18.04.2025 Справа № 756/3616/25
Справа № 756/3616/25
№ 1-кс/756/722/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року місто Київ

Слідча суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представник власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 жовтня 2024 року за № 0003461,

УСТАНОВИЛА:

17 березня 2025 року до Оболонського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва подане у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003461 від 31.10.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, про арешт майна.

Прокурор у клопотанні просив накласти арешт на майно вилучене під час проведення обшуку 14.03.2025 у приміщеннях ГБК «Полісся», за адресою: м. Київ, вул. Північна, 3. Обшук проведений на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва про надання дозволу на проведення обшуку. Під час обшуку, поза ухвалою слідчого судді, вилучений у голови ГБК «Полісся» ОСОБА_5 мобільний телефон «Samsung» IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , з сім карткою НОМЕР_3 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування.

У судове засідання 01.04.2025 прокурор з`явився, обґрунтував своє клопотання та просив його задовольнити.

У судове засідання 01.04.2025 представник власника майна з`явився, заперечив проти задоволення клопотання прокурора та просив відмовити у його задоволенні.

Для з`ясування всіх обставин кримінального провадження викликано слідчого, для надання пояснень.

У судове засідання 14.04.2025 слідчий не з`явився, з`явився прокурор, надав пояснення та просив задовольнити клопотання про арешт майна.

У судове засідання 14.04.2025 представник власника майна з`явився, заперечив проти задоволення клопотання прокурора та повідомив суд, що власники майна надали інформацію органу досудового розслідування щодо паролів системи логічного захисту вилученого мобільного телефону.

На підтвердження наведених обставин, надав під час судового засідання, для долучення до матеріалів справи копію заяви про надання інформації щодо паролів системи логічного захисту вилучених мобільних телефонів, яку подано до Оболонського УП ГУНП у м. Києві 02.04.2025. У зв`язку з чим, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Прокурор зазначені обставини не оспорював.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, заперечення представника власника майна, слідча суддя встановила таке.

Так, ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 07.03.2025, було задоволено клопотання про надання дозволу на проведення обшуку ГБК «Полісся» за адресою: м. Київ, вул. Північна, 3 з метою відшукання копій посадових інструкцій працівників кооперативу, схем розташування та планів побудованих гаражів, документів щодо членства осіб у кооперативі, документів які підтверджують сплату ними внесків, квитанцій до прибуткових ордерів, книг обліку сплати членських внесків, відомостей про сплату щоквартальних платежів, чорнових записів пов`язаних з будівництвом гаражів, схем їх розміщення (розташування), а також інших документів, які стосуються будівництва гаражів.

14 березня 2025 року у приміщенні ГБК «Полісся» за адресою: м. Київ, вул. Північна, 3 проведено обшук в ході якого виявлено та вилучено у голови ГБК «Полісся» ОСОБА_5 мобільний телефон «Samsung» IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , з сім карткою НОМЕР_3 .

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

При цьому, приписи ч. 2 вказаної статті передбачають, що забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Як вбачається з постанови слідчого від 14.03.2025, майно вилучене під час обшуку 14.03.2025, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні за № 0003461 від 31.10.2024.

Разом з цим, у судовому засіданні прокурор підтвердив, що жодних комп`ютерно-технічних експертиз мобільного телефону «Samsung» IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , з сім карткою НОМЕР_3 не призначалось.

Як убачається з матеріалів справи та було встановлено у судовому засіданні, власник майна надав пароль системи логічного захисту вилученого мобільного телефону 02.04.2025.

Відсутність системи логічного захисту надала можливість органу досудового розслідування оглянути вміст мобільного телефона, що убачається з матеріалів справи.

Водночас, слідча суддя зауважує, що матеріали подані в обґрунтування поданого клопотання не можуть слугувати достатньою підставою для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки прокурор має довести слідчому судді підставу, мету та обґрунтування необхідності накладення арешту на майно.

Разом з цим, з наявних у суду матеріалів, якими прокурор обґрунтовує необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно не убачаються підстав вважати, що майно, вилучене під час обшуку має ознаки речових доказів саме у даному кримінальному провадженні, зокрема були предметом, знаряддям чи засобом вчинення кримінального правопорушення, здобуте внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.

Винесення постанови про визнання вилученого майна речовими доказами після попереднього огляду майна органом досудового розслідування, не може слугувати достатньою підставою для накладення арешту, оскільки наявність вказаних постанов не звільняє прокурора від обов`язку доведення підстави та мети накладення арешту.

У судовому засіданні прокурор зазначив, що вилучений під час обшуку мобільний телефон містить інформацію про вчинення кримінального правопорушення. У той же час, клопотання не містить відомостей про те, що вказане майно було отримане в результаті вчинення кримінального правопорушення, чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також доступ до нього обмежується його власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Натомість, з огляду на зміст заяви представника власника майна, доступ до мобільного телефона не обмежений з 02.04.2025.

З огляду на те, що вказане у клопотання слідчого майно є лише матеріальним носієм інформації, порядок копіювання якої передбачений ч. 2 ст. 168 КПК України, виключних підстав для вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку встановлено не було, а також тому, що прокурором не обґрунтовано необхідності накладення арешту на майно, приходжу до висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

Так, згідно п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ» проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

З урахуванням наведеного, слідча суддя вважає, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у право власності, як арешт майна, а тому не знаходить підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на вказане у клопотанні майно.

Керуючись статтями 7, 110, 234, 237, 309, 369-372, 376 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні клопотання прокуратура про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 18 квітня 2025 року.

Слідча суддя ОСОБА_1