Номер провадження 1-кс/754/1675/25
Справа № 754/7623/25
У Х В А Л А

Іменем України

19 травня 2025 року cлідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого СВ Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_6 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.01.2025 за №0000001про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Руське, Мукачівського району, Закарпатської області, громадянина України, одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 332, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

16.05.2025 до Деснянського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_6 погоджене з прокурором Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання до підозрюваного ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи клопотання слідчий зазначив, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 332 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявок до слідчого, прокурора та суду, що свідчить про наявність ризиків передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органу досудового розслідування та, в подальшому, від суду; незаконно впливати на свідків у вищевказаному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки у підозрюваного наявні відповідні можливості, які він зможе використати для того, щоб уникнути кримінальної відповідальності та перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином; приховувати або спотворювати речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання і просив його задовольнити з огляду на наявність зазначених в клопотанні ризиків.

Підозрюваний ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 в цілому не заперечували проти застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та захисника, дослідивши додані до клопотання копії письмових доказів, слідчий суддя встановив наступне.

Відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 332, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 332 КК України 20.01.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001.

24.04.2025 ОСОБА_4 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 332 КК України за таких обставин: Так, ОСОБА_4 будучі обізнаним, що питання обмеження й винятків щодо виїзду за межі України на період воєнного стану чоловіками від 18 до 60 років регулюють:

1.Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. № 3543-XII;

1.Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII

3. Указ Президента України від 15 квітня 2025 року № 235/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні".

4. «Правила перетинання державного кордону громадянами України», затверджені Постановою Кабінету міністрів України №57 від 27.01.1995.

Відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України «Про Державну прикордонну службу», основними функціями Державної прикордонної служби України є здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до п. 6 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, заходи правового режиму воєнного стану, а саме встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету міністрів України №1455 від 29.12.2021 «Про порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» - перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.

Абзацом 16 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законом випадках.

Відповідно до п.2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України №57 від 27.01.1995 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону мають військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Таким чином, чинне законодавство обмежує право військовозобов`язаних, які не підпадають під визначений законом перелік категорій осіб у виїзді за кордон, у зв`язку із введенням о 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року воєнного стану на території України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, але не пізніше 17 вересня 2024 року, у ОСОБА_4 , який діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та іншими невстановленим досудовими розслідуванням особами, достовірно знаючи про введення воєнного стану в країні, оголошення загальної мобілізації та порядку виїзду осіб чоловічої статі за кордон, виник злочинний умисел, направлений на пособництво у організації з незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянні їх вчиненню наданням засобів, усуненням перешкод, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що він є військовозобов`язаним та не має законних підстав для перетину державного кордону України, проте бажає його перетнути та ухилитись від призову на військову службу, у зв`язку з мобілізацією та під час дії воєнного стану, звернувся до ОСОБА_7 , який повідомив, що має можливість допомогти в отриманні за грошову винагороду акт про встановлення факту здійснення постійного нагляду за дружиною, оформивши також з метою його отримання завідомо неправдивого медичного висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду, які не відповідають дійсності, що у свою чергу надає можливість отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та у подальшому незаконно перетнути державний кордон України, на що ОСОБА_4 погодився.

У подальшому, у невстановленому на даний час органом досудового розслідування місці та час, але не пізніше 17 вересня 2024 року, ОСОБА_4 надав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі не менше 12000 доларів США, який користуючись своїм впливом на невстановлених досудовим розслідуванням службових осіб управління соціальної та ветеранської політики Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, уклали акт від 17.09.2024 про встановлення факту здійснення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійного нагляду за дружиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не відповідає дійсності, що у подальшому надало ОСОБА_4 отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надану ІНФОРМАЦІЯ_3 та можливість незаконно перетнути державний кордон України.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 підозрюється у пособництві в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприянні їх вчиненню наданням засобів, усуненням перешкод, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 332 КК України.

Згідно з ч. 2 ст.177КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст.194КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194цього Кодексу.

Обґрунтованість підозри передбачає наявність фактів чи свідчень, здатних переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Існування обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 332 КК України підтверджується долученими до клопотання:

- протоколом огляду предметів від 16.04.2025 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 (особа щодо якої застосовано заходи безпеки) від 27.03.2025 року;

- протоколом обшуку від 24.04.2025 року;

- матеріалами з управління соціальної та ветеранської політики Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, які надійшли 29.04.2025 року до Деснянської окружної прокуратури міста Києва;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 06.05.2025 року;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

З огляду на викладене є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 332 КК України.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 , із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Ризик же, в свою чергу, - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч.1 ст. 177 КПК України.

При дослідженні ризику переховування, слідчий суддя враховує ту обставину, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину покарання за який передбачено від 7 до 9 років позбавлення волі. Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у вигляді ув`язнення у невизначеному майбутньому, тобто після його затримання, із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. З метою нівелювання ризику переховування, застосування до підозрюваної запобіжного заходу вбачається обґрунтованим.

Ризик, визначений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обгрунтовується тим, що ОСОБА_4 шляхом залякування та, або погороз, підкупу може незаконно впливати на свідків у вищевказаному кримінальному провадженні, яким відомі факт та обставини про причетність останнього до інкримінованого кримінального правопорушення.

У зв`язку із тим, що підозрюваний ОСОБА_4 усвідомлює можливість подальшого відбування покарання в місцях позбавлення волі, він може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки у підозрюваного наявні відповідні можливості, які він зможе використати для того, щоб уникнути кримінальної відповідальності та перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, - шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників кримінального провадження, створення інших умов та обставин з метою уникнення кримінальної відповідальності та негативно впливати на хід досудового розслідування, що свідчить про наявний ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на те, що на даний час встановлюються усі особи, які причетні до вказаного кримінального провадження, ОСОБА_4 з високим ступенем імовірності може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом інформування цих осіб про хід досудового розслідування та наявні в матеріалах кримінального провадження докази протиправної діяльності.

Також на даній стадії кримінального провадження існує ризик приховання або спотворення речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема шляхом надання слідчому, прокурору, суду штучно створених документів на спростування обґрунтованості підозри.

Додатковим ризиком є наявність співучасників, із якими ОСОБА_4 може продовжити злочинну діяльність, що є ризиком передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що існують ризики передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, а також наявність ризику, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177КПК України - є визначеною законом підставою застосування запобіжного заходу.

На підставі викладеного слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню та до підозрюваного ОСОБА_4 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України є найбільш м`яким запобіжним заходом та забезпечить належне виконання ним обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177КПК України.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України та зобов`язати прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, а саме міста Києва, без дозволу слідчого, прокурора чи суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, оскільки виконання саме цих обов`язків забезпечить процесуальну поведінку підозрюваного.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177-179,193,194,196, 369-372, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 332, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 332 КК України запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожною вимогою;

не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, а саме міста Києва, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

утримуватися від спілкування із свідками та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обов`язки покласти на ОСОБА_4 в межах строку досудового розслідування, до 24.06.2025 включно.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого.

Копію ухвали слідчого судді вручити підозрюваному, прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подане під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя: ОСОБА_1