Справа №751/5273/25
Провадження №1-кс/751/1453/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова

ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання заступника начальника відділу слідчого управління ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000283 від

03 березня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий у кримінальному провадженні заступник начальника відділу слідчого управління ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000283 від 03 березня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Із клопотання вбачається, що слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000283 від 03 березня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

13 червня 2025 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

13 червня 2025 року в ході проведення санкціонованого обшуку автомобіля марки «Opel Astra» з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 було виявлено та вилучено: - відеореєстратор із флеш-носієм всередині, належні ОСОБА_3 ; - банківська карта «Монобанк»

№ НОМЕР_2 , належна ОСОБА_3 ; - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Opel Astra» серії НОМЕР_3 , на ім?я

ОСОБА_6 ; - мобільний телефон марки «Redmi Note 10s»,

IMEI: НОМЕР_4 , IMEI: НОМЕР_5 , з сім-картками: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , належні ОСОБА_3 ; - автомобіль марки «Opel Astra» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , належний ОСОБА_6 .

Обґрунтовуючи своє клопотання слідчий указує на те, що вказані речові докази мають доказове значення у кримінальному провадженні, а тому виникла необхідність в їх арешті за для забезпечення їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі та відчуження.

Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялися належним чином.

Підозрюваний ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд клопотання про накладення арешту на майно без його участі, не заперечує проти задоволення клопотання.

Захисник підозрюваного ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання про арешт майна. Зазначив, що майно вилучене під час обшуку у ОСОБА_3 не має відношення до інкримінованого йому кримінального правопорушення. Крім того у клопотанні немає посилання на те, що вилучене майно визнано речовими доказами та які саме дані вони містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації власником майна, про арешт якого порушується питання у клопотанні, його процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи у суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки власника майна обов`язковою немає, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності осіб, що не з`явились.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення захисника, вивчивши клопотання та дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до такого висновку.

Положеннями ст. 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення , у тому числі, збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000283 від 03 березня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

13 червня 2025 року в ході проведення санкціонованого обшуку автомобіля марки «Opel Astra», з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 було виявлено та вилучено: - відеореєстратор із флеш-носієм всередині, належні ОСОБА_3 ; - банківська карта «Монобанк»

№ НОМЕР_2 , належна ОСОБА_3 ; - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Opel Astra» серії НОМЕР_3 , на ім?я

ОСОБА_6 ; - мобільний телефон марки «Redmi Note 10s»,

IMEI: НОМЕР_4 , IMEI: НОМЕР_5 , з сім-картками: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , належні ОСОБА_3 ; - автомобіль марки «Opel Astra» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , належний ОСОБА_6 .

Постановою слідчого від 13 червня 2025 року вилучені речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у свої рішення неодноразово зазначав, що вимога законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справах «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення ЄСПЛ у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Матеріали клопотання свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою, визначеною п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою збереження речового доказу.

За таких обставин, враховуючи, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 98, 100, 107, 131, 132, 171-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника відділу слідчого управління ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000283 від 03 березня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке вилучено 13 червня 2025 року у підозрюваного ОСОБА_3 в ході обшуку автомобіля марки «Opel Astra» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , а саме:

- відеореєстратор із флеш-носієм всередині, належні ОСОБА_3 ;

- банківську карту «Монобанк» № НОМЕР_2 , належну ОСОБА_3 ;

- мобільний телефон марки «Redmi Note 10s»,

IMEI: НОМЕР_4 , IMEI: НОМЕР_5 , з сім-картками: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , належні ОСОБА_3 , заборонивши будь-кому і в будь-який спосіб відчужувати, розпоряджатися та користуватися цим майном.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1