465/599/17
1-кп/465/454/25
У Х В А Л А

Іменем України

11.06.2025 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження № 0003794 від 22.10.2016 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, працюючого механіком ТОВ «Гідроофіс», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

встановив:

У Франківському районному суді м.Львова перебуває кримінальне провадження №0003794 від 22.10.2016 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Згідно з обвинувальним актом, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 21.10.2016 близько 19:00 год. прибув за адресою: АДРЕСА_2 , натиснув на дзвінок квартири АДРЕСА_3 , в якій проживають потерпілий ОСОБА_7 , його співмешканка ОСОБА_8 та мати ОСОБА_9 . На запитання ОСОБА_7 : «Хто там?», ОСОБА_5 представився працівником комунального підприємства «Львівобленерго» і таким чином, потрапив в коридор даної квартири, де перебував потерпілий ОСОБА_7 .

Маючи умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 одразу наніс удар потерпілому ОСОБА_7 правою рукою в праве око, внаслідок чого, розбив праве скло окуляр. В результаті отриманого удару потерпілий ОСОБА_7 почав втрачати рівновагу, а ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний умисел, схопив ОСОБА_7 обома руками за тулуб та штовхнув, в результаті чого потерпілий ОСОБА_7 впав на стілець на праву бокову поверхню тіла, який знаходився в кімнаті при вході, і в кінцевому результаті опинився на підлозі. ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний умисел, наблизився до лежачого на підлозі ОСОБА_7 та наніс декілька ударів ногами та руками по всьому тілу.

Після цього, схопив ОСОБА_7 за футболку, в яку він був одягнений цього дня, та заволік останнього на кухню, де продовжив наносити удари кулаками обох рук по голові та ногами по тілу. В процесі того, коли ОСОБА_7 намагався підвестись, ОСОБА_5 наніс потерпілому удар правою ногою в ліве око, після чого покинув приміщення вищезазначеного помешкання.

В результаті вказаних дій у ОСОБА_5 , згідно із висновком експерта №2100 від 24.10.2016, виявлено: рану в ділянці правої брови, синці на обличчі, на тулубі, на правій руці, на лівій нозі, в ділянках обох кульшових суглобів, садна на обличчі, на правій руці, на лівій нозі, які утворились від дії тупих предметів, могли виникнути 21 жовтня 2016 року та відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується в умисному спричиненні легкого тілесного ушкодження ОСОБА_7 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Обвинувачений у судовому засіданні заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Судом роз`яснено обвинуваченому наслідки закриття справи за вказаними підставами, обвинувачений погоджується на закриття справи на підставі ст.49 КК України.

Захисник обвинуваченого у судовому засіданні підтримав клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України. Просить клопотання задовольнити.

Представник потерпілого у судовому засіданні зазначив, що заявлене клопотання обвинуваченого є його процесуальни правом.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення клопотання обвинуваченого не заперечила.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали справи та обговоривши заявлене клопотання, суд вважає, що клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності підлягає до задоволення з наступних підстав.

Зі змісту пункту 1 частини 2 ст. 284 КПК України вбачається, що кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч.1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

За змістом ст.286 КПК України, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ч.3 ст.288 КПК України).

Згідно зі ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно з положеннями ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ст.12 КК України, в редакції, яка діяла на час вчинення інкримінованої ОСОБА_5 дії, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, належало до злочинів невеликої тяжкості, оскільки санкцією вказаної статті (ч.1 ст.125 КК України) було передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

01 липня 2020 року в Україні набув чинності Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII.

Відповідно до ст.12 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. У свою чергу злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Згідно з ч. 2 ст.12 КК України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі; нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років; тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років (ч.ч.2, 4, 5 ст. 12 КК України).

Нова редакція цієї норми закону про кримінальну відповідальність є більш м`якою, ніж попередня, тому має місце зворотна дія закону в часі, передбачена ст. 5 КК України.

Таким чином, інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, відповідно до ст. 12 КК України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) віднесено до категорії кримінального проступку.

Звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави в особі відповідного суду від офіційного осуду, призначення покарання та визнання судимою особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у випадках, передбачених КК та у порядку, встановленому КПК.

Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу.

Строк давності це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.49 КК України в редакції, яка діяла на час скоєння ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення даного кримінального правопорушення становив 2 роки.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст.49 КК України, в редакції чинній на час постановлення ухвали, строк давності за вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення також становив 2 роки.

Зважаючи на те, що інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, відповідно до ст. 12 КК України (в редакції Закону України № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) віднесено до категорії кримінального проступку та за вчинення такого передбачене покарання у виді менш суворому, ніж обмеження волі, то з урахуванням положень ч.1 ст.49 КК України, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення такого становить 2 роки (п.1 ч.1 ст.49 КК України).

Таким чином, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 21.10.2016, а відтак 2 річний строк давності притягнення до відповідальності (диференційований строк) закінчився 21.10.2018.

Відповідно невизнання особою вини не є перешкодою для звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Обставини, передбачені ч. ч. 2 та 3 ст. 49 КК України, відсутні, перебіг давності не зупинявся, не переривався.

Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» а саме абзацу 5 пункту 2: при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК України порядку відповідне судове рішення.

Відповідні роз`яснення містяться й у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», де зазначено, що ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» 23 грудня 2005 року роз`яснено, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Таким чином, з врахуванням відсутності даних про вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення чи ухилення від досудового розслідування або суду, оскільки судом встановлено, що збігли встановлені строки давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за інкриміноване кримінальне правопорушення, і обвинувачений проти закриття провадження з нереабілітуючих підстав не заперечує, тому він підлягає до звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим клопотання слід задовольнити та закрити кримінальне провадженнящодо нього закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Запобіжний захід не обирався та арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Згідно з ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.129 КПК України, у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених ч.1 ст.326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму ВСУ №3 від 31.03,1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у цьому разі можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

У разі закриття справи із звільненням особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається й підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже потерпілий має право на відшкодування шкоди, яке за ним зберігається і може бутиреалізоване у встановленому процесуальним законом порядку.

А тому, при звільненні ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закритті кримінального провадження відносно нього, суд вважає, що слід цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 залишити без розгляду, що не позбавляє потерпілого права звернутися з позовом в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 284, 285, 286, 288, 372 КПК України, ст.ст. 4, 12, 49 КК України, суд,-

постановив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження, - задоволити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ч.1 ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закрити у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, - залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Копію ухвали негайно після проголошення вручити прокурору, представнику потерпілому, обвинуваченому та захиснику обвинуваченого.

Повний текст ухвали складено та проголошено 11.06.2025.

Суддя ОСОБА_1