Справа № 183/9037/24
№ 1-кп/183/1314/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0002694 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, з повною-середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця, старшого радіотелефоніста радіостанції відділення матеріально-технічного забезпечення 7 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

в с т а н о в и в:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.06.2023 №173 солдата запасу ОСОБА_5 , призначено на посаду оператора 1 відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону, зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2024 №110 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду старшого радіотелефоніста радіостанції відділення матеріально-технічного забезпечення 7 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звання «полковник» належить до старшого офіцерського складу, звання «старший солдат» належить до рядового складу.

Статтею 32 Статуту також передбачено, що полковник за своїм військовим званням є начальником для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу.

Також, відповідно до ст.ст. 58, 101 Статуту Командир батальйону (корабля 3 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність батальйону (корабля), успішне виконання батальйоном (кораблем) бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за внутрішній порядок, за стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та інших матеріальних засобів батальйону (корабля) і законність їх витрачання, за організацію і стан пожежної безпеки батальйону. Командир батальйону (корабля 3 рангу) підпорядковується командирові бригади і є прямим начальником усього особового складу батальйону (корабля).

Таким чином, командир 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_6 по відношенню до старшого радіотелефоніста радіостанції відділення матеріально-технічного забезпечення 7 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_5 є прямим начальником за своїм службовим становищем та за військовим званням, а останній його підлеглим.

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно ст.ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Більше того, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Під наказом у ст. 402 КК України розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або не вчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. В контексті ст. 402 КК України під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо.

Особа, яка одержала законний наказ, зобов`язана його виконати. За своєю юридичною природою виконання законного наказу це виконання особою свого юридичного (службового) обов`язку.

Наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

В свою чергу, старший солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення в умовах воєнного стану, чим вчинив військовий злочин за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

23 червня 2024 року, приблизно о 18 год. 40 хв., перебуваючи на території командно-спостережного пункту НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , що розташований в АДРЕСА_2 , військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період старшого радіотелефоніста радіостанції відділення матеріально-технічного забезпечення 7 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_5 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, після доведення бойового розпорядження командира НОМЕР_3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 від 23 червня 2024 №38, щодо вибуття ОСОБА_5 з метою виконання бойових завдань з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації, в район виконання бойових завдань в АДРЕСА_3 , де в підпорядкуванні командира ротної групи військової частини НОМЕР_1 , в складі батальйонної групи Центрального оперативно-територіального об`єднання виконувати поставленні бойові завдання. ОСОБА_5 , перебуваючи у строю,діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, відкрито відмовився виконати законний письмовий наказ свого прямого начальника командира 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 , про вибуття в зону проведення бойових дій, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Вказав, що 23.06.2024 року він дійсно відмовився від виконання наказу через морально-психічний стан. На той час він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 . Участі в зоні бойових дій вони не приймали. Також додав, що у нього мала бути відпустка, але його не відпустили. Замість цього направили в с. Орлівщину Самарського району Дніпропетровської області, де мало бути залагодження, і виїзд в зону бойових дій. У скоєному щиро кається. Бажає і надалі проходити військову службу.

В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_5 скоєно злочин, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували.

Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненого в умовах воєнного стану, доведена в повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 402 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.

Однак, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке виразилося в тому, що ОСОБА_5 , як під час досудового розслідування, так під час судового розгляду добровільно давав зізнавальні показання, зазначав про готовність нести покарання.

Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, у лікарів на обліку не перебуває, за місцем мешкання та служби характеризується задовільно, має на утриманні малолітню дитину, приймав участь у захисті незалежності та територіальної цілісності України, відсічі та стримуванні збройної агресії російсько-терористичних військ, бажає і надалі проходити військову службу в лавах ЗС України, командир військової частини НОМЕР_5 , в свою чергу, клопоче перед судом про призначення ОСОБА_5 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, для можливості подальшого виконання солдатом ОСОБА_5 військових обов`язків, бойових завдань, пов`язаних із захистом незалежності та територіальної цілісності країни, відсічі та стримуванні збройної агресії російсько-терористичних військ.

Тому, з урахуванням обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, наявності пом`якшуючих покарання обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме: призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті особливої частини цього Кодексу за вказаний злочин, а також, призначивши остаточне покарання, застосувавши ст. 62 КК України, враховуючи, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем призваним на військову службу під час мобілізації.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 62 КК України ОСОБА_5 замінити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 16 серпня 2024 року.

Зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_5 тримання під вартою з 16 серпня 2024 по день набрання цим вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_5 , застосований ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2024 року, залишити раніше обраний до набрання вироком законної сили.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1