Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7215/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/483/25
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі матеріали судового провадження №296/7215/25 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 01.07.2025,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою частково задоволено клопотання слідчого розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 . Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фехердьярмат Республіки Угорщина, угорця, громадянина Угорщини, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, а саме до 28 серпня 2025 року 16 год. 20 хв. Одночасно визначено заставу в розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 211960 грн. з покладенням відповідних обов`язків. Строк дії ухвали - до 28 серпня 2025 року.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави. При цьому, зазначає, що згідно п.4 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини. В свою чергу, підозрюваний ОСОБА_11 є громадянином Республіки Угорщина, перебував в України мінімальний проміжок часу, не має в Україні ані місця проживання, ані місця роботи. Таким чином, рівень соціальних зв`язків підозрюваного в Україні є мінімальним та недостатнім для усунення загрози настання ризику переховування від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Знову ж таки, в випадку повернення на Батьківщину притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності буде зведено до мінімуму, оскільки за загальним правилом іноземні держави не видають своїх громадян для притягнення до кримінальної відповідальності третім країнам, а діючий КПК України не передбачає можливості проведення спеціального досудового та судового провадження щодо злочинів, передбачених ч.2 ст.286 КК України. За наведених вище обставин сторона обвинувачення оцінює ризик можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності як високий і такий, настанню якому може запобігти винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Крім того, у випадку внесення застави здійснення контролю за процесуальною поведінкою підозрюваного буде практично неможливим в розрізі тих обов`язків, які покладені оскаржуваною ухвалою. Зокрема, відсутні будь-які гарантії того, що у випадку внесення застави підозрюваний звернеться до слідчого, повідомить свої контактні дані (місце проживання, номер телефону тощо) з тим, щоб існувала мінімальна можливість здійснювати контроль за поведінкою підозрюваного тощо. Вважає, що обставини кримінального провадження та характеристика особи підозрюваного свідчать, що на відповідній стадії кримінального провадження існує доцільність в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застав

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 в підтримку апеляційної скарги, заперечення захисника ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_9 відносно апеляційних вимог прокурора, перевіривши матеріали судового провадження та ухвалу слідчого судді в межах ст.404 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий та прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеного у клопотанні.

Норми ст.177 КПК України передбачають, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність у підозрюваного постійного місця роботи, репутацію підозрюваного, майновий стан підозрюваного, наявність судимостей, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при застосуванні щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу, дотримався вимог ст.ст.132, 176-178, 183, 194 КПК України.

В свою чергу, як убачається з матеріалів судового провадження №296/7215/25, в провадженні відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №00521 від 01.06.2 від 29.06.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель потерпілого ОСОБА_12 .

Згідно змісту клопотання, досудовим розслідування встановлено, що 29.06.2025 близько 12 год водій ОСОБА_11 , керуючи технічно справним автомобілем «PORSCHE BOXSTER 987» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухався ним по 230 км. автодороги «Київ-Чоп», яка має по дві смуги руху в кожному напрямку поблизу с.Наталівка Звягельського району Житомирської області у напрямку м.Звягель. Рухаючись у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом по крайній лівій смузі для руху вказаної дороги по прямій горизонтальній асфальтованій ділянці дороги, яка перебувала в сухому стані, у світлу пору доби, в задовільних умовах дорожнього руху, в умовах достатньої видимості, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, водій ОСОБА_11 діючи з кримінальною протиправною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, не зменшив швидкість руху на ділянці дороги, де встановлений дорожній знак 3.29 ПДР («Обмеження максимальної швидкості 70 км/год»), чим порушив вимоги п. 1.5., 2.3. «д») Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 та створив загрозу безпеці дорожнього руху, життю та здоров`ю громадян. Крім того, водій ОСОБА_13 , в порушення вимог п.1.7. ПДР, не був особливо уважним до такої категорії учасників дорожнього руху, як пішохід. Як наслідок, при виникненні небезпеки для руху, яку об`єктивно можливо було виявити, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.2, ігноруючи дорожній знак 5.35.1 «Пішохідний перехід», водій ОСОБА_11 негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, чим порушив вимоги п. 12.3., 18.1. Правил, натомість продовжив рух прямо, внаслідок чого передньою частиною керованого ним автомобіля здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який перетинав проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу зліва направо відносно напрямку руху транспортного засобу. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди. Порушення водієм ОСОБА_14 вимог пунктів 1.5, 1.7, 2.3(6), 2.3(д), 12.3, та 18.1, дорожнього знаку 5.35.1 «Пішохідний перехід», дорожньої розмітки 1.14.1 ПДР знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

29 червня 2025 року о 16 год. 20 хв. ОСОБА_9 затримано в порядку ст.208 КПК України.

30.06.2025 ОСОБА_15 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

30.06.2025 слідчий ОСОБА_10 звернувся до відповідного слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 . За результатами розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При цьому, на думку апеляційного суду, клопотання слідчого (з доданими до нього матеріалами) є відповідним вимогам ст.184 КПК України, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відомості та обставини, які враховуються при обранні/продовженні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Істотних порушень вимог КПК України в цій частині не встановлено.

Також, у відповідності до матеріалів судового провадження №296/7215/25, прийняте рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя мотивував наявністю в матеріалах провадження доказів обґрунтованості підозри вчинення ОСОБА_14 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Як вважає суд апеляційної інстанції, матеріали провадження об`єктивно вказують на наявність ризиків можливості переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В даному випадку, слідчим суддею правильно встановлено доведеність органом досудового розслідування, процесуальних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Докази, які містяться в матеріалах судового провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра, яка разом з існуючими ризиками, конкретними обставинами провадження та з урахуванням особи підозрюваного, переконливо виключає можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, прокурором фактично оскаржено висновки слідчого судді в частині визначення відповідної застави при розгляді клопотання про застосуванні підозрюваному міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, крім процесуальних винятків передбачених ч.4 ст.183 КПК України.

При цьому, з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, особи підозрюваного, на переконання апеляційного суду, обґрунтованих підстав, передбачених ч.4 ст.183 КПК України, котрі, в даному випадку, є об`єктивно забороняючими застосування відповідної застави у цьому кримінальному провадженні, при обранні міри запобіжного заходу тримання під вартою, апеляційний суд не вбачає. В даному випадку слід взяти до уваги посткримінальну поведінку підозрюваного (не залишив місце ДТП), визнає свою провину щиро кається у вчиненому (підтверджено в суді апеляційної інстанції), сприяє органу досудового розслідування (підтверджено прокурором в суді апеляційної інстанції), гарантує відшкодування завданих збитків потерпілій стороні, тощо. Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції, на даний час винаймає житло в м.Звягель (докази перебувають в матеріалах провадження), з моменту ДТП перебуває в Україні, самостійно з`явився (з перекладачем) та приймав безпосередню участь в апеляційному суді, тобто дотримується належної процесуальної поведінки, у тому числі й визначеного слідчим суддею процесуального обов`язку - прибувати за викликом до суду. Доказів протилежного суду апеляційної інстанції органом обвинувачення не надано.

Тяжкість кримінального правопорушення, як і його наслідки (безумовно тяжкі), як і ті факти, що ОСОБА_11 є громадянином Республіки Угорщина, перебував в України тимчасово, не має в Україні місця проживання та роботи, як і сталих соціальних зв`язків, за встановлених обставини судом апеляційної інстанції, не можуть бути безумовними підставами, які посилюють до об`єктивного максимуму вище зазначені ризики позапроцесуальної поведінки підозрюваного.

Визначення застави, як то зроблено слідчим суддею, є обґрунтованим, як і відповідним вимогам КПК України, таким, що відповідає на даний час завданням кримінального провадження №0001279 від 29.06.2025, як і відповідає суспільному інтересу у ньому.

Отже, істотних порушень кримінального процесуального закону в частині визначення міри запобіжного заходу, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

За вказаних обставин, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 01.07.2025, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Угорщини, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів - до 28 серпня 2025 року, з визначенням застави в розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (211960 грн.), - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :