Справа № 133/310/23
Провадження №11-кп/801/717/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці матеріали судової справи за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 20.05.2025 про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку запобіжного заходу, -

встановив:

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 20.05.2025 задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто з 20 травня 2025 року до 18 липня 2025 року, із зменшенням раніше визначеного обвинуваченому ОСОБА_8 розміру застави з двохсот на сто п?ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 454200 (чотириста п?ятдесят чотири тисячі двісті) гривень 00 копійок.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд послався на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєне, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також суд врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів (передбачений ст. 348 КК України) проти життя та здоров`я працівника правоохоронного органу із застосуванням вибухового пристрою, а кримінальне провадження ще не завершене. ОСОБА_8 не має соціально струмуючих факторів, а саме міцних соціальних зв`язків.

Суд не вбачає підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що є недостатніми для запобіганню ризикам та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків, і вважає за необхідне продовжити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 ставиться питання про скасування ухвали суду від 20.05.2025, скасувати визначену заставу, яка складає 4542000 грн.

Просить постановити нову ухвалу, якою не обирати йому запобіжний захід, пов`язаний із триманням під вартою.

Вимоги мотивує тим, що судом жоден із доказів, наданих слідством та прокуратурою не були доведені та всі свідки, які були допитані, не вказали на його причетність, та жодна з експертиз не довели його причетність до цієї кримінальної справи.

Захисник - адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу останнього, наполягали на задоволенні.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та адвоката.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового засідання; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Положеннями ст. 422-1 КПК України передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, згідно практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримався вимог кримінального процесуального закону та достатньо обґрунтував своє рішення.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків, оскільки конкретні обставини кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263-1, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 347, ст. 348 КК України, одне з яких відноситься до категорії особливо тяжких злочинів (передбачений ст. 348 КК України) проти життя та здоров`я працівника правоохоронного органу із застосуванням вибухового пристрою, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, а також наявність встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та сукупність відомостей про особу обвинуваченого свідчать про неможливість застосування стосовно ОСОБА_8 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що при продовженні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною обвинувачення не наведено жодних доказів на підтвердження існування ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які б свідчили про необхідність продовження найсуворішого запобіжного заходу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою доведено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою і судом першої інстанції встановлена об`єктивна наявність наведених у клопотанні прокурора ризиків, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апелянтом не наведено.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 20.05.2025, якою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто з 20 травня 2025 року до 18 липня 2025 року, із зменшенням раніше визначеного обвинуваченому ОСОБА_8 розміру застави з двохсот на сто п?ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 454200 (чотириста п?ятдесят чотири тисячі двісті) гривень 00 копійок, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4