ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3027/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/706/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: зміна запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про відмову у відкритті провадження)

27 травня 2025 року, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2025 року, -

в с т а н о в и в:

Вказаною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу, по кримінальному провадженні № 0000138 від 25.11.2024 року.

Не погодившись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити його клопотання про зміну запобіжного заходу.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що у відкритті апеляційного провадження належить відмовити, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Як зазначено у п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» : «право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави».

У кримінальному провадженні такі випадки врегульовані Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання апеляційної скарги на рішення слідчого судді, постановленого за наслідками розгляду скарги, заяви чи клопотання учасника кримінального провадження має відбуватись з дотриманням певних умов.

Статтею 392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Ст.ст.307, 309 КПК України визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді про відмову в зміні запобіжного заходу не передбачена як така, що може бути оскаржена в апеляційному порядку під час досудового розслідування відповідно до статті 309 КПК. Разом з тим, КПК встановлює можливість апеляційного оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, домашнього арешту або застави або про відмову в застосуванні такого заходу (пункти 2,4, 5-1 частини 1 статті 309 КПК).

Термін «застосування запобіжного заходу» охоплює не тільки його «обрання», але й «зміну» на інший запобіжний захід (судові рішення Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі - ККС ВС) від 18.12.2018 у справі № 628/969/18 та від 28.03.2019 у справі № 286/1695/18).

Сторони кримінального провадження мають право оскаржувати в апеляційному порядку ухвалу слідчого судді про зміну підозрюваному обраного запобіжного заходу у випадку, якщо застосування такого запобіжного заходу або відмова в його застосуванні підлягають апеляційному оскарженню відповідно до частини 1 статті 309 КПК (постанова Першої судової палати ККС ВС від 17.05.2021 у справі № 335/9520/19).

В даному провадженні захисник оскаржує ухвалу слідчого судді про відмову в зміні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за клопотанням захисника, яке подано в порядку статті 201 КПК. Оскаржуваною ухвалою слідчий суддя не вирішував питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу (його зміну), застосований до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою залишено без змін.

При цьому слід врахувати, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 02.04.2025 підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вказана ухвала була оскаржена захисником в апеляційному порядку. За наслідком розгляду апеляційної скарги захисника на дане судове рішення, 16.04.2025 року апеляційним судом було прийнято рішення про залишення апеляційної скарги захисника без задоволення, а ухвали слідчого судді без змін.

Тобто, в даному випадку, захисником було реалізоване право на оскарження обраного підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, після чого, захисником подано клопотання, в порядку ст. 201 КПК України, про зміну запобіжного заходу, в задоволенні якого, йому було відмовлено. Тобто, залишено без змін обраний підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У разі, коли запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишається без змін, не можна вести мову ні про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою за клопотанням прокурора, ні про відмову в її застосуванні, в разі скасування тримання під вартою та обрання більш м`якого запобіжного заходу.

А тому, в даному випадку, оскаржувана ухвала не є ухвалою про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи про відмову в його застосуванні в розумінні пунктів 2,4, 5-1 частини 1 статті 309 КПК. З цих підстав, ухвала слідчого судді про відмову в зміні запобіжного заходу не може бути оскаржена в апеляційному порядку під час досудового розслідування, відповідно до статті 309 КПК України.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією ККС ВС, викладеною в судових рішеннях від 03.06.2021 у справі № 991/3181/21, від 07.12.2020 у справі № 487/392/20, від 05.11.2020 у справі № 991/6504/20, від 27.10.2020 у справі № 991/7438/20, від 30.01.2020 у справі № 4910/1/19-к, від 08.11.2018 у справі № 642/4744/18, від 15.07.2021 у справі № 991/3396/21.

Пунктом 8 частини 1 статті 129 Основного Закону України гарантоване забезпечення права на "апеляційний перегляд справи", тобто цією нормою гарантоване апеляційне оскарження кінцевого рішення суду першої інстанції в кримінальному провадженні за результатами судового провадження, а не кожного судового рішення в кримінальному провадженні під час досудового розгляду.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (частина 5 статті 9 КПК). Так, в ухвалі ЄСПЛ щодо прийнятності заяви № 32671/02 у справі Скорик проти України зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Безумовно, право доступу до судів не є абсолютним, але може бути обмежене; це дозволено в тому розумінні, що право доступу "за своєю суттю вимагає регулювання державою, регулювання якої може змінюватися за часом та місцем відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих людей". Тим не менш, застосовані обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати доступ до особи таким чином або настільки, що порушується сама суть права (рішення у справі Ashingdane v. the United Kingdom від 28.05.1985, заява № 8225/78, § 57).

Наведені висновки ЄСПЛ хоча і сформульовані щодо випадків, які відмінні від оскарження судового рішення про відмову у задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу, проте встановлюють деякі загальні вимоги щодо прийнятності апеляційних скарг і у кримінальному провадженні, зокрема, на етапі досудового розслідування. Так, законодавець у КПК, як це було мотивовано вище, чітко висловився щодо неможливості оскарження ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу. При цьому це обмеження не може вважатися таким, що порушує саму суть права на судове оскарження, гарантоване статтею 55 Конституції України, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі хоча і не можуть бути розглянуті в апеляційному порядку по суті, проте це компенсується наявністю права подати заперечення проти цієї ухвали слідчого судді під час підготовчого провадження в суді (частина 3 статті 309 КПК).

Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя - доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Згідно ч. 5 ст. 399 КПК України копія ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Керуючись ч.1 ст.9, ст.309, ст.307, ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя,-

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 21 травня 2025 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу, разом з апеляційною скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в касаційному порядку згідно до положень ст. ст. 424, 426 КПК України.

Суддя Харківського

апеляційного суду ОСОБА_2