Справа № 733/950/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/93/25
Категорія - ч. 1 ст. 162 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження №0000106 від 10.04.2024

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2024 року,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олексіївка Зміївського району Харківської області, українця, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , особу пенсійного віку, раніше судимого: 18.09.2023 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення та призначено покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2023 року більш суворим за цим вироком остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 до вступу вироку у законну силу залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 10 квітня 2024 року.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_8 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став і вчинив новий злочин майнового характеру. Так, 10 квітня 2024 року приблизно о 00:30 год. ОСОБА_8 приїхав на власному велосипеді до с. Більмачівка Ічнянської ОТГ Прилуцького району Чернігівської області, де підійшовши до приміщення Більмачівського старостинського округу за адресою: с. Більмачівка, вул. Поштова, 4, усвідомлюючи протиправність своїх дій, направлених на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), переслідуючи корисливі мотиви, з метою власного збагачення, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання майнової шкоди потерпілому, в умовах воєнного стану, шляхом вибиття силою рук пластикової віконної рами, через вікно проник до приміщення старостинського округу, звідки з кабінету діловода викрав картонну коробку з написом «ROSHEN», яка знаходилась на підлозі, та в якій знаходилися чорний чай «Minutka» 100 пакетів в кількості 1 шт., вартість якого згідно висновку судової-товарознавчої експертизи №1355 від 11.04.2024 становить 61,69 грн, «Інгаліпт» аерозоль, балон 30 мл в кількості 1 шт., вартість якого згідно висновку судової-товарознавчої експертизи №1355 від 11.04.2024 становить 68,00 грн, «Німесил» в кількості 1 шт., вартість якого згідно висновку судової-товарознавчої експертизи №1355 від 11.04.2024 становить 81,12 грн, «Аміцитрон» порошок в кількості 2 шт., вартість якого згідно висновку судової-товарознавчої експертизи №1355 від 11.04.2024 становить 47,88 грн, «Аміцитрон форте» порошок в кількості 3 шт., вартість якого згідно висновку судової-товарознавчої експертизи №1355 від 11.04.2024 становить 80,58 грн, «Ріназал» краплі назальні в кількості 1 шт., вартість яких згідно висновку судової-товарознавчої експертизи №1355 від 11.04.2024 становить 44,31 грн, таблетки «Темпалгін» в кількості 1 шт., вартість яких згідно висновку судової-товарознавчої експертизи №1355 від 11.04.2024 становить 68,05 грн, в`язані рукавиці з бавовни без кінцівок пальців власного виробництва в кількості 2 шт., вартість яких згідно висновку судової-товарознавчої експертизи №1355 від 11.04.2024 становить 200,00 грн, в`язані шкарпетки з бавовни власного виробництва в кількості 1 шт., вартість яких згідно висновку судової-товарознавчої експертизи №1355 від 11.04.2024 становить 90,00 грн, вологі серветки «Aqua babe» 2 упаковки по 120 шт. в кожній, вартість яких згідно висновку судової-товарознавчої експертизи №1355 від 11.04.2024 становить 65,46 грн, вологі серветки «Safi» 2 упаковки по 120 шт., вартість яких згідно висновку судової-товарознавчої експертизи №1355 від 11.04.2024 становить 68,00 грн та сумку для ноутбуку чорного кольору марки «Fortо», яка знаходилася в кабінеті старости на тумбі, вартість якої згідно висновку судової-товарознавчої експертизи №1355 від 11.04.2024 становить 80,00 грн.

У подальшому ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 955,09 грн.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого, в якій просила змінити вирок місцевого суду та перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 4 ст. 185 на ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України.

Зазначає, що даних, які б указували на вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України не було здобуто під час провадження, оскільки між його діями та воєнним станом не прослідковується зв`язку, так як таке має місце лише в районах вогневого ураження, тимчасової окупації або проходу військ. Таких обставин у цьому кримінальному провадженні не було встановлено.

У судовому засіданні захисник змінила апеляційні вимоги та просила вирок суду щодо ОСОБА_8 змінити, закрити провадження за ч. 4 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з тим, що 09.08.2024 набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, яким крадіжки на суму до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 на ст. 356 КК України (самоправство), за якою призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією та вважати ОСОБА_8 таким, що відбув це покарання.

Обвинувачений підтримав змінені апеляційні вимоги та просив їх задовольнити.

Прокурор погодилась зі зміненими апеляційними вимогами захисника частково, у частині необхідності закриття кримінального провадження за ч. 4 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України та заперечила у частині перекваліфікації дій на ст. 356 КК України, зазначивши, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 вбачаються ознаки проникнення до іншого приміщення, тому його дії слід перекваліфікувати на ч. 1 ст. 162 КК України та призначити покарання у межах санкції вказаної частини статті.

Заслухавши доповідь судді, думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

На день апеляційного розгляду набули чинності зміни до законодавства України, що вплинули на розмір матеріальної шкоди, за заподіяння якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку.

Відповідно до висновку Об`єднаної палати Верховного Суду, висловленого у постанові від 7 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51- 2555кмо24), Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК, у 2024 році становить 3028 грн.

ОСОБА_8 визнаний винуватим за ч. 4 ст. 185 КК за скоєння 10 квітня 2024 року таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого в умовах воєнного стану на суму 955,09 грн, поєднаного з проникненням до іншого приміщення.

Оскільки вартість викраденого майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 НМ, до нього має застосовуватися ст. 5 КК. Однак, оскільки діяння вчинене з проникненням у приміщення, дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК у зв`язку з таким.

Частиною 3 ст. 337 КПК встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише у частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 3 тис. НМ або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 4 ст. 185 КК, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого, що узгоджується із застосуванням висновків у вищезгаданій постанові ОП ВС від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 162 КК, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції, який, за згодою учасників судового провадження, на підставі ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорювалися.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК полягає, серед іншого, у незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, зокрема, у незаконному проникненні до приміщення, як це встановлено судом першої інстанції у цьому провадженні.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КПК України під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

Верховний Суд України у постанові від 24 березня 2016 року (справа №5-299кз15), вирішуючи питання про те, за якими ознаками потрібно вважати житло чи інше володіння особи таким, незаконне проникнення до якого тягне настання кримінальної відповідальності за ст. 162 КК України, зробив висновок, що, виходячи з принципу недоторканості житла та іншого володіння особи, з огляду на визначення поняття іншого володіння особи, наданого в ч. 2 ст. 233 КПК України, під ним розуміються предмети матеріального світу, які перебувають законно або незаконно у фактичному стабільному (тривалому) і безперервному володінні фізичної особи та призначені, пристосовані чи спеціально обладнані для розміщення або зберігання її майна, вирощування чи виробництва продукції, забезпечення побутових та інших потреб особи, а також оснащені будь-якими пристосуваннями (огорожею, запорами, сигналізацією, охороною тощо), які роблять неможливими або ускладнюють проникнення до них.

Також і в постанові Пленуму Верховного Суду України № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» розтлумачено, що поняття іншого приміщення включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).

Таким чином, приміщення Старостинського округу Ічнянської ОТГ Прилуцького району безумовно є предметом посягання, закріпленого в ч. 1 ст. 162 КК України і ОСОБА_8 , усвідомлюючи факт незаконного потрапляння до приміщення, шляхом вибиття силою рук пластикової віконної рами, через вікно проник до приміщення, доступ до якого був зачинений.

З цих підстав, колегія суддів приходить висновку, що доводи захисника про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ст. 356 КК України, як самоправство, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки для об`єктивної сторони такого кримінального правопорушення необхідно встановити сукупність трьох ознак: а) самовільне вчинення будь-яких дій; б) оспорювання правомірності цих дій іншими громадянами або юридичною особою (підприємством, установою чи організацією); та в) заподіяння такими діями значної шкоди інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника. При цьому самовільне вчинення будь-яких дій має місце тоді, коли винний реалізує своє дійсне або уявне право незаконними методами, наприклад, усупереч волі власника вилучає його майно в рахунок погашення боргу, самовільно виконує рішення суду про виселення боржника чи звільнення приміщення від його майна, тощо, про що в даному випадку мова не йде, оскільки ОСОБА_8 усвідомлював, що незаконно потрапляє до приміщення.

У ході вирішення питання про призначення виду і розміру покарання колегія суддів, зважаючи на положення статей 50, 65 КК, бере до уваги, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, офіційно не працевлаштований, має пенсійний вік, на обліках у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. Обставинами, що пом`якшують його покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставиною, що його обтяжує рецидив кримінальних правопорушень.

Враховуючи, що вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_8 скоєно в період дії іспитового строку, визначеного вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2023 року, то остаточне покарання ОСОБА_8 необхідно призначити за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України.

Таке покарання буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника необхідно задовольнити частково, вирок місцевого суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 376, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника задовольнити частково.

Вирок Ічнянського районного суду Чернігівської області від 20 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом повного приєднання покарання за вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 18 вересня 2023 року остаточно призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків у виді 3 років позбавлення волі та штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4