Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/322/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2025 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.03.2025, якою обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000514 від 01.08.2024, стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 26.03.2025 суд, за клопотанням прокурора застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 , запобіжний захід вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 26 березня 2025 року до 24 травня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 гривень.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції врахував що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним переправленням осіб через державний кордон України, у період дії військового стану, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до дев`яти років, що може викликати у обвинуваченого бажання переховуватись від суду з метою уникнення можливого покарання. Також, суд врахував наявність ризику можливого незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою зміни останніми своїх показів. Також враховано те, що обвинувачений офіційно не працює, а отже не має доходу, що свідчить про існування ризику продовження злочинної діяльності.

З огляду на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, його характеру та тяжкості, враховуючи покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, відсутність даних про неможливість подальшого перебування обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції прийшов до висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження щодо останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 або визначити заставу в розмірі 20 (двадцяти) прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з покладення на обвинуваченого відповідних обов`язків.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що в частині обрання запобіжного заходу тримання під вартою, ні обвинувачений ОСОБА_7 ні його захисник, категорично не погоджуються. Захисник вважає, що запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під ватрою є надто суворим, не пропорційним та підлягає зміні на альтернативний запобіжний захід з наступних підстав.

На даний час ОСОБА_7 перебуває під вартою понад 6 місяців. Проте, судом жодним чином необґрунтовано неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо наявності ризику переховування від суду, та посилання прокурора в клопотанні на тяжкість інкримінованого злочину та суворість можливого покарання, не може бути виключною підставою для обґрунтування існування даного ризику. Ризики незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших у цьому кримінальному провадженні та ризик вчинити інше кримінальне правопорушення так само лише задекларовані прокурором у клопотанні, зазначення таких підстав є суто формальним, не ґрунтується ані на матеріалах досудового розслідування, ані на процесуальному законі.

Захисник вважає, що звичайним обмеженням для унеможливлення обвинуваченої особи впливати на будь-яку процесуальну особу, є достатнім встановленої суддею в ухвалі суду заборони у спілкуванні цих осіб, а не позбавлення обвинуваченого свободи.

Крім того, на переконання захисника жодних доказів на підтвердження наявності зазначених ризиків прокурор не надав. В порушення п.6 ч.1 ст.184 КПК в клопотанні є лише посилання, але відсутнє обґрунтування неможливості запобігання зазначеним у ч.1 ст.177 КПК ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із повною ізоляцією обвинуваченого від суспільства.

Захисник вважає, що застосувати відносно ОСОБА_7 не пов`язаний із триманням під вартою запобіжний захід цілком можливо, і більш м`який запобіжний захід повністю зможе запобігти заявленим ризикам.

Також зазначає, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий, характеризується за містом проживання задовільно, має постійно місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де і зареєстрований. Має на утриманні непрацездатних батьків, які є пенсіонерами та отримують мінімальну пенсію. Батько має онкологічне захворювання.

Разом з цим, захисник зазначає, що визначення максимального розміру застави в 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб - сумі 242 240 грн. є занадто високим і не підйомним для ОСОБА_7 .

Вважає, що визначення розміру застави повинно визначатись з урахуванням майнового стану ОСОБА_7 , який нерухомості не має, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.10.2024 року. ОСОБА_7 офіційно не працює - доходів не отримує. Проживає за рахунок надання послуг з фізичного виховання дітей. Також, зауважує про відсутність належного рівня доходів у членів сім`ї обвинуваченого, які можуть внести заставу. А тому на переконання захисника застава розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб буде достатнім стримуючим засобом, щоб запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судове засідання апеляційного суду, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не з`явився прокурор. Обвинувачений ОСОБА_8 також належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. Заяв та клопотань про відкладення судового розгляду від прокурора та обвинуваченого не надходило, а тому виходячи з положень ч.4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги захисника без участі прокурора та обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження надані місцевим судом і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.03.2025, якою обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

З наданих до апеляційного суду матеріалів убачається, що в провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області знаходиться кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000514 від 01.08.2024, стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

26.03.2025 суд, за клопотанням прокурора обрав обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням розміру застави.

Питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував, що останній хоча раніше не судимий, проте, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним переправленням осіб через державний кордон України, у період дії військового стану. У разі доведення його вини може бути призначено покарання у виді позбавлення волі від семи до дев`яти років, а тому існує висока вірогідність вчинення обвинуваченим дій направлених на переховування від суду з метою уникнення можливого покарання.

Також, існує реальний ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою зміни останніми своїх показів.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків колегія суддів також враховує встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

Отже з огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Також обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працює, що свідчить про відсутність законного джерела доходу, тобто існує вагомий ризик продовження обвинуваченим злочинної діяльності.

При цьому, обставин, які б свідчили про відсутність ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, як про те зазначає захисник, не встановлено, а тому висновок суду першої інстанції, що менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики, передбачені ст. 177 КПК України та належне виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків є обґрунтований.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи обставини вчинення злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , дані про його особу, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів зауважує, що апеляційні доводи захисника про недоведеність ризиків є безпідставними, оскільки не спростовують висновок суду першої інстанції, а окрім того кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому, про що судом наведено відповідні мотиви в оскаржуваному рішенні.

Обговорюючи доводи захисника щодо зменшення обвинуваченому ОСОБА_7 розміру застави, слід зазначити, що відповідно до ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Суд першої інстанції при визначенні розміру застави дотримався вимог діючого законодавства в повному обсязі, з урахуванням ступеню тяжкості інкримінованого злочину та особи обвинуваченого.

Крім того, колегія суддів зазначає, що сторона захисту як на підставу звільнення ОСОБА_7 з під варти посилається на те що він має на утриманні непрацездатних батьків, які є пенсіонерами та отримують мінімальну пенсію та батько має онкологічне захворювання. Разом з тим, ці обставини існували і на момент вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, а відтак вони очевидно не утворюють жодних моральних запобіжників при обранні обвинуваченим моделі поведінки, тому не здатні перешкодити йому у разі звільнення з під варти, уникати явки до суду чи здійснити вплив на свідків або вжити інших дій з метою уникнення кримінальної відповідальності.

В апеляційній скарзі містяться також інші твердження захисника, які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

Суд звертає увагу, що за практикою Європейського суду з прав людини право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, а тому ухвалу суду першої інстанції залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.03.2025, якою обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, з визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4