УХВАЛА

судового засідання

18.07.2025 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

в ході судового засідання з розгляду матеріалів обвинувального акту, долученого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування та матеріалів наданих в судовому засіданні прокурором - публічним обвинувачем у кримінальному провадженні № 0000331 від 24.04..2025, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, за матеріалами обвинувального акта та даних повідомлених в суді, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 та до обрання запобіжного заходу фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, судимість згідно з- положеннями, передбаченими ст. 89 КК України не знята і не погашена,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

Учасники судового провадження:

Сторона обвинувачення - прокурори Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Сторона захисту - адвокат ОСОБА_6

Потерпіла сторона потерпіла ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :

Згідно з оголошеним прокурором публічним обвинувачем в судовому засіданні обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000331 від 24.04..2025, ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що в період 21 год. 55 хв. 19 квітня 2025 по 14 год. 11 хв. 21.04. 2025 року , точного часу досудовим розслідуванням не встановлено він, обвинувачений, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , наніс удари тупими предметами по обличчю громадянину ОСОБА_8 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої закритої черепно - мозкової травмии; обширного синця в лівій навколоорбітальній ділянці; підшкірної гематоми на правій щоці з переходом на підборіддя зправа з вираженим припуханням мяких тканин; крововиливів під мякі мозкові оболонки у правій потиличній частці, у правій скроневій частці, у лівій лобній частці, у лівій скроневій частці та на всьому протязі обох півкуль мозочка, варольєвого моста і продовгастого мозку; крововиливів у шлуночки головного мозку, що призвело до набряку - набухання головного мозку з послідуючим вклиненням стовбурових структур у великий потиличний отвір та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент їх заподіяння.

У подальшому, 23.04.2025, близько 14 год., внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_8 помер на сходовій клітці в коридорі будинку АДРЕСА_4 .

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_3 органи досудового розслідування, прокурор - процесуальний керівник та прокурор - публічний обвинувач у кримінальному провадженні кваліфікують за частиною 2 ст. 121 КК України, як нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000331 від 24.04..2025, поступили до Франківського районного суду м. Львова 21 березня 2025 року від прокурора Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області ОСОБА_4 та відповідно до Протоколу і Звіту автоматизованого розподілу судової справи між суддями, передані судді ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.

Відповідно до ухвали суду від 19 червня 2025 року обвинувальний акт призначений до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

В ході підготовчого судового засідання прокурором - публічним обвинувачем у кримінальному провадженні, серед інших питань та клопотань, передбачених статтями 314 316 КПК України, заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ухвали підготовчого судового засідання клопотання прокурора задоволено частково. Запобіжний захід продовжено на тридцять діб. Підстави такого рішення викладені в ухвалі.

В черговому судовому засіданні з розгляду обвинувального акта у даному кримінальному провадження, прокурор повторно подав клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому, мотивуючи тим, що дія попередньої ухвали закінчується 23 липня 2024 року, а ризики, які враховувалися при обранні запобіжного заходу та його продовженні й надалі залишаються актуальними, зважаючи на стадію судового розгляду. Просить суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід тримання під вартою ще на 60 (шістдесят) діб.

Адвокат - захисник обвинуваченого, як і сам обвинувачений, клопотання заперечують. Обвинувачений стверджує, що жодних тілесних ушкоджень потерпілому не наносив. Навпаки намагався надати йому допомогу коли той впав на сходовій клітці. Він також викликав швидку допомогу та перебував на місці до тих пір поки не прибули працівники поліції. Ніякої підозри про його, ОСОБА_9 , дотичності до смерті ОСОБА_8 у працівників поліції не виникало, його не затримували за підозрою.

Як захисник, так і сам підсудний просять змінити запобіжний захід на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Потерпіла в судове засідання не прибула, через канцелярію суду подала письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що у випадку необхідності готова прибути до суду.

Розглянувши клопотання прокурора, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження в частині обґрунтованої підозри щодо можливого нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 саме підсудним ОСОБА_9 , суд приходить до переконання, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000331 від 24 квітня 2025 року хоч і не відповідає в повній мірі вимогам ст. 184 КПК України, проте мотивується продемонстрованими прокурором в судовому засіданні доказами.

Звертаючись до суду із розглядуваним клопотанням, прокурор вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 необхідне для виконання завдання кримінального провадження, яким, відповідно до ст. 2 КПК України, є захист осіб, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, суд констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці у подальших судових засіданнях, що визначені судом з наступною їх оцінкою, у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

В обґрунтування клопотання прокурор - публічний обвинувач у кримінальному провадженні покликається також на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, міра покарання за яке передбачена у вигляді позбавлення волі строком до десяти років.

Суд погоджується з доводами прокурора, в частині кваліфікації дій обвинуваченого виходячи із пояснень самого обвинуваченого та результатів переглянутого в судовому засіданні відеозапису де особа ОСОБА_8 спостерігається без наявних тілесних ушкоджень 19.04.2025 та з наявними тілесними ушкодженнями 21.04.2024 року.

Дана обставина вказує на наявність обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 121 КПК України.

Клопотання також містить достатнє обґрунтування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, за яких виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

При цьому суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, такий обов`язок також вбачається й у визначенні ЄСПЛ та «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відтак, суд наголошує, що відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57). З огляду на зазначене, суд також бере до уваги, що згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного ( обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, які в даних умовах оголошеної рф повномасштабної війни потребують не тільки оперативного, а й правового захисту.

На тлі зазначеного та зважаючи на стадію судового розгляду, проаналізувавши та зваживши результати досліджених в ході судового слідства та розгляду клопотання обставин, у суду сформувалася думка, що суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції.

Суд висловлює свою згоду з висновками прокурора - публічного обвинувача у кримінальному провадженні, щодо необхідності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 та погоджується зі стороною обвинувачення, що застосування більш м`яких запобіжних заходів на даній стадії кримінального судочинства, може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Суд звертає увагу сторін процесу, що відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів перевіряється судом в ході їх дослідження, у тому числі й з підстав зауважень сторони захисту. Разом з тим, з урахуванням механізму захисту, на даний час у суду не має підстав визнавати докази неналежними чи недопустимими, як це передбачено ч. 2 ст. 87 КПК України. Відтак, суд відхиляє твердження сторони захисту та обвинуваченого, що обвинувачення ґрунтується на надуманих доказах, зокрема щодо кваліфікації дій за ч. 2 ст. 121 КК України.

З огляду на зазначене, суд вважає, що продовження запобіжного заходу ОСОБА_9 у виді тримання під вартою із визначенням застави в даному кримінальному провадженні та на вказаній стадії кримінального переслідування не узгоджується з Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, якими передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 3 ст.183 КПК України суд, при постановленні ухвали про застосування (продовженні) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У той же час, згідно з п. 1 ) ч. 4 ст.184 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1)щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Відомості здобуті в судовому засіданні, вказують на вчинення злочину із застосуванням насильства, яке за даними матеріалами кримінального провадження потягло смерть, що в свою чергу виключає можливість застосування до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Враховуючи вищенаведені обставини кримінального правопорушення, тяжкість правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_3 , обґрунтовану підозру у вчиненому кримінальному правопорушенні, що судом перевірялась досить скрупульозно, а також доведені прокурором ризики, суд приходить до переконання, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного, а тому щодо нього слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177 -178 , 182, 183, 193, 194, 199, 331, 369 - 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання публічного обвинувача у кримінальному провадженні - прокурора ОСОБА_5 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , задоволити.

Продовжити обраний відповідно до ухвали слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 26.04. 2025 року та продовжений ухвалою суду ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у кримінальному провадженні 0000331 від 24.04..2025 у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 15 вересня 2025 року, включно, без визначення застави.

Відмовити адвокату та підсудному у клопотанні про обрання іншого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її проголошення. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу проголошення повного її тексту.

Суддя ОСОБА_11