печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна

В С Т А Н О В И В :

Прокурор ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб, що перебувають у власності ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи внесене клопотання, сторона кримінального провадження вказує, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України розслідується кримінальне провадження № 0000297 від 01.02.2024, зокрема, за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 190, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190 КК України (у редакції від 06.11.2023, із змінами внесеними Законом України №2690-ІХ), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за ч. 4 ст. 190 КК України (у редакції від 06.11.2023, із змінами внесеними Законом України №2690-ІХ).

Прокурор зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та невстановленою особою співорганізатором, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 21.11.2022, перебуваючи на території міста Вінниця, більш точного місця в ході досудового розслідування не встановлено, володіючи якостями лідера та організаторськими здібностями, діючи з прямим умислом, корисливих мотивів, вирішили здійснювати діяльність, пов`язану із заволодінням чужим майном - грошовими коштами громадян іноземних країн, в тому числі Латвійської Республіки, у великих та особливо великих розмірах, шляхом обману (шахрайств), а також шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

На думку прокурора що частина коштів потерпілих була перерахована на криптогаманець НОМЕР_8, який зареєстрований на криптобіржі Binance та верифіковано документами на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , персональний код: НОМЕР_1 (посвідчення водія Грузії), ел. адреса: ІНФОРМАЦІЯ_7

Також з відповіді представників криптобіржі Binance встановлено, що до облікового запису ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 здійснено авторизацію з використанням ІР-адреси: НОМЕР_2 (яка за договором закріплена за адресою: м. Вінниця, вул. Героїв Нацгвардії, 69 - шахрайський кол-центр та за послуги користування якою сплачував ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Окрім того, під час досудового розслідування проведено обшук за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 , у якого виявлено та вилучено належний йому мобільний телефон марки Xiomі Redmi model 2409BRN2CY, imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 . Оглядом мобільного телефону встановлено, що у ньому міститься контакт з номером телефону, який належить ОСОБА_4 . Також, у ньому наявна інформація про отримання коштів зазначеною особою, разом із іншими менеджерами.

На думку прокурора вказані обставини можуть підтверджувати зв`язок ОСОБА_4 з одним із керівників організованої групи.

Під час проведення обшуку 12.05.2025, який здійснювався на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/21155/25-к від 05.05.2025 автомобіля марки BMX X7, XDRIVE 40D, д.н.з. НОМЕР_5 , VIN: НОМЕР_6 було виявлено та вилучено вказаний транспортний засіб.

За отриманими фактичними даними під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, транспортний засіб BMX X7, XDRIVE 40D, д.н.з. НОМЕР_5 , VIN: НОМЕР_6 використовувався у протиправній діяльності, а тому постановою слідчого визнаний речовим доказом.

Відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу автомобіль BMX X7, XDRIVE 40D, д.н.з. НОМЕР_5 , VIN: НОМЕР_7 , належить на праві власності: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Прокурор вважає, що ОСОБА_4 міг здійснювати пособництво у вчиненні організованою групою вказаних злочинів та є достатні підстави вважати, що його майно підлягатиме спеціальній конфіскації, оскільки одержане за грошові кошти внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У судове засідання прокурор не з`явився.

Представник власника майна ОСОБА_12 подала заперечення, у яких зазначила, що відсутні підстави для накладення арешту на автомобіль, оскільки він не може бути предметом спеціальної конфіскації, не є набутим злочинним шляхом, а також відношення до розслідуваного кримінального провадження не має, а відтак не може бути речовими доказами в розумінні ст. 98 КПК України. Крім того, власник майна ОСОБА_4 не є підозрюваним у кримінальному проваджені, а зазначений автомобіль ОСОБА_4 набув у законний спосіб за грошові кошти набуті в результаті продажу нерухомості.

Крім того звернула увагу, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08.05.2025 у справі №757/21155/25-к чітко визначено перелік речей та документів з метою відшукання та вилучення яких було надано дозвіл. Вказаною ухвалою не надано дозволу на вилучення автомобіля. Не зважаючи на вказане слідчим вказане майно було вилучено.

Також, звернула увагу, що прокурор повторно звернувся до суду з таким самим клопотанням, оскільки у задоволенні попереднього клопотання органу досудового розслідування вже було відмовлено.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Слідчим суддею за результатами розгляду клопотання встановлено, постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_13 від 12.05.2025 майно на арешті якого наполягає прокурор, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000297.

Дана постанова про визнання майна речовим доказом у кримінальному провадженні не міститься достатніх обґрунтувань, якому чи яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України відповідає вказане майно, відсутні будь-які докази того що вилучене майно містять дані щодо обставин кримінального правопорушення.

При цьому, відсутні докази того, що вилучене майно має відношення до розслідуваного кримінального провадження та набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань спростовує твердження слідчого щодо визначення речовими доказами автомобіля, оскільки не містить відомостей щодо здійснення досудового розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення об`єктом якого може бути тимчасового вилучене майно, що належить ОСОБА_4 . Більше того у вказаному витязі відсутнє посилання на особу ОСОБА_4 .

Разом з тим, саме по собі винесення слідчим постанови про визнання речовим доказом у провадженні не є достатньою підставою для накладення арешту.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Також представником власника доведено, що автомобіль ОСОБА_4 набув у результаті продажу нерухомості, а саме:

- 17.01.2024 ОСОБА_4 здійснив продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1 та чого отримав грошову суму у розмірі 2 998 416,15 грн. (договір купівлі-продажу зареєстровано в реєстрі за №130 та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_14 );

- 26.06.2024 ОСОБА_4 здійснив продаж належного йому автомобіля BMW X6 та отримав грошову суму в розмірі 3 560 000 грн.

Таким чином, матеріалами клопотання не доведено та не встановлено, яким чином ОСОБА_4 , має зазнавати будь-яких обтяжень.

Враховуючи викладене, з метою недопущення необґрунтованого втручання держави у право власності слідчий суддя вважає клопотання недостатньо обґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 2, 98, 131, 132, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000297 від 01.02.2024 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1