Провадження № 1-кп/537/198/2025
Справа № 537/2514/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурора ОСОБА_2 , потерпілої ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , при секретарі ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кременчуці клопотання захисника про затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілою особою у кримінальному провадженні за №0000270 від 15 лютого 2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодськ Кіровоградської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, не працює, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисником заявлено клопотання про затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілою у кримінальному провадженні від 29 квітня 2025 року, за якою узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст.ст.69, 69-1 КК України у виді пробаційного нагляду з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, встановлених ст. 59-1 КК України. Захисник посилається на те, що обвинувачений беззастережно визнає вину у скоєному кримінальному правопорушенні, відшкодував завдану шкоду потерпілій, наявні обставини що пом`якшують покарання, відсутні обставини, що його обтяжують. Діючим законодавством не передбачено жодних заборон чи обмежень щодо можливості укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 286-1 КК України, а також на застосування ст. 69 КК України. Та обставина, що безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, є суспільні відносини, які забезпечують безпеку дорожнього руху та експлуатацію транспорту, сама по собі не є підставою для висновку про те, що у будь-якому випадку угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим не відповідатиме інтересам суспільства. Просила укладену угоду про примирення затвердити.

Обвинувачений просив затвердити угоду та пояснив, що вину він визнає, щиро кається, сплатив потерпілій кошти в сумі 20 000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої шкоди.

Потерпіла угоду підтримала та пояснила, що претензій до обвинуваченого не має, отримала від обвинуваченого кошти в сумі 20 000,000 грн.

Прокурор проти затвердження угоди заперечував, зазначив, що узгоджене сторонами угоди покарання обвинуваченому є занадто м`яким та не відповідає КК України, підстави для застосування ст.ст. 69, 69-1 КК України не прослідковуються. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, при цьому як зазначено у п. 19 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від 11 грудня 2015 року, у кримінальних правопорушеннях, де основним безпосереднім об`єктом виступають публічні інтереси (зокрема немайнові), а спричинена конкретним фізичним чи юридичним особам шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт, укладення угоди про примирення не допускається. Зокрема затвердження таких угод не допускається у справах про злочини, передбачені розділом XI "Злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту" Особливої частини КК, тощо. Просив у затвердженні укладеної угоди про примирення відмовити.

Заслухавши думку прокурора, потерпілого, обвинуваченого та його захисника суд доходить таких висновків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом установлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином.

Згідно з ч.1 ст.471 КПК України, в угоді про примирення зазначається узгоджене покарання та згода сторін на його призначення.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Згідно обвинувальному акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, яка передбачає відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вказане кримінальне правопорушення відноситься до злочинів проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, що передбаченні розділом ХІ Кримінального кодексу України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», прийнятим ВР України 16.02.2021 року, з метою більш жорстокого дотримання учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, КК України доповнено ст. 286-1, санкція якої передбачає більш суворе покарання, ніж санкція ст. 286 КК України.

Таким чином, законодавцем виокремлено в окремий склад кримінального правопорушення порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю порівняно з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України, для задоволення інтересу суспільства (публічного інтересу), який полягає у суворому покаранні осіб, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння.

Санкція ч.1 ст.286-1 КК України передбачає міру покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Однак, визначене в угоді покарання явно не узгоджується із вимогами ст. 65 КК України та не враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у зв`язку із чим умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Враховуючи, що інкриміноване обвинуваченому правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілої у справі щодо покарання, яке винний повинен понести за скоєне, під час вирішення цього питання судом не є вирішальною.

Проаналізувавши зміст угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим, шкоду, завдану потерпілій та вид узгодженого покарання із застосуванням положень ст.ст.69, 69-1 КК України, тобто більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.286-1 КК України, призначення покарання за наявності обставин, що пом`якшують покарання, у виді пробаційного нагляду з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки, з покладенням на обвинуваченого обов`язків, встановлених ст. 59-1 КК України, суд приходить до висновку, що сама угода спрямована винятково на задоволення приватного інтересу обвинуваченого в частині призначення основного покарання, яке не передбачене санкцією ч.1 ст.286-1 КК України, тому у суду відсутні підстави вважати, що умови даної угоди відповідають інтересам суспільства.

Статтею 2 КПК України визначено, що одними із завдань кримінального провадження є захист суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Враховуючи ст. 474 КПК України судове провадження продовжується у загальному порядку.

Таким чином, враховуючи, що угода про примирення, укладена 29 квітня 2025 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_3 не відповідає інтересам суспільства, нормам чинного закону про кримінальну відповідальність, суд вважає за необхідне відмовити у затверджені угоди та продовжити судовий розгляд у загальному порядку у відповідності до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України .

На підставі ст. 376 ч. 2 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

У затвердженні угоди про примирення між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000270 від 15 лютого 2025 року - відмовити.

Судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України продовжувати у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя : ОСОБА_1