Справа № 215/1504/24
У Х В А Л А

30 червня 2025 року Суддя Тернівського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_1 , розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення за ст. 81-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, із ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)», надійшло клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81-1 КК України.

Дослідивши клопотання, вважаю, що воно підлягає поверненню засудженому виходячи з наступного.

Вироком від 26.05.2025 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, ОСОБА_2 засуджений за ст. ст. ст. ст. 162 ч. 1, 185 ч. 4; 263 ч. 1, 70 ч. 1, 70 ч. 4 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 26.06.2025 р..

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати в тому числі питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, в даному випадку про умовно-дострокове звільнення, за ст. 81-1 КК України, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Згідно до ч. ч. 2, 3 ст. 11 КВК України, установами виконання покарань є: арештні доми, кримінально-виконавчі установи, спеціальні виховні установи (далі - виховні колонії), слідчі ізолятори у випадках, передбачених цим Кодексом. Кримінально-виконавчі установи поділяються на кримінально-виконавчі установи відкритого типу (далі - виправні центри) і кримінально-виконавчі установи закритого типу (далі - виправні колонії).

Відповідно до ст. 18 КВК України, слідчі ізолятори, як виключення виконують функції виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки стосовно засуджених, які залишені для роботи з господарського обслуговування.

Згідно до ст. 89 КВК України, осіб, вперше засуджених до позбавлення волі за нетяжкі чи тяжкі злочини, може бути за їхньою згодою залишено у слідчому ізоляторі чи направлено у виправну колонію максимального рівня безпеки для роботи з господарського обслуговування. Залишення засуджених для виконання роботи з господарського обслуговування проводиться наказом начальника слідчого ізолятора, а направлення їх у виправну колонію максимального рівня безпеки - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань за наявності письмової згоди засуджених. Засуджені, які залишені в слідчому ізоляторі чи направлені у виправну колонію максимального рівня безпеки для роботи з господарського обслуговування, тримаються ізольовано від інших осіб на умовах, передбачених цим Кодексом для виправних колоній мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання і виправних колоній середнього рівня безпеки.

Згідно до вступної частини вироку від 26.05.2025 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, ОСОБА_2 до нього неодноразово засуджений 9 разів.

Тобто, на цей час територія юрисдикції Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, не є місцем виконання вироку від 26.05.2025 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу за ст. ст. 162 ч. 1, 185 ч. 4; 263 ч. 1 КК України, та не є місцем відбування покарання за ним, так як заявник тимчасово перебуває в ДУ «Криворізька установа виконання покарань № 3» в зв`язку з розглядом кримінального провадження, за яким 26.05.2025 р, винесено вирок.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria та у рішенні від 20.07.2006 р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий не маючи юрисдикції, в тому числі стосовно територіальної підсудності, приймає будь-які рішення за заявою, клопотанням засудженого, або клопотанням, поданням установи виконання покарань, що не відноситься до його, в тому числі територіальної юрисдикції.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у 2017 р. в своєму «Узагальнені судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків», роз`яснював, що «результати аналізу надісланих для узагальнення матеріалів дають підстави для висновку про те, що у переважній кількості випадків суди правильно застосовували кримінальне процесуальне законодавство в частині правових наслідків порушення положень КПК про територіальну підсудність розгляду подань (клопотань) про вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання. В деяких випадках суди, встановивши, що подане клопотання (подання) перебуває за межами його підсудності, постановляли ухвалу про повернення подання або клопотання.

З огляду на наведені положення та враховуючи, що у випадку недотримання суб`єктом звернення правил територіальної підсудності, визначеної у ст. 539 КПК України, суд не здійснює розгляд по суті клопотання, встановивши, що клопотання (подання) є не підсудним, а з урахуванням положень ст. 539 КПК України, суд вправі прийняти рішення про повернення відповідного клопотання, що забезпечить право суб`єкта звернення на доступ до правосуддя до належного суду».

Аналіз вище наведених норм, в їх структурному закріпленні та послідовному викладені в КПК і КВК України, та практики Європейського Суду з прав людини, вказує на те, що в першу чергу суд, отримавши заяву, клопотання, засудженого, подання адміністрації установи, де утримується особа, у разі встановлення порушень правил територіальної підсудності, повертає заяву, клопотання засудженого, подання установи, тобто суд виконує процесуальні дії виключно в межах зазначеного раніше.

Тому роблю висновок, що подане клопотання підлягає поверненню особі, яка його подала для звернення з ним до належного суду, яким є місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого повинен буде в подальшому виконуватися вирок від 26.05.2025 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_2 про умовно-дострокове звільнення за ст. 81-1 КК України - повернути особі, яка його подала.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що з даним клопотанням, він має право звернутися до місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого повинен буде в подальшому виконуватися вирок від 26.05.2025 р. Тернівського районного суду м. Кривого Рогу.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, протягом семи днів з дня її постановлення, а засудженим з дня отримання її копії.

Суддя: