осіб вогнепальної зброї. Далі ці патрони, були використані для ведення стрільби по протестувальниках.

В результаті наведених злочинних дій ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_23 , ОСОБА_17 , ОСОБА_5 та невстановлених слідством осіб, які полягали у веденні ними в період часу з 9 год. 00 хв. 18.02.2014 по 2 год. 30 хв. 19.02.2014 пострілів з вогнепальної зброї на ураження протестувальників, які знаходились біля Михайлівської площі, тілесні пошкодження різного ступеню тяжкості отримали: ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 .

Поряд з цим, злочинці застосовували до мітингувальників фізичне насильство, внаслідок чого отримали тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення ОСОБА_32 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_33 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та середнього ступеню тяжкості ОСОБА_28 .

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у незаконному перешкоджанні організації та проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, вчинене із застосуванням фізичного насильства, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст. 340 КК України.

Окрім того, ОСОБА_5 діючи умисно разом з іншими невстановленими слідством особами, при вищевказаних обставинах, 18.02.2014 у період часу з 12 год. 00 хв. по 13 год. 00 хв., знаходячись неподалік будівлі в якій розташований центральний офіс «Партії регіонів» за адресою: вул. Липська, 10 в м. Києві, та у якій на той час гасили пожежу співробітники МНС, реалізовуючи свої злочинні наміри, направлені на незаконному перешкоджанні організації та проведенню зборів, мітингів, вуличних походів і демонстрацій, помітили журналіста - фотокореспондента ТОВ «Українські національні новини» ОСОБА_34 , який мав розпізнавальні знаки журналістів: жилет помаранчевого кольору із білими відбиваючими світло смугами та написом великими чорними літерами ПРЕСА, заламінований редакційний бейдж ТОВ «Українські національні новини» із фотокарткою, прикріплений на одежі спереду та службову фотокамеру.

Перебуваючи поблизу центрального офісу «Партії регіонів» за адресою: вул. Липська, 10, м. Київ, журналіст ТОВ «Українські національні новини» ОСОБА_35 , здійснював свою професійну діяльність на законних підставах, а саме виконував редакційне завдання щодо висвітлювання за допомогою технічних засобів (фотокамери) в засобах масової інформації, фотографував обставини пожежогасіння центрального офісу «Партії регіонів», співробітників МНС та інших осіб, що були на балконі й біля вищевказаної будівлі та жодним чином не порушував громадський порядок, і не вчиняв протиправні дії, не загрожував життю і здоров?ю інших громадян та співробітників МНС.

Разом з тим, ОСОБА_5 , ОСОБА_17 та інші невстановлені слідством особи, діючи умисно, ігноруючи вимоги статей 3, 19, 28, 29 Конституції України, а також вимоги статті 29 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, згідно з якою предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов?язків, свідчить про можливість порушення прав людини, пунктів 1, 7 ст. 26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 16.11.1992, відповідно до яких журналіст, по пред?явленні редакційного посвідчення чи іншого документа, що підтверджує його професійну належність або повноваження, надані редакцією друкованого засобу масової інформації, має право перебувати на мітингах і демонстраціях, ст. 17 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» від 23.09.1997, згідно якою службова діяльність журналіста не може бути підставою для його арешту, затримання, а також вилученню зібраних, опрацьованих, підготовлених ним матеріалів та технічних засобів, якими він користується у своїй роботі, усвідомлюючи незаконність своїх дій та можливість у разі їх вчинення порушення законних прав журналістів та інтересів громадян, знаходячись певний час окремо від невстановлених слідством осіб, маючи при собі дерев?яну биту, раптово з-заду наблизився до журналіста ОСОБА_34 та під час коли ОСОБА_17 із застосуванням фізичної сили намагався вихопити з його рук фотокамеру, наніс ОСОБА_36 декілька ударів дерев?яною битою по спині. Після нанесення ударів в передню частину тіла ОСОБА_17 та дерев?яною битою по спині ОСОБА_5 , розуміючи, що фотокамеру у нього відібрано та, що перебування саме у цьому місці може бути небезпечним для життя та здоров?я, журналіст ОСОБА_35 відбіг по вул. Липській на безпечну дистанцію викрикуючи журналістам інших засобів масової інформації щоб вони фотографували «тітушок».

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у організації переслідування журналістів за виконання ними своїх професійних обов?язків, здійснюване за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 171 КК України.

Крім того, 18.02.2014 у період часу з 12 год. 00 хв. по 13 год. 00 хв., ОСОБА_5 , ОСОБА_17 та інші невстановлені слідством особи, знаходячись неподалік будівлі в якій розташований центральний офіс «Партії регіонів» за адресою: вул. Липська, 10 в м. Києві, на ґрунті виниклих неприязних відносин до журналістів, щодо яких ними 18.02.2014 від невстановлених слідством осіб було отримано вказівку про необхідність вчинення різного роду групових незаконних насильницьких дій стосовно журналістів та учасників протестних акцій на вулицях Інститутській та Липській в м. Києві із використанням предметів заздалегідь спеціально пристосованих до спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 , знаходячись певний час окремо від невстановлених слідством осіб, з метою спричинення тілесних ушкоджень наніс журналісту ТОВ «Українські національні новини» ОСОБА_36 під час виконання ним професійних обов?язків, раптово наблизився до нього з-заду та під час коли ОСОБА_17 із застосуванням фізичної сили намагався вихопити з рук ОСОБА_34 фотокамеру, із застосуванням фізичної сили наніс ОСОБА_36 декілька ударів дерев?яною битою по спині, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді рубця подовженої форми на задній поверхні грудної клітки зліва у підлопатковій ділянці, який згідно висновку судово - медичного експерта № 1455/е від 22.09.2015 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров?я.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у скоєнні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, здійснюване за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

ІІІ. Позиція сторін судового провадження.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, оскільки з дня вчинення інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 2 ст. 171, ч. 2 ст. 125 КК України, минуло 10 (десять) років, а тому на підставі ст. 49 КК України обвинувачений ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 340, ч. 2 ст. 171, ч. 2 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника та просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закрити кримінальне провадження в частині пред`явленого обвинувачення за ст. 340, ч. 2 ст. 171, ч. 2 ст. 125 КК України, при цьому зазначив, що йому роз`яснено право на таке звільнення, підстави звільнення від кримінальної відповідальності, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Прокурор ОСОБА_7 проти клопотання захисника обвинуваченого заперечував частково, погодився з позицією захисту щодо закінчення строків притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за зазначеними статтями, при цьму зазначив, що, враховуючи положення ст. 49 КК України, необхідно вказати, що обвинувачений ОСОБА_5 звільняється від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 2 ст. 171, ч. 2 ст. 125 КК України.

У матеріалах справи містяться заперечення представника потерпілих ОСОБА_26 та ОСОБА_37 - адвоката ОСОБА_38 , в яких остання просила залишити без задоволення клопотання захисника обвинуваченого, оскільки, на думку потерпілих, обвинувачений має відповідати по закону за те, в чому його обвинувачують.

Інші потерпілі у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення смс-повідомлень та направлення повісток на їх адреси для вручення, а також шляхом опублікування оголошень на веб-сайті Шевченківського районного суду міста Києва та шляхом опублікування оголошень у засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр».

Слід зазначити, що після надходження від захисника клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, судом вжито всіх можливих заходів для забезпечення права потерпілих у судовому засіданні висловити свою позицію щодо зазначеного клопотання.

ІV. Висновки та мотиви колегії суддів.

Колегія суддів, вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, прийшла до такого висновку.

За правилами ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, якщо під час здійснення судового розгляду щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Якщо обвинувачений погоджується зі звільненням від кримінальної відповідальності, суд, встановивши, що строк давності минув, заслухавши думки потерпілих та інших учасників, зобов`язаний закрити кримінальне провадження у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України).

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 2 ст. 171, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 15 п. п. 1, 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, які було скоєно 18.02.2014.

Санкцією ст. 340 КК України (в редакції станом на 18.02.2014) встановлено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на той самий строк. З огляду на положення ст. 12 КК України (у редакції станом на 18.02.2014) указане кримінальне правопорушення відносилось до злочинів середньої тяжкості (нетяжкий злочин), а отже строк притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 за указане кримінальне правопорушення сплив 18.02.2019 (п`ять років).

Санкцією ч. 2 ст. 171 КК України (в редакції станом на 18.02.2014) встановлено покарання у виді штрафу до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення права обіймати певні посади на строк до трьох років. З огляду на положення ст. 12 КК України (у редакції станом на 18.02.2014) указане кримінальне правопорушення відносилось до злочинів невеликої тяжкості (кримінальний проступок), а отже строк притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 за указане кримінальне правопорушення сплив 18.02.2017 (три роки).

Санкцією ч. 2 ст. 125 КК України (в редакції станом на 18.02.2014) встановлено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправних робіт на строк до одного року, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років. З огляду на положення ст. 12 КК України (у редакції станом на 18.02.2014) указане кримінальне правопорушення відносилось до злочинів невеликої тяжкості (кримінальний проступок), а отже строк притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 за указане кримінальне правопорушення сплив 18.02.2017 (три роки).

Жодних відомостей про те, що протягом здійснення кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 вчиняв дії, направленні на ухилення від суду чи органу досудового розслідування, колегії суддів не надані та таких не встановлено.

Відповідно до відомостей, наданих під час судового розгляду, підстав, визначених ч. ч. 2, 3 ст. 49 КК України, які б свідчили про зупинення або переривання перебігу строків давності у цьому кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 колегією суддів також не встановлено.

При цьому колегією суддів встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_5 зрозуміло його право на звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 2 ст. 171, ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Таким чином, оскільки з часу вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 2 ст. 171, ч. 2 ст. 125 КК України, які інкриміновані ОСОБА_5 , а саме з 18.02.2014 минуло понад 5 (п`ять) років, в судовому засіданні не встановлено правових перешкод щодо задоволення клопотання з приводу звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 2 ст. 171, ч. 2 ст. 125 КК України, колегія суддів вважає, що клопотання захисника обвинуваченого підлягає задоволенню, а ОСОБА_5 - звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 2 ст. 171, ч. 2 ст. 125 КК України.

Слід зазначити, що під час роз`яснення судом обвинуваченому суті пред`явленого обвинувачення, останній визнавав свою вину в частині пред`явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 172 КК України.

Разом з тим, у матеріалах кримінального провадження відсутні жодні відомості, які б свідчили про визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 2 ст. 125 КК України, а тому колегія суддів вважає за необхідне роз`яснити учасникам кримінального провадження про таке.

Водночас, відповідно до постанови Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 552/5595/18 невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за умови роз`яснення їм судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження, не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Виходячи з положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком обвинуваченого, а отже невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 340, ч. 2 ст. 171, ч. 2 ст. 125 КК України, за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності, не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання.

Передбачений законом інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із строками давності не пов`язує такого звільнення з визнанням ним своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень.

Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

У постанові Верховного Суду від 18.02.2025 у справі № 712/8174/23 встановлено, що у результаті закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за ініціативою та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, суд не може і не повинен констатувати факт вчинення цією особою кримінально-караного діяння. Адже кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд розглянути клопотання сторони захисту про таке звільнення невідкладно. У разі розгляду такого клопотання без проведення повного судового розгляду суд не може констатувати винуватість або навпаки невинуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння.

Також суд звертає увагу, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Отже, під час вирішення питання застосування положень ст. 49 КК України позиція потерпілих не є вирішальною щодо закриття і не є перешкодою до виконання імперативних вимог процесуального закону (постанова Верховного Суду від 03.06.2021 по справі № 344/7812/16-к).

Колегія суддів звертає увагу, що зазначене кримінальне провадження, з урахуванням його складності та об`єму матеріалів кримінального провадження, розглядалось в умовах карантину на території України (COVID-19) у період 2021-2022 років, воєнного стану (беручи до уваги і проведення на території міста Києва активних бойових дій з відбиття військової агресії російської федерації в період лютого-квітня 2022 року, а також враховуючи ракетні обстріли міста та повітряні тривоги), надмірної завантаженості Шевченківського районного суду міста Києва, а тому колегією суддів вжито всіх необхідних та можливих заходів для ефективного розгляду кримінального провадження у розумні строки.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності та наявними правові підстави для закриття кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_5 за ст. 340, ч. 2 ст. 171, ч. 2 ст. 125 КК України.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 49, 284-286, 288, 372, 532 Кримінального процесуального кодексу України, суд

постановив:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ст. 340, ч. 2 ст. 171, ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № 0000416 від 15.02.2017 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст. 340, ч. 2 ст. 171, ч. 2 ст. 125 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_39

Судді ОСОБА_40

ОСОБА_41