Провадження № 11-кп/4823/257/25
Категорія - ч. 2 ст. 111 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника- адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000047 від 17.03.2023 року за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Севастополь Автономної Республіки Крим, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 111, ч.7 ст. 111-1 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 111 КК України 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого;

- за ч. 7 ст. 111-1 КК України 13 (тринадцять) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, правоохоронних органах, органах, що надають публічні послуги на строк 12 (дванадцять) років з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у вигляді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, правоохоронних органах, органах, що надають публічні послуги на строк 12 (дванадцять) років та з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст. 54 КК України позбавлено ОСОБА_8 спеціального звання "рядовий міліції".

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з дня фактичного затримання на виконання вироку суду.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у виді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Арешт квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_8 , накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 01.11.2023 року - залишено без змін до вирішення питання про конфіскацію вказаного майна.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 6 815,52 (шість тисяч вісімсот пятнадцять) грн. 52 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник-адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді. Зазначає, що обвинувачення ґрунтується на припущеннях, стороною обвинувачення не доведено винуватість особи поза розумним сумнівом, докази та доводи сторони обвинувачення були побудовані на інформації, достовірність якої підтверджена не була. В матеріалах справи відсутня інформація щодо самої сторінки ОСОБА_9 » чи дійсно вона ведеться ним особисто, чи відповідає дійсності викладена на ній інформація.

Як встановлено судом першої інстанції, Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації (далі - рф) володимир путін, а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил та інших воєнізованих формувань рф на територію України.

22 лютого 2022 року президент російської федерації направив до ради федерації звернення про використання збройних сил російської федерації за межами російської федерації, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року, приблизно о 5 год. 00 хв., президент російської федерації оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України та віддав відповідний наказ підрозділам збройних сил рф про вторгнення на територію суверенної України.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та продовжує діяти на сьогодні.

Так, 24.02.2022, на виконання вищевказаних наказів, військовослужбовці зс рф, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі Мелітопольського та Василівського районів Запорізької області.

Починаючи з 26.02.2022 та станом на момент складання обвинувального акту м. Василівка, Запорізької області є тимчасово окупованою територією зс рф, та згідно Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територіальних громад, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» (зі змінами від 17.08.2023 №224), Василівську міську територіальну громаду віднесено до переліку територіальних громад, які перебувають в тимчасовій окупації російської федерації.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 27 січня 2015 року № 129-VIII Російську Федерацію визнано державою-агресором.

З огляду на викладене, з 20.02.2014 і дотепер між державами рф та Україною триває збройний конфлікт міжнародного характеру, в якому російська федерація є ворогом України, кінцевою метою вказаного конфлікту є знищення України як держави і захоплення її територій, а участь громадян України у вказаному конфлікті на боці російської федерації або підконтрольних їй організацій «ДНР» чи «ЛНР» явно завдає шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України та є складовою частиною підривної діяльності російської федерації проти України.

Громадянин України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за невстановлених в ході досудового розслідування обставин, проте не пізніше 24.02.2022, більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе, будучи проросійськи налаштованим, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, переслідуючи мету заподіяння шкоди суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, добровільно вступив до лав збройних формувань країни-агресора російської федерації. У подальшому обійняв посаду заступника командира козачого штурмового батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », сформованого із чорноморського козачого війська, що здійснює свою діяльність у складі сил спеціальних операцій збройних сил російської федерації, фактично перейшовши на бік ворога в період збройного конфлікту та, через тимчасово непідконтрольну територію Автономну Республіку Крим, не пізніше квітня 2022 року, точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, разом із підлеглими йому військовослужбовцями зс рф, потрапив до території Запорізької області.

Перебуваючи на території Василівської територіальної громади Запорізької області у період з квітня 2022 року до кінця вересня 2022 року, точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, на виконання вказівок військового керівництва зс рф, ОСОБА_8 здійснював службу на блокпостах, забезпечуючи пропускний режим, при цьому проводив особистий огляд громадян, речей, що при них знаходяться, транспортних засобів та речей, які ними перевозяться, перевірку документів.

Вчинивши вищезазначені дії, які виразились у вступі до лав сил спеціальних операцій зс рф, прийнятті активної участі на боці російської федерації у бойових діях, у тому числі на території Запорізької області, ОСОБА_8 надав безпосередню допомогу державі-агресору російській федерації, з якою Україна перебуває у стані збройного конфлікту, чим здійснив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту.

В ході розвитку подій, пов`язаних з військовою агресією російської федерації та окупації частини території України, представниками збройних сил та інших державних органів російської федерації створено незаконні збройні, воєнізовані формування, зокрема козачий штурмовий батальйон « ІНФОРМАЦІЯ_2 », сформований із чорноморського козачого війська, що здійснює свою діяльність у складі сил спеціальних операцій збройних сил російської федерації.

Так, у 2014 році, після окупації російською федерацією м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи громадянином України, проросійськи налаштованим, залишився проживати на анексованій території Автономної Республіки Крим, у невстановлений досудовим розслідуванням час, добровільно вступив до складу місцевого незаконного збройного, воєнізованого формування країни-агресора російської федерації, а саме: козачого штурмового батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », сформованого на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим із чорноморського козачого війська, що здійснює свою діяльність у складі сил спеціальних операцій збройних сил російської федерації, прийняв присягу та обійняв посаду заступника командира козачого штурмового батальйону.

В подальшому, за невстановлених в ході досудового розслідування обставин, проте не пізніше 24.02.2022, ОСОБА_8 свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи умисно, не пізніше квітня 2022 року, більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, перебуваючи на посаді заступника командира козачого штурмового батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в період збройного конфлікту через тимчасово непідконтрольну територію Автономну Республіку Крим, разом із підлеглими йому військовослужбовцями зс рф, перебуваючи на території Запорізької області, надавав допомогу у веденні бойових дій проти Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених, самоорганізованих для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, у період з квітня 2022 року до кінця вересня 2022 року, точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, добровільно виконував свої «службові» обов`язки, здійснюючи службу на блокпостах на території Василівської територіальної громади Запорізької області на виконання вказівок військового керівництва зс рф.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити з вказаних в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , котрий показань суду не надавав.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що процедура «in absentia» неминуче припускає деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання обвинуваченого. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, відповідно до вимог ч.3 ст.323 КПК України, повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 2975 цього Кодексу. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом (в редакції Закону України № 1689-VII від 07.10.2014).

Відтак, судом дотримано права на захист та доступ до правосуддя обвинуваченого ОСОБА_8 , з урахуванням проведення щодо останнього спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження (in absentia).

Вказані приписи ст.323 КПК України, на переконання апеляційного суду, судом першої інстанції, були виконані.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч.7 ст.111-1 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Доводи захисника про відсутність в матеріалах справи доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень не відповідають дійсності.

Відповідно до ст.94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що передбачено ч. 3 ст. 404 КПК України.

Апеляційний суд наголошує, що сама по собі незгода захисника з висновками, зробленими судом першої інстанції на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів в порядку ч.3 ст.404 КПК.

Враховуючи позицію захисту щодо порушень допущених місцевим судом при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції вважає за необхідне проаналізувати ці доводи в контексті складу інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень та провести оцінку доказів, наданих сторонами кримінального провадження у розпорядження суду.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на практичні висновки суддів Верховного Суду, оскільки фактично вказані злочини мають досить значну практику, з огляду на початок воєнних дій на території України.

Відтак, Верховний Суд виходить з того, що ті громадяни України, які зайняли одну з посад у незаконних органах влади, правоохоронних або судових органах на окупованих територіях та почали здійснювати функції, визначені посадою, можуть бути притягнені до відповідальності за сукупністю кримінальних правопорушень: за державну зраду (оскільки їхня діяльність може становити одну з форм державної зради) та колабораційну діяльність (оскільки вони зайняли певну посаду в незаконних органах влади).

Так, суб`єктом цих злочинів, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч.2 ст. 111 КК України може бути лише громадянин України.

Злочин за ч. 7 ст. 111-1 КК України, передбачає добровільне зайняття посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

У разі участі в таких формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, настає відповідальність за ч. 7 ст. 111-1 КК.

Зазначений склад правопорушення також передбачає широкий діапазон незаконних дій від зайняття посад в органах судової влади, правоохоронних органах до надання допомоги збройним формуванням держави-агресора у веденні бойових дій проти України. При цьому надання допомоги може бути у різноманітних формах, у тому числі інформація щодо пересування військової техніки.

Склад злочину - добровільна участь у збройних формуваннях держави-агресора має місце в разі добровільного вступу громадянином України до збройних формувань держави-агресора (в т.ч. на тимчасово окупованій території).

На переконання апеляційного суду, в цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону при прийнятті рішення і правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження та зробив обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.7 ст.111-1, ч.2 ст. 111 КК України.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами:

- рапортом заступника начальника 2 відділу ГВ КР УСБУ в Чернігівській області від 16.03.2023 року та повідомленням про протиправне діяння, що містить ознаки злочину від 15.03.2023 року, згідно яких встановлено, що ОСОБА_8 , після окупації м. Сімферополь АРК, залишився проживати на анексованій території АРК та ввійшов до складу місцевого добровільного формування «чорноморське козацьке військо», прийнявши присягу, обіймав посаду першого заступника (товариша) отамана вказаного війська та завідуючого відділом з питань козацтва державного комітету у справах міжнаціональних відносин і депортованих громадян РК;

- протоколом огляду речей та документів від 06.04.2023 року з фототаблицею, згідно якого на сторінці ОСОБА_8 в соціальній інтернет-мережі «ВКонтакте» розміщено інформацію щодо співпраці останнього з окупаційною владою;

- протоколом огляду від 18.07.2023 року, згідно якого на сторінці ОСОБА_8 в соціальній інтернет-мережі «ВКонтакте» останній публічно агітує до вступу на службу до підрозділів козачих військ та популяризує окупаційну владу;

- протоколом огляду відеозапису від 18.07.2023 року, згідно якого на сторінці ОСОБА_8 в соціальній інтернет-мережі «ВКонтакте» розміщено інтерв`ю ОСОБА_8 як заступника козачого штурмового батальйону «таврида» з позивним «юрист» та підтверджено співпрацю з окупаційною владою, в якому він закликає до співпраці з окупаційною владою, публічно агітує до вступу на службу до підрозділів козачих військ та популяризує окупаційну владу;

- листом першого проректора ХНУВС від 17.07.2023 року та копією наказу від 27.07.2020 № 223 о/с, згідно яких ОСОБА_8 з 08.08.2020 року був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України з присвоєнням йому звання «рядовий міліції» і зарахуванням курсантом 2 курсу Кримського факультету Університету внутрішніх справ по переводу з денної форми навчання на платних засадах;

- протоколом про проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем від 10.08.2023 з додатком DVD-R № 74/32/1022т від 27.07.2023, згідно якого отримано доступ до АС «российский паспорт» та отримано з нього відомості, що стосуються ОСОБА_8 ;

- протоколом огляду від 12.09.2023 року, згідно якого був оглянутий відеоматеріал під назвою «батальйон таврида», де розповідають про історію створення та керівника даного батальйону;

- висновком експерта № СЕ-19/125-23/10889-ФП від 20.12.2023, згідно якого особа чоловічої статі зображена у відеофайлі під назвою «769» з темним волоссям, з бородою, у військовій формі та особа чоловічої статі у графічному файлі під назвою « ОСОБА_10 », а саме на кольоровому зображенні, яке розміщене на 4 аркуші особової картки, є одна і та ж особа;

- актом огляду відеозапису від 12.10.2023 року, згідно якого був оглянутий відеоматеріал з ресурсу «Вконтакте» ІНФОРМАЦІЯ_3 та здійснено пошуковий запит « ОСОБА_11 », за яким було виявлено профіль користувача під імям « ОСОБА_11 » з ідентифікатором ІНФОРМАЦІЯ_4

- актом огляду відеозапису від 12.10.2023 року, згідно якого був оглянутий відеоматеріал з ресурсу «Вконтакте» ІНФОРМАЦІЯ_3 та здійснено пошуковий запит « ОСОБА_11 », за яким було виявлено профіль користувача під імям « ОСОБА_11 » з ідентифікатором https://vk.com/id76103503.

Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.07.2023 року, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 впізнали ОСОБА_8 як російського військовослужбовця, який проводив огляд їхніх речей на блок-посту на окупованій території України.

Вказані протоколи пред`явлення особи для впізнання оформлені належним чином, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства та уповноваженим слідчим, який входив у слідчу группу. Будь-яких невідповідностей слідчих дій нормам КПК України, колегією суддів не встановлено.

За змістом ст. 99 КПК матеріали, у яких зафіксовано фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб, зібрані оперативними підрозділами з дотриманням вимог процесуального законодавства, є документами та можуть використовуватися в кримінальному провадженні як докази.

Відповідно до критеріїв, установлених ст.ст. 85, 86, 94, 99 КПК, місцевий суд належним чином оцінив ці засоби доказування з точки зору належності, допустимості, достовірності і використав їх як непрямі докази у сукупності та взаємозв`язку з іншими даними, які прямо викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

У своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово зазначав, що чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів (стосовно цього елемента доказування), які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно із цим стандартом доказування) винуватості особи (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі №728/578/19, від 20 жовтня 2021 року у справі №759/14119/17).

З огляду на викладене, передбачених кримінально процесуальним законом підстав, для визнання вказаних доказів неналежними чи недопустимими, колегією суддів не встановлено, а тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 111 КК України, як державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та економічній безпеці України, а саме у переході на бік ворога, вчиненому в умовах воєнного стану та за ч. 7 ст.111-1 КК України, як колабораційна діяльність, тобто добровільна участь громадянина України в незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, та/або в збройних формуваннях держави-агресора чи надання таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання сторони захисту в апеляційній скарзі на недоведеність складу кримінальних правопорушень через відсутність в матеріалах справи інформації щодо самої сторінки ОСОБА_9 » чи дійсно вона ведеться ним особисто, чи відповідає дійсності викладена на ній інформація не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовуються іншими матеріалами кримінального провадження, та, на переконання колегії суддів, є лише способом уникнення ОСОБА_8 кримінальної відповідальності.

У вироку суду першої інстанції, в повній відповідності до вимог ч.3 ст.374 КПК України, наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України.

Судом першої інстанції повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням.

Так, ОСОБА_8 добровільно вступивши до лав сил спеціальних операцій зс рф, прийнявши активну участь на боці російської федерації у бойових діях, у тому числі на території Запорізької області, надавши безпосередню допомогу державі-агресору російській федерації, з якою Україна перебуває у стані збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, усвідомлював, що цим він допомагає агресору та приймає участь в реалізації та підтримки рішень та дій держави-агресора.

Тобто, доводи захисника не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_8 складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч.7 ст.111-1 КК України, а тому, на переконання колегії суддів, така позиція апелянта пов`язана з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обираючи ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, даними про особу винного його вік, сімейний стан, відсутність даних про притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності, за відсутності обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, а крім того, підкреслює апеляційний суд вчинив кримінальні правопорушення вчинене проти основ національної безпеки України, а тому суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю останнього, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, правоохоронних органах, органах, що надають публічні послуги в межах санкцій інкримінованих йому статей.

Призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, характеру суспільної небезпечності вчинених злочинів, обставинам їх вчинення, даним про особу обвинуваченого та відповідає принципам законності, справедливості та індивідуалізації, покарання.

Порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни чи скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 листопада 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4