Справа № 202/3943/25
Провадження № 1-кп/202/1196/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року м.Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпра кримінальне провадження №000356, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.02.2025 року, у відношенні,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, працюючого у ФОП « ОСОБА_7 » водієм, неодруженого, маючого на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ

22.02.2025 о 09:45 год. водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем Mercedes Benz Sprinter 516 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Березинська в бік вул. Донецьке шосе в Індустріальному районі міста Дніпро.

Під час руху по вул. Березинська у м. Дніпро, водій ОСОБА_4 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, допустив перевищення максимально дозволеної швидкості для руху в населеному пункті (50 км/год), чим позбавив себе можливості при виникненні небезпеки для руху, у вигляді пішохода ОСОБА_6 , яка рухалась по нерегульованому пішохідному переходу, який позначений дорожніми знаками 5.38.1 Правил дорожнього руху та дорожньою розміткою 1.14.1 Правил дорожнього руху, справа наліво, за напрямком руху автомобіля, здійснити зупинку керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого вчинив на неї наїзд.

Вказаною дорожньо-транспортною пригодою пішоходу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2-го ступеню, переломів основної кістки та лобної кістки справа, субарахноїдального крововиливу, пневмоцефалії, переломів стінок правої очниці та гайморової пазухи з явищами гемосинусу, масивної скальпованої рани в лобній області по центру з переходом на волосисту частину голови та далі в тім`яну область зліва; закритої травми грудної клітини з переломами 2-4-го ребер зліва; закритого багатоуламкового перелому голівки та верхньої третини лівої плечової кістки.

Згідно висновку судово-медичного експерта № 814е, виявлені у потерпілої ОСОБА_6 тілесні ушкодження, спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів), частина з обмеженою контактуючою поверхнею, якими були виступаючі частини транспортного засобу та відносяться за своїм характером до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3-л,о, «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.

Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Mercedes Benz Sprinter 516 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги 12.4, 12.9 «б» Правил дорожнього руху, які свідчать:

п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

п. 12.9 «Б» Водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил, що знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, просив суворо не карати та розглянути кримінальне провадження в порядку ст. 349 КПК України, про що надав письмову заяву, підтвердив, що дійсно збив потерпілу на пішохідному переході, в результаті чого їй було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, зазначив, що шкоду потерпілій не відшкодовано.

Потерпіла ОСОБА_6 та її представник не заперечували розглянути кримінальне провадження в порядку ст. 349 КПК України, підтвердили, що ОСОБА_4 22.02.2025 року близько 09:45 год. збив потерпілу на пішохідному переході спричинивши їй тяжкі тілесні ушкодження, вказали що він просив їх не подавати цивільний позов та обіцяв відшкодувати матеріальні та моральні збитки, втім жодної копійки не відшкодував.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала проведення розгляду кримінального провадження в порядку ст. 349 КПК України.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд дослідив лише письмові матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинувачених.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження є доведеною.

Так, згідно ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному, суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні ОСОБА_4 виду та розміру покарання судом враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є тяжким неумисним злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, злочин вчинив вперше, має зареєстроване місце проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, до обставини, що пом`якшує покарання суд відносить щире каяття, а також враховується відсутність обтяжуючих обставин.

Разом з тим судом, приймається до уваги і те, що порушення вимог правил дорожнього руху, внаслідок надмірної неуваги з боку водія ОСОБА_4 , що стало причиною дорожньо-транспортної події з настанням суспільно-небезпечних, безповоротних, негативних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 , яка рухалася по нерегульованому пішохідному переходу.

Також судом приймається і те, що ОСОБА_4 не здійснив дій спрямованих на відшкодування заподіяної шкоди потерпілій, а навпаки проявив крайню незацікавленість у відшкодуванні як матеріальної шкоди так і моральної шкоди, зокрема не покрив витрати на довготривале лікування, на протязі всього провадження фактично вводив в оману стосовно наявності таких намірів щоб потерпілою стороною не було подано цивільного позову.

Крім того, слід зазначити, що інкримінований ОСОБА_4 злочин хоч і є неумисним, втім його ненастання, напряму залежало від проявлення від останнього уваги при керуванні транспортним засобом, і дотримання правил дорожнього руху, які з його боку не було виконано і не дотримано, що призвело до негативних наслідків як тяжкі тілесні ушкодження у потерпілої.

З огляду на встановлені під час судового розгляду дані про особу обвинуваченого та тяжкість і обставини скоєного злочину, які не оспорюються сторонами справи, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, необхідного для виправлення останнього та попередження вчинення нових злочинів, з урахуванням індивідуалізації покарання, у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України не в максимальному розмірі, з позбавленням права керування транспортними засобами, при цьому судом визнається необхідним застосування саме такого виду покарання з його реальним відбуттям, бо саме така міра покарання буде необхідною й достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень в майбутньому, щоб у стороннього спостерігача не виникало сумнівів у об`єктивності та справедливості підходу суду до обрання покарання.

Доля речових доказів має бути вирішена у відповідності до ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні підлягають вирішенню в порядку ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 373-374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до набрання вироком законної сили, без визначення застави.

ОСОБА_4 взяти під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання, а саме з 01.09.2025 року.

Зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в порядку ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі строком з 01.09.2025 року до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави кошти, витрачені на проведення судової автотехнічної експертизи СЕ-19/104-25/11228-ІТ від 21.03.2025 року, у розмірі 3 183,60 гривень.

Арешт накладений згідно ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2025 року на автомобіль «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , котрий згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_9 скасувати, та автомобіль повернути власнику за належністю.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення, а особою, відносно якої винесено обвинувальний вирок, у той же строк з дня вручення копії вироку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Головуючий суддя ОСОБА_1