ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3617/25 Провадження№ 1-кп/636/1114/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у спрощеному провадженні в залі суду в м. Чугуїв кримінальне провадження № 0000079 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз за вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2022 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи з наданням публічних послуг на строк 10 (десять) років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

встановив:

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України за встановлених, у судовому засіданні, обставин.

Так, 21 березня 2025 року близько 13 год 30 хв, ОСОБА_3 , перебував неподалік від будинку АДРЕСА_1 , де також перебувала ОСОБА_4 , з якою у нього раніше склалися неприязні відношення.

В ході спілкування з нею у ОСОБА_3 виник умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Після цього ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, знаходячись у положенні стоячи з правого сторони від потерпілої, яка сиділа на лавці, кулаком правої руки наніс їй удар в ділянку правої щелепи, а потім кулаком лівої руки наніс удар в ліву щелепу, а далі, знаходячись у тому ж положенні, став наносити удари кулаками лівої та правої рук в ліву та праву щелепу ОСОБА_4 .

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_3 , перебуваючи у положенні стоячи перед сидячою на лавці потерпілою, наніс удар правим кулаком в область лоба, потім ще один удар правим кулаком в ліву скроню, а надалі лівим та правим кулаками в праву та ліву щелепу останній.

Від зазначених ударів ОСОБА_4 впала обличчям до землі, а ОСОБА_3 , з положення стоячі, наніс удар лівою ногою по голові, в ділянку лівої щелепи, а потім обійшов її з іншої сторони та наніс удар правою ногою в ніс потерпілій, від чого останню розвернуло на лівий бік, та в цьому положенні, ОСОБА_3 наніс ще один удар правою ногою ОСОБА_4 в підборіддя, чим спричинив потерпілій, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14-43-Ч/25 наступні тілесні ушкодження: забійні рани на обличчі, що розташовані на основі синців; забійна рана на слизовій нижній губи на основі крововилива; синці на обличчі. За ступенем тяжкості тілесні ушкодження кваліфікуються за критерієм тривалості розладу здоров`я: забійні рани на обличчі, що розташовані на основі синців; забійна рана на слизовій нижній губи на основі крововилива це легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більш як три тижні (21 день) (п.п. 2.3., 2.3.2.а., 2.3.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗУ 17.01.1995 р.). Синці це легкі тілесні ушкодження - менш 6 днів (п.п. 2.3., 2.3.2.б, 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗУ 17.01.1995 р.).

Наведені обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до заяви обвинуваченого ОСОБА_3 щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомленням з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, яка була підписана в присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. ОСОБА_3 згоден з встановленими досудовим розслідуванням обставинами кримінального проступку та розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні, без його виклику та без проведення судового розгляду в судовому засіданні та ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження.

До обвинувального акту долучено заяву потерпілої ОСОБА_4 від 29 квітня 2025 року, в якій зазначено, що вона згодна із встановленими під час досудового розслідування обставинами, зміст яких їй роз`яснено, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження, яке передбачене ч. 1 ст. 394 КПК України, не заперечує проти розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України у спрощеному проваджені без проведення судового розгляду у судовому засіданні.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини 2 статті 381 КПК України.

Відповідно до частини 4 статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Дослідивши зібрані досудовим розслідуванням у справі докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України повністю доведена.

Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України, а саме: в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При вирішенні питання про вид та міру покарання винному ОСОБА_3 суд враховує його щире каяття, та визнає цю обставину, відповідно до ст. 66 КК України, такою, що пом`якшує його покарання. Обставиною, що обтяжує покарання винного, передбаченою ст. 67 КК України, яку суд враховує при призначенні покарання, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_3 негативно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, віднесеного законодавством до кримінальних проступків, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, його відношення до скоєного кримінального проступку та вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України.

За таких обставин справи суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в максимальних межах санкції відповідної частини статті.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 89 КК України такими , що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом. Якщо строк додаткового покарання перевищує тривалість іспитового строку, особа визнається такою, що не має судимості, після відбуття цього додаткового покарання.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що виходячи з положень кримінального закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71 і 72 цього Кодексу.

Так, згідно вимог ст. 71, ч.3 ст. 78 КК України та роз`яснень, що містяться в п. п. 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин. При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, визначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

При цьому положення ч.3 ст.72 КК не тільки не виключають можливості застосування положень ст. 70, 71 КК щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. Водночас, ч.3 ст.72 КК передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 після ухвалення вироку Глобинського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2022 року, вчинив нове кримінальне правопорушення - кримінальний проступок у період відбування покарання з випробуванням, протягом відбуття додаткового покарання, суд на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, призначаючи покарання за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2022 року, зазначаючи при цьому, що у зв`язку з неможливістю складення цих покарань, вказані вироки необхідно виконувати самостійно.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Запобіжні заходи відносно ОСОБА_3 не обиралися.

Керуючись ст. ст. 174, 368, 369, 370, 373, 374, 395 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одна тисяча сімсот) грн 00 коп.

Вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2022 року, яким ОСОБА_3 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи з наданням публічних послуг на строк 10 (десять) років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, відповідно до ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Суддя ОСОБА_1