Справа № 283/564/25
Провадження №1-кп/283/159/2025
У Х В А Л А

19 червня 2025 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ), її захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання обвинуваченої про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 15.11.2024 за № 0000362, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 311 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Малинського районного суду Житомирської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000362 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 313, ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 311 КК України.

30.05.2025 від обвинуваченої ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання про зміну їй запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або особисте зобов`язання, так як статті, за якими вона обвинувачується, не підлягають обов`язковому триманню під вартою та зазначені ризики прокурора жодним доказом не доведені.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник клопотання підтримали, просили задовольнити.

Прокурор заперечував щодо зміни запобіжного заходу, вказуючи на наявність ризиків, які не змінились.

Розглянувши клопотання, заслухавши думку прокурора, обвинуваченої, її захисника, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.201 КПК України обвинувачений та його захисник мають право звернутись до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу, яке розглядається згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Ухвалою від 28.05.2025 відносно обвинуваченої ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8» строком на 60 (шістдесят) днів, до 26 липня 2025 року (включно).

Згідно із ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини у справі Харченко проти України від 10 лютого 2011 року зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (пункт 79).

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003, тяжкість злочину не є єдиною підставою для обрання виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою, а враховується разом з іншими обставинами по справі.

Встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років.

ОСОБА_4 , знаючи про тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, з метою уникнення відповідальності може переховуватися від суду, це підтверджується тим, що ОСОБА_4 ухвалами Тячівського районного суду Закарпатської області оголошувалася в розшук.

Крім того, обвинувачена має зареєстроване місце проживання у Закарпатській області, що не підпадає під юрисдикцію органу досудового розслідування та прокуратури у даному провадженні. Маючи двох неповнолітніх дітей та реєстрацію у прикордонній області ОСОБА_4 безперешкодно може перетнути державний кордон України, а тому ризик ухилення від суду продовжує існувати.

Не зменшився ризик вчинення нею нових кримінальних правопорушень, зокрема, проти власності, оскільки обвинувачена працювала неофіційно, постійного джерела доходу не має. Про ризик такої поведінки свідчить факт притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України з приводу таємного викрадення грошових коштів.

Судовий розгляд кримінального провадження триває, обвинувачена своєї вини у інкримінованим їй злочинам не визнає в повному обсязі, свідки у даному кримінальному провадженні ще не були допитані. Враховуючи позицію обвинуваченої та суб`єктний склад свідків, продовжує також існувати ризик впливу обвинуваченої на свідків.

З огляду на викладене, суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконний вплив на свідків, які ще не були допитані у даному кримінальному провадженні, а також вчинення інших кримінальних правопорушень продовжують існувати, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Запропонований обвинуваченою запобіжний захід, на переконання суду, не зможе забезпечити належної поведінки обвинуваченої на даному етапі судового розгляду, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та подальшого продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, нею не наведено. Крім того, суд зауважує, що обвинувачена просить визначити місце для виконання запобіжного заходу АДРЕСА_1 , однак жодних доказів про те, що вона має право користуватися вказаним житлом на законних підставах суду не надано.

На підставі викладеного суд вважає, що клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 не підлягає до задоволенню.

Керуючись ст.ст.177, 331, 372, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1