Справа № 191/2504/25
Провадження № 1-кс/191/416/25
У Х В А Л А

іменем України

27 травня 2025 року м. Синельникове

Слідчий суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове клопотання слідчого СВ Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровської області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000647 від 25.05.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

26.05.2025 року до суду звернувся слідчий із вищевказаним клопотанням, посилаючись на те, що 25.05.2025 до ЧЧ Синельниківського РУП надійшло повідомлення про те, що 25.05.2025 близько 19:50 годин за адресою: с-ще Шахтарське, вул. Миру, буд.7а, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснив перекид на територію ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)» згортку з речовиною, попередньо наркотичною. У ході виїзду на місце події СОГ під час проведення огляду місця події на території

ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)» на землі виявлено згорток в середині якого виявлено менші за розмірами згортки в кількості 31 шт., з кристалічною речовиною в середині кожного, які оглянуто та вилучено до Синельниківського РУП.

За даним фактом розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000647, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

25.05.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано в порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

На підставі ч. 3 ст. 208 КПК України, із дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223,

ст. 236 КПК України, проведено особистий обшук затриманого ОСОБА_5 в результаті якого у останнього при собі в правій боковій кишені одягнених на ньому шортів чорного кольору, виявлено мобільний телефон «Нокіа 1280» чорного кольору, який упаковано в сейф-пакет № PSP1334215 та вилучено.

Зважаючи на те, що вилучений у ході особистого обшуку ОСОБА_5 мобільний телефон «Нокіа 1280» чорного кольору, має значення для кримінального провадження та визнано речовим доказом, який може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.

Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування слідчий просить накласти арешт на майно у вигляді заборони на користування, розпорядження та відчуження виявленого та тимчасово вилученого 26.05.2025 під час особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мобільного телефону «Нокіа 1280», з метою належного зберігання речового доказу стороною кримінального провадження та проведення відповідних досліджень.

Слідчий у судове засідання не з`явився, але до початку його проведення надав суду заяву про підтримання клопотання та проведення його розгляду без його участі.

Слідчий суддя, дослідивши додані до клопотання документи, дійшов наступного.

З матеріалів клопотання вбачається, що 25.05.2025 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.2 ст.307 КК України.

Постановою слідчого про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 26.05.2025 року, мобільний телефон «Нокіа 1280» чорного кольору, який упаковано в сейф-пакет № PSP1334215 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000647.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Також, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, користування, розпорядження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя вважає, що в клопотанні органу досудового розслідування доведено наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, у відповідності до яких необхідно накласти арешт на вилучене майно з метою його збереження.

Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт

майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до положень ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасований на будь-якій стадії кримінального провадження, якщо в подальшому у застосуванні цього заходу відпаде потреба.

З метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, виникає необхідність у накладенні арешту на зазначене майно, оскільки, воно має значення речового доказу та вказує на вчинення кримінального правопорушення, тому заявлене клопотання підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 98, 167, 168, 170-173 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровської області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, задовольнити.

Накласти арешт на майно у вигляді заборони на користування, розпорядження та відчуження виявленого та тимчасово вилученого 26.05.2025 під час особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мобільного телефону «Нокіа 1280», з метою належного зберігання речового доказу стороною кримінального провадження та проведення відповідних досліджень.

Арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в п`ятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1