Провадження № 1-в/761/649/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

провівши підготовче судове засідання в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в режимі відеоконференції у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000911 від 06.10.2024, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. ура-губи мурманської області рсфср, громадянина України, який здобув вищу освіту, не працює, неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 436-2 КК України,

за участю:

секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва 21 травня 2025 року надійшло кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000911 від 06.10.2024, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Ухвалою суду від 22 травня 2025 року вказане провадження призначено до підготовчого судового засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду, вказавши, що дане кримінальне провадження підсудне Шевченківському районному суду м. Києва. Щодо наведених у клопотанні захисника ОСОБА_7 доводів про необхідність повернення обвинувального акта зазначив, що ОСОБА_4 є громадянином України, про що свідчать наявні у розпорядженні сторони обвинувачення документи обвинуваченого. Відтак, у задоволенні такого клопотання слід відмовити.

Крім того, заявив письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 . Так, у своєму клопотанні прокурор вказує, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк від 15 років до довічного позбавлення волі та його невідворотність у раз визнання його судом винуватим, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Більше того, місцем проживання обвинуваченого є саме м. Москва, а з огляду на досягнення ним віку, з якого особа не підлягає призову під час мобілізації, ОСОБА_4 може виїхати за межі території України, де буде переховуватися від суду. При цьому, ОСОБА_4 має стійкі зв`язки з політичними та громадськими діячами рф, офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, тобто відсутні запобіжники, які б унеможливили залишення ним території м. Києва.

Разом з тим, прокурор вважає, що у разі застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, буде наявний ризик незаконного впливу останнього на свідків, показання яких доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях. Таким чином, ОСОБА_4 може шляхом погроз, підкупом, вмовляннями чи в інший спосіб схилити вказаних осіб до дачі неправдивих свідчень щодо складених ними висновків та спотворити їх зміст.

Крім того, враховуючи характер інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, спосіб їх вчинення, та з огляду на характеризуючі дані обвинуваченого, прокурор переконаний, що наявний ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інших кримінальних правопорушень, зокрема, пов`язаних із наданням представникам рф допомоги у здійсненні підривної діяльності проти України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, не є достатнім для запобігання вищевказаним ризикам, які зменшилися, однак продовжують існувати, а відтак, існує необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 без визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні у вирішенні питання щодо призначення обвинувального акту до судового розгляду поклалася на розсуд суду. У свою чергу, підтримав скероване раніше на адресу суду клопотання про повернення обвинувального акта, вказавши, що підзахисний ОСОБА_4 є громадянином України, а тому, його дії не можуть бути кваліфіковані за ст. 111 КК України. Наведена обставина свідчить про невідповідність правової кваліфікації фактичним обставин, що підтверджує необхідність повернення обвинувального акта прокурору.

Крім того, відповідно до вимог ст. 291 КПК України формулювання обвинувачення має бути чітко викладеним по кожному епізоду, який інкримінується обвинуваченому. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні двох кримінальних правопорушень, водночас, обвинувальний акт стосовно останнього містить спільне формулювання обвинувачення, яке відрізняється між собою та не містить жодної конкретики. Таким чином, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 підлягає поверненню прокурору для доопрацювання.

У свою чергу, щодо заявленого прокурором клопотання про продовження строку дії раніше застосованого до підзахисного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою категорично заперечував з огляду на наявність у останнього громадянства рф та факту постійного проживання ОСОБА_4 на території рф. Також зазначив, що ОСОБА_4 мав бажання виїхати до рф, однак не міг подати відповідну заяву до посольства. Водночас, жодних підстав для застосування щодо ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу не наведено. Відтак, клопотання прокурора є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав виступ свого захисника та зазначив, що він є громадянином рф, при цьому у 2019 році скеровував до посольства України заяву про вихід із громадянства України, однак останнє не працювало і тому це питання залишилось не вирішеним. У той же час, заявив, що вважає дане кримінальне провадження сфабрикованим.

Вислухавши думки сторін судового провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до такого висновку.

Так, суд вважає за необхідне першочергово вирішити питання щодо наявності підстав для повернення обвинувального акту прокурору.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України до повноважень суду під час підготовчого судового засідання належить прийняття рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Положеннями ст. 291 КПК України законодавець встановив процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, ряд відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також чітко визначив ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.

Як вбачається з вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити зокрема анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, місце проживання, громадянство), анкетні відомості потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, місце проживання, громадянство), виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Зі змісту обвинувального акту стосовно ОСОБА_4 , який надійшов на розгляд до суду, убачається, що він містить усі відомості, передбачені ст. 291 КПК України, зокрема анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, місце проживання, громадянство), у ньому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на статтю закону України про кримінальну відповідальність.

Питання про правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , наявність у нього громадянства України не підлягає вирішенню судом на цій стадії судового провадження і не пов`язано безпосередньо із вирішенням питання про призначення судового розгляду цього обвинувального акту, оскільки такі питання підлягають вирішенню судом у подальшому в ході судового розгляду. Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для врахування таких тверджень при вирішенні питання щодо призначення обвинувального акта до судового розгляду.

Так само суд не може погодитися із доводами захисника ОСОБА_7 про те, що обвинувальний акт не містить окремого формулювання обвинувачення за кожним із інкримінованих останньому епізодів злочинної діяльності, оскільки наведене спростовується самим змістом обвинувального акта, у якому чітко розділено формулювання обвинувачення за ст. 111 КК України та 436-2 КК України.

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що кримінальне провадження відповідно до ст.ст. 32, 33, 615 КПК України підсудне Шевченківському районному суду м. Києва, обвинувальний акт складено у відповідності до положень КПК України, підстав для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України судом під час підготовчого судового засідання не встановлено, а тому, суд приходить до висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000911 від 06.10.2024, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 436-2 КК України.

Судовий розгляд з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження необхідно проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

В судове засідання необхідно викликати наступних осіб: прокурора, захисника та обвинуваченого.

Разом з тим, судом враховується те, що обвинуваченому інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, максимальне покарання за яке, у разі доведеності вини обвинувачених, може бути призначене у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.10 ст. 615 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, крім здійснення кримінального провадження у суді, в якому до моменту введення воєнного стану та набрання чинності цією частиною було визначено склад суду за участю присяжних.

Враховуючи те, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, надійшов до Шевченківського районного суду м. Києва після введення воєнного стану, судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні слід здійснювати колегіально судом у складі трьох суддів.

У свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Так, у підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 згідно з положеннями ч. 1 ст. 184 КПК України звернувся до суду із письмовим клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

У свою чергу, суд, проаналізувавши доводи, наведені сторонами у судовому засіданні, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, обставин кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_4 , яке відповідно до ст. 12 КК України утворюють сукупність тяжкого та особливо тяжкого кримінального правопорушення, покарання у виді позбавлення на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, яке загрожує останньому у разі визнання його судом винуватим, та усвідомлення ним цієї обставини переконливо дає підстави вважати про існування ризику переховуватись від суду, незаконно впливати на експертів у цьому кримінальному провадженні, а також продовжити вчинення кримінального правопорушення, в якому останній обвинувачується.

Так, суд враховує той факт, що стадія дослідження доказів, зокрема, наявних у матеріалах досудового розслідування зібраних слідством висновків експертів, не настала, існує висока ймовірність настання ризику вчинення незаконного тиску на останніх. При цьому, суд сприймає доводи сторони обвинувачення стосовно наявності в обвинуваченого реальної можливості незаконно впливати на останніх шляхом погроз, підкупу, вмовляннями чи в інший спосіб з огляду на наявність інформації про місце їх перебування.

З`ясовуючи питання щодо наявності ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , на які послався прокурор у своєму клопотанні, обґрунтовуючи необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та чи переважають характеризуючі дані щодо обвинуваченого ці ризики, суд враховує, що ризиком є подія або дія, яка може настати або вчинитися з високим ступенем ймовірності, вірогідність яких має оцінюватись у сукупності з обґрунтованістю підозри та вагомістю доказів на її підтвердження, мірою покарання, яка загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні інкримінованого діяння.

Враховуючи наявні ризики, суд доходить до обґрунтованого переконання, що загальносуспільний інтерес переважає інтереси обвинуваченого на особисту свободу, а тому в даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 як захід процесуального примусу, є виправданим.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що ОСОБА_4 обвинувачується у наданні представникам іноземної держави, іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто державній зраді, а також запереченні збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, із використанням засобів масової інформації, а також виготовленні, поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування, заперечення збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовуванні, визнанні правомірною, запереченні тимчасової окупації частини території України, з використанням засобів масової інформації, у найбільш несприятливий для українського суспільства час - період повномасштабного вторгнення військ рф на територію України.

З огляду на наведене, висунення ОСОБА_4 обвинувачення у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, фактичні обставини, за яких йому інкримінуються вчинення цих правопорушень та наслідки їх вчинення, міра покарання, яка загрожує ОСОБА_4 у разі визнання винуватим у скоєнні цих кримінальних правопорушень, у сукупності свідчать про високий ступінь ймовірності втечі обвинуваченого у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

У той же час, суд звертає увагу, що у ході судового розгляду стороною захисту не надано жодних відомостей, які б обґрунтовували можливість застосування щодо ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, котрі були б достатнім запобіжником для виконання останнім покладених на нього судом обов`язків. Отже, суд, розглянувши питання про можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого та оцінивши доводи кожної сторони, з урахуванням наведених вище тверджень, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що прокурором доведено, що при застосуванні до обвинуваченого ОСОБА_4 менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не можна буде запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого з метою дотримання розумних строків розгляду даного кримінального провадження.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилався прокурор у своєму клопотанні, запобігти яким можливе лише шляхом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак про достатність підстав для задоволення клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 436-2 КК України.

У той же час, об`єктивні дані, які б безперечно свідчили про неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_4 в умовах тримання під вартою - відсутні.

У свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом з тим, в силу ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Враховуючи вказані вище обставини обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України та проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 КПК України, щодо високого ступеню ризику ухилення обвинуваченого від суду, можливості впливати на експертів в рамках даного провадження, продовжити вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який не є офіційно працевлаштованим, не має постійного джерела доходу, не має осіб на утриманні, неодружений, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, дають підстави суду не визначати розмір застави у кримінальному провадженні з огляду також на висновки Європейського суду з прав людини щодо обов`язку суду своїм рішенням забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України слід визначити строк дії ухвали про тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою до 21 липня 2025 року включно.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 131, 132, 176, 177, 182, 183, 194, 196, 197, 314, 315, 331, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000911 від 06.10.2024, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 436-2 КК України, на 11 год. 00 хв. 30 травня 2025 року, про що повідомити зацікавлених осіб.

Викликати для участі у судовому засіданні прокурора, захисника, обвинуваченого.

Судовий розгляд здійснювати судом колегіально.

Клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 21 липня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Київського апеляційного суду прокурором, обвинуваченим, його захисником в частині вирішення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 27 травня 2025 року о 14 год. 10 хв.

Судді