Справа № 709/423/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року с-ще Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області кримінальне провадження № 0000115, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 березня 2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малі Канівці, Чорнобаївського району Черкаської області, українця, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, пенсіонера, інвалідом, депутатом, учасником бойових дій не являється, РНОКПП: НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_3 02.02.2025 року, близько 17 години 00 хвилин, перебуваючи біля домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де в цей час також знаходилася потерпіла ОСОБА_5 , на ґрунті виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, маючи умисел спрямований на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень останній, тримаючи в своїй правій руці металевий прут довжиною близько 50 см., умисно наніс ним потерпілій ОСОБА_5 один удар по правому передпліччю, від чого остання отримала тілесне ушкодження у виді синця на правому передпліччі, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 05-8-01/59/111 від 12 березня 2025 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Суд визнає доведеним наведене вище обвинувачення та дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав частково, не заперечував факту нанесення потерпілій ОСОБА_5 тілесних ушкоджень металевим прутом, довжиною близько 50 см. по правому передпліччі. Однак акцентував увагу суду на тому, що, на його думку, потерпіла разом зі своїм чоловіком - ОСОБА_6 умисно спровокували його на вчинення вказаних дій. Так, останні заборгували йому цеглини та відмовляються їх повертати або відшкодувати йому їх вартість. З метою нагадування про себе та про існуючий борг він приходить до будинковолодіння останніх та стукає металевою арматурою у металеву ванну, яку привозить з собою на велосипеді. 02.02.2025 у вечірній час він перебував біля будинковолодіння потерпілої за адресою: АДРЕСА_2 та стукав у ванну металевим прутом. Із будинку вийшла потерпіла ОСОБА_5 з якою у нього стався конфлікт, в ході якого він стукнув металевим прутом, яким бив по ванній, по руці потерпілої. На крики ОСОБА_5 вибіг її чоловік ОСОБА_6 із рушницею в руках, передернув затвор та наніс йому декілька вдарів прикладом по голові, внаслідок чого у нього з голови потекла кров. Вважає, що у нього відсутній умисел на вчинення кримінального проступку, оскільки на вказані дії його спровокувала потерпіла та її чоловік.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що 02 лютого 2025 року у вечірній час вони з чоловіком перебували вдома та почули стукіт. Вона зателефонувала до сусіда. Коли вона вийшла на вулицю, то побачила як обвинувачений стукав по ванній металевим прутом. Вказані дії він робить на постійній основі, оскільки хоче щоби вони повернули йому цеглу в розмірі 1000 шт., яку начебто у нього брали попередні власники будинку у 1989 році або віддали йому 9 тисяч гривень за неї. На зауваження обвинувачений не реагував та ударив її прутом по правій руці і продовжував стукати по ванній. Це побачив її чоловік, підбіг до ОСОБА_3 і наніс йому пару вдарів рукою з метою її захисту. Після цього вони розійшлися. Зазначила, що зброї у чоловіка не було.Після вдару у неї боліла рука, місце вдару припухло, пізніше на міці вдару з'явився синець. Просила призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 зазначила, що фактичні обставини, які були встановлені на досудовому розслідуванні знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Факт вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення, місце та спосіб його вчинення, повністю підтверджується відповідною сукупністю досліджених доказів. Зауважила на тому, що під час досудового розслідування не було встановлено наявність у чоловіка потерпілої - ОСОБА_6 рушниці, а тому твердження обвинуваченого щодо його побиття рушницею слід оцінювати критично. Металевий прут не був знайдений під час досудового розслідування, а тому не був винаний речовим доказом. Однак, звернула увагу на тому, що обвинувачений в судовому засіданні не заперечував нанесення тілесних ушкоджень потерпілій металевим прутом та докладно описав його характеристики. Просила визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Встановлені судом обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, які узгоджуються між собою, зокрема:

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 , який суду показав, що на початку лютого, 2 або 3 числа, у вечірній час, він перебував у себе вдома в с. Малі Канівці. Йому зателефонувала сусідка ОСОБА_5 та повідомила, що обвинувачений знову стукає. Він вийшов на двір та побачив як ОСОБА_3 стукає по металевій ванні металевим прутом. Зазначив, що вказані дії він робить на постійній основі. Потерпіла пішла до обвинуваченого, а він підсвічував лихтарем, оскільки було вже темно. Потім він почув крик потерпілої : " ОСОБА_8 мене б`ють". На крики дружини вибіг чоловік потерпілої ОСОБА_9 та наніс ОСОБА_3 декілька вдарів. Повідомив, що рушниці чи будь-якого іншого предмета у руках обвинуваченого він не бачив;

- показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_6 , який суду показав, що на початку лютого 2025 року у вечірній час він та його дружина ОСОБА_5 почули гупіт. Вийшли з будинку подивитися та побачили як ОСОБА_3 стукає по металевій ванні металевим прутом. Він це робить на постійній основі та на зауваження не реагує. Обгрунтовує це тим, що вони позичали у нього у 1989 році цеглу та досі не віддали. Його дружина пішла робити ОСОБА_3 зауваження. Потім він почув її крик, що її б`ють. Він підбіг до ОСОБА_3 , останній почав тікати. Він його вдарив декілька разів рукою, на що обвинувачений сказав, що все зрозумів та вони розійшлися. У дружини був набряк руки, вона вимушена була тримати руку у холодній воді цілий вечір та на місці вдару були дві полоси. Потім вони довідалися про те, що ОСОБА_3 написав заяву до поліції щодо завдання йому тілесних ушкоджень;

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04 лютого 2025 року, згідно якого прийнято заяву від ОСОБА_5 про те, що 02 лютого 2025 року ОСОБА_3 наніс їй тілесні ушкодження;

- даними висновку експерта №05-8-01/59/111 від 12 березня 2025 року, згідно якого у ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження: синець на правому передпліччі, яке виникло від дії тупого твердого предмета, не виключено в термін, вказаний в постанові, відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 07 березня 2025 року та фототаблиці до нього, за участі потерпілої ОСОБА_5 , згідно якого остання розповіла про обставини та механізм нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень;

- даними висновку експерта №05-8-01/59/111/118 від 18 березня 2025 року за результатами судово-медичної експертизи, відповідно до якого у ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження: синець на правому передпліччі. Не виключена ймовірність отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_5 в час та при обставинах вказаних під час проведення слідчого експерименту за її участю в якості потерпілої 07 березня 2025 року;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 07 березня 2025 року та фототаблиці до нього, за участі свідка ОСОБА_7 згідно якого останній розповів про обставини та механізм нанесення потерпілій ОСОБА_5 обвинуваченим ОСОБА_3 тілесних ушкоджень;

- даними висновку експерта №05-8-01/59/111/122 від 19 березня 2025 року за результатами судово-медичної експертизи, відповідно до якого у ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження: синець на правому передпліччі. Не виключена ймовірність отримання тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 в час та при обставинах, вказаних під час проведення слідчого експерименту за участю свідка 07 березня 2025 року.

Також, в судовому засіданні були досліджені інші докази, які безпосередньо не доводять вину обвинуваченого, а саме:

- витяг з ЄРДР від 20.03.2025, відповідно до якого 01.03.2025 о 18:01, за заявою ОСОБА_5 , були внесені відомості до ЄРДР щодо факту нанесення ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 ,

- постанова про призначення судово-медичної експертизи від 09.03.2025;

- постанова про призначення судово-медичної експертизи від 09.03.2025.

Безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України є здоров'я особи.

Об`єктивна сторона злочину передбачає вчинення легких тілесних укоджень ушкодження, що має незначні, скороминучі, тривалістю не більше 6 днів наслідки (синець, подряпина тощо).

Злочин є закінченим з моменту настання наслідків, зазначених у ч. 1 ст. 125 КК України.

Суб`єкт злочину загальний, тобто фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується виною у формі умислу (прямого чи непрямого).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є фізичною особою, доказів його неосудності не

надано і судом цього факту не встановлено, при цьому в матеріалах справи містяться відомості про те, що на обліку у психіатра обвинувачений не перебуває.

На момент вчинення інкримінованого діяння обвинувачений досяг віку, з якого, відповідно до ст. 22 КК України, може наставати кримінальна відповідальність за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

З показів допитаних в судовому засіданні свідків, потерпілої та відомостям досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що ОСОБА_3 02.02.2025 року, близько 17 години 00 хвилин, перебуваючи біля домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де в цей час також знаходилася потерпіла ОСОБА_5 , на ґрунті виниклих неприязних відносин, тримаючи в своїй правій руці металевий прут довжиною близько 50 см., умисно наніс ним потерпілій ОСОБА_5 один удар по правому передпліччю, від чого остання отримала тілесне ушкодження у виді синця на правому передпліччі, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 05-8-01/59/111 від 12 березня 2025 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вказані обставини не заперечив в судовому засіданні, під час його допиту, обвинувачений ОСОБА_3 .

Суд оцінює критично покази обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він не мав умислу на нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, оскільки він був спровокований на такі дії потерпілої та її чоловіком, оскільки вказані покази не узгоджуються із дослідженими судом доказами, в тому числі і показами самого обвинуваченого.

Також суд оцінює критично покази обвинуваченого ОСОБА_3 , що в руках свідка ОСОБА_6 була рушниця, оскільки ані в судовому засіданні, ані на стадії досудового розслідування вказані обставини не були встановлені.

На думку суду між діями обвинуваченого та наслідками у вигляді отримання потерпілою легких тілесних ушкоджень є причинно наслідковий зв`язок.

Із суб`єктивної сторони, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, може бути вчинене лише з умислом (прямим або непрямим).

Інтелектуальна ознака прямого умислу полягає в тому, що винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності) і передбачає його суспільно небезпечні наслідки, а вольова це бажання настання передбачуваних наслідків своєї дії чи бездіяльності.

Інтелектуальна ознака непрямого умислу полягає в тому, що винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності) і передбачає його суспільно небезпечні наслідки, а вольова особа не бажає, але свідомо припускає настання наслідків.

Сторона обвинувачення кваліфікувала дії обвинуваченого як вчинення кримінального правопорушення з прямим умислом на завдання потерпілій легких тілесних ушкоджень, з чим суд погоджується.

Для встановлення прямого умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суду необхідно встановити, що ОСОБА_3 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання.

Під час судового розгляду судом було встановлено, що ОСОБА_3 діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тримаючи в своїй правій руці металевий прут довжиною близько 50 см., наніс ним потерпілій ОСОБА_5 один удар по правому передпліччю, від чого остання отримала тілесне ушкодження у виді синця на правому передпліччі, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 05-8-01/59/111 від 12 березня 2025 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вказаний висновок ґрунтується на підставі сукупності досліджених в ході судового розгляду доказів, а саме показах свідків, потерпілої, обвинуваченого та письмових матеріалах справи.

При цьому суд враховує те, що обвинувачений, здійснюючи удар металевим прутом по руці потерпілій не міг, враховуючи його вік та стан осудності, не усвідомлювати той факт, що вказаними діями можуть бути завдані тілесні ушкодження останній та враховуючи факт перебування із потерпілою в неприязних відносинах, що не заперечувалося жодною із сторін, на момент вчинення інкримінованого йому діяння, на переконання суду, бажав настання наслідків, які настали.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Докази на підтвердження винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України узгоджуються між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, допустимості, достовірності та достатності і у своїй сукупності доводять винуватість останнього поза розумним сумнівом.

Відповідно до вимог статті 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд виходить з наступного.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, відповідно до положень Загальної частини КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як кримінальний проступок.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено. Суд не враховує в пом`якшуючі обставини його каяття, оскільки обинувачений хоча і частково визнав свою вину, у вчиненому не розкаявся, пробачення у потерпілої не попросив.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 67 КК України, судом також не встановлено.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання суд також враховує дані про особу винного. Так, обвинувачений ОСОБА_3 вперше вчинив кримінальне правопорушення, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має похилий вік та є пенсіонером. Так, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особливості та обставини вчинення, відсутність пом'якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставин, з урахуванням особи винного, суд вважає, що необхідним і достатнім кримінальним покаранням для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових правопорушень є кримінальне покарання у виді штрафу.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілій.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1