Провадження №: 1-кп/336/925/2025
У Х В А Л А

іменем України

20 серпня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002203 від 31.10.2024, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Оріхів Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, який працює на посаді камнетеса КНП «ЗОКЛ» ЗОР, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту до 31 жовтня 2024 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух проїзною частиною другорядної дороги вул. Кругова, з боку вул. Брюллова, наближаючись до нерегульованого нерівнозначного перехрестя з головною дорогою вул. Іванова в м. Запоріжжі, перед виїздом на яке, за напрямком його руху, встановлено дорожній знак 2.1 «Дати дорогу». В салоні автомобіля в якості пасажира перебувала ОСОБА_5 .

Перед виїздом на перехрестя та виконанням маневру повороту праворуч водій ОСОБА_4 здійснив повну зупинку керованого транспортного засобу. В цей же час, водій ОСОБА_6 , керуючи трамваєм «ТЗМ», інвентарний номер №452, здійснюючи пасажирські перевезення за маршрутом №10, рухалась по трамвайній колії по вул. Іванова з боку вул. Фонвізіна наближаючись до перехрестя з вул. Іванова в м. Запоріжжі.

В подальшому, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відновив рух з метою виїзду з другорядної дороги на головну, при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав переважне право проїзду трамваю, який наближався до перехрестя по головній дорозі справа, внаслідок чого відбулось зіткнення. Контакт в момент зіткнення був передньою частиною автомобіля «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_2 з лівою передньою частиною трамвая «ТЗМ», інвентарний номер № 452.

Внаслідок зіткнення, пасажир автомобіля «ВАЗ 21011», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження, закритий перелам дистального метаепіфіза лівої плечової кістки з продольним заходженням та медіальним зміщенням уламків, що кваліфікується як тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечним для життя, проте спричиняє тривалий розлад здоров`я.

Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив вимоги пп. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, відповідно до яких:

- п. 10.1 Правил дорожнього руху: Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

- п. 16.11 Правил дорожнього руху: На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Невиконання водієм ОСОБА_4 вимог п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху, знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме, у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою.

Потерпіла підтримала доводи обвинуваченого пояснила, що останній повністю відшкодував шкоду, будь-яких претензій до нього не має.

Прокурор не заперечує проти задоволення заявленого клопотання та закриття кримінального провадження у зв`язку з примиренням обвинуваченого та потерпілого.

Прокурором також надані відомості, що характеризують особу обвинуваченого, довідки щодо вартості проведених експертиз у кримінальному провадженні, певні процесуальній документи щодо речових доказів.

Суд, заслухавши доводи учасників справи, дослідивши зазначені вище документи, приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;

За приписом п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ст. 46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачене покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений із потерпілим примирилися, обвинувачений відшкодував потерпілому заподіяні збитки, на час події, описаної в обвинувальному акті, не перебував в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

На підставі викладеного, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України суд доходить висновку, що дане кримінальне провадження слід закрити, а обвинуваченого звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України.

Щодо розподілу процесуальних витрат, а саме витрат на проведення судових інженерно-технічних експертиз, суд доходить таких висновків.

Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із:

1) витрат на правову допомогу;

2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження;

3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів;

4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Згідно із ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

В силу ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17, процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

Як зазначено у цій постанові, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.

За наведеного суд доходить до висновку, що з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню витрати на проведення судових експертиз № СЕ-19/108-24/21417-ІТ від 08.11.2024 та № СЕ-19/108-25/877-ІТ від 16.01.2025 на суму 7163,10 грн.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Керуючись ст. 46 КК України, ст. 284, 314, КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України України закрити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні у сумі 7163,10 гривень.

Речові докази:

- автомобіль ВАЗ 21011, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на підставі квитанції № 392 зберігається у ВЗРСМ ЦЗ ГУНП в Запорізькій області, повернути ОСОБА_4 , знявши з арешт.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Запоріжжя протягом семи днів з дня проголошення.

Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1