УХВАЛА

26 серпня 2025 року

м. Київ

справа № 127/17740/16-к

провадження № 51-3314 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2025 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 12 травня 2025 року,

встановив:

У поданій скарзі засуджений порушує питання про перегляд оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 та ч. 5 цієї статті.

Так, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються: обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються. Проте наведених положень процесуального закону засудженим не дотримано.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Посилаючись на істотне порушення судами вимог кримінального процесуального закону, засуджений вказує на порушення презумпції невинуватості, неповне з`ясування обставин, необ`єктивну оцінку судом доказів, однак з огляду на вимоги процесуального закону має обґрунтувати вказану підставу з урахуванням положень ст. 412, ч. 2 ст. 438 КПК.

При цьому, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оцінка достовірності доказів здійснена судом, з огляду на положення ст. 433 КПК, не можуть бути предметом перевірки судом касаційної інстанції.

Оскаржуваний вирок місцевого суду був предметом перевірки в порядку апеляційної процедури. Однак, заперечуючи законність ухвали апеляційного суду, засуджений взагалі не зазначає, яких саме порушень припустився суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду щодо нього, з огляду на положення статей 94, 370, 404, 405, 412, 419 КПК, не вказує та не конкретизує, які доводи його апеляційної скарги залишились поза увагою цього суду.

Крім того, у касаційній скарзі засуджений не погоджується із оскаржуваними судовими рішеннями, просить їх скасувати та закрити кримінальне провадження, однак не наводить та не обґрунтовує при цьому конкретної підстави, передбаченої ст. 284 КПК.

При повторному зверненні засудженому слід додати копії оскаржуваних судових рішень.

Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити касаційну скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків.

На усунення недоліків, засудженому слід подати нову касаційну скаргу.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 24 січня 2025 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 12 травня 2025 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3