Справа № 161/7891/17 Провадження №11-кп/802/380/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2025 року, яким,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Луцьк, Волинської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, має на утриманні малолітню дитину, не працює, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, востаннє: 09 червня 2015 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбуття призначеного покарання із встановленням іспитового строку строком на 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України та йому призначено покарання за:

- ч. 3 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 189 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, обвинуваченому ОСОБА_8 призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2015 року у виді 3 місяців позбавлення волі і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_8 остаточне до відбуття у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді особистого зобов`язання змінено на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до вступу даного вироку в законну силу.

Взято ОСОБА_8 під варту у залі суду негайно.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено обчислювати з дня проголошення даного вироку, тобто з 06 березня 2025 року.

Зараховано обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбуття покарання, строк його перебування під вартою, починаючи з 13 березня 2017 року до 17 січня 2019 року, а також з 06 березня 2025 року до вступу даного вироку в законну силу, із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.

Вироком вирішено питання речових доказів та арешту майна.

Цим же вироком суду визнано обвинуваченого ОСОБА_10 винуватим за ч. 3 ст. 186 та ч. 2 ст. 189 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_10 звільнено від відбуття призначеного йому покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В С Т А Н О В И В

Згідно із вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він, діючи повторно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та володіючи, в силу свого кримінального минулого та зв`язків у кримінальних колах Волинської області інформацією про заможних, на його думку, громадян та осіб, які мають незаконно одержані доходи чи невиконані боргові зобов`язання, переслідуючи мету незаконного власного збагачення шляхом протиправного заволодіння чужим майном, на початку 2017 року вступив у злочинну змову з ОСОБА_10 та особою, матеріали судового слідства відносно якої зупинено, а також іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, з якими, будучи об`єднаними умислом, направленим на протиправне заволодіння чужим майном, схвалили спільний план незаконного збагачення, зорганізувавшись в такий спосіб у злочинну групу для вчинення тяжких злочинів, визначивши за собою роль керівника цієї групи.

На початку березня 2017 року, обвинувачений ОСОБА_8 , здобувши інформацію щодо ймовірного матеріального достатку мешканця м. Луцька ОСОБА_11 , унаслідок успішного ведення комерційної діяльності та можливі боргові зобов`язання останнього перед третіми особами, будучи керівником указаної вище злочинної групи в складі обвинуваченого ОСОБА_10 та особи, матеріали судового слідства відносно якої зупинено, а також інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб, довів цю інформацію до відома останніх, обумовивши план протиправного заволодіння коштами ОСОБА_11 , на що отримав згоду членів групи та заручився їхньою підтримкою.

Після цього, реалізовуючи злочинний план незаконного заволодіння майном ОСОБА_11 , три члени указаної вище злочинної групи, особи які досудовим розслідуванням невстановлені, діючи за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_8 та іншими членами групи, вислідивши ОСОБА_11 , 01 березня 2017 року близько 19:00 год, перестріли його неподалік магазину «Велмаркет», що на вул. Ветеранів у м. Луцьку Волинської області та пред`явили незаконну вимогу про виконання перед керівником їхньої групи боргових зобов`язань в розмірі 10 000 доларів США, які останній отримав як уступку боргу ОСОБА_11 перед особою на ім`я ОСОБА_12 , якому начебто потерпілий був винен указані грошові кошти.

При цьому, зазначені особи висунули ОСОБА_11 незаконну вимогу про передачу їм зазначеної суми коштів у максимально стислі строки, погрожуючи в іншому випадку, зокрема відмови у виконанні їхньої вимоги, фізичним насильством, наголошуючи при цьому, на авторитеті керівника їхньої групи у кримінальних колах.

Унаслідок указаної незаконної вимоги, ОСОБА_11 , реально сприйнявши виконання заявлених погроз та повіривши у дійсність намірів невідомих йому осіб щодо нанесення йому тілесних ушкоджень, побоюючись фізичної розправи, у період з 05 по 13 березня 2017 року, був змушений переховуватись від останніх та став проживати за адресою: АДРЕСА_2 , де винаймав квартиру. У цей період до ОСОБА_11 зателефонували невстановлені, на даний час особи, відрекомендувавшись членами вже відомого йому злочинного угрупування і наполягали на зустрічі, із тим. щоб забрати грошові кошти, які він їм начебто винен.

У подальшому, 13 березня 2017 року обвинувачений ОСОБА_8 прибув до бару «Брама», що знаходиться у супермаркеті «Там-Там» на вул. Сухомлинського у м. Луцьку, Волинської області, де близько 12:00 год, спільно з іншими учасниками злочинної групи - обвинуваченим ОСОБА_10 та особою, матеріали судового слідства стосовно якої зупинено, обумовили свої подальші злочинні дії стосовно ОСОБА_11 .

Цього ж дня, близько 12:40 год, обвинувачений ОСОБА_8 , діючи із корисливих мотивів та керуючись метою незаконного збагачення, шляхом пред`явлення незаконної вимоги передачі грошових коштів, за попередньою змовою із обвинуваченими ОСОБА_10 та собою, матеріали судового слідства стосовно якої зупинено, прибули до будинку АДРЕСА_3 .

Прибувши до вказаного будинку, особа, матеріали судового слідства відносно якої зупинено та ОСОБА_10 , без згоди ОСОБА_11 , увірвались до квартири АДРЕСА_4 , шляхом ривка вхідних дверей квартири та спричинення останньому обвинуваченим ОСОБА_10 удару рукою в ділянку голови.

Після цього, обвинувачений ОСОБА_10 , діючи згідно розробленого обвинуваченим ОСОБА_8 та схваленого іншими учасниками злочинної групи плану щодо залякування потерпілого, одразу наніс удар лівою рукою в ділянку голови ОСОБА_11 .

Через короткий проміжок часу, до тимчасового помешкання ОСОБА_11 увійшов обвинувачений ОСОБА_8 та висунув ОСОБА_11 незаконну вимогу про передачу грошових коштів в розмірі 60 000 доларів США у якості боргових зобов`язань, що не відповідало дійсності, оскільки жодних зобов`язань перед обвинуваченим ОСОБА_8 чи іншими учасниками злочинної групи потерпілий не мав.

При цьому, на заперечення ОСОБА_11 наявності боргу перед учасниками злочинної змови та відмови у передачі їм зазначеної суми грошей, мотивуючи крім того це відсутністю достатніх коштів, особа, матеріали судового слідства відносно якої зупинено та обвинувачений ОСОБА_10 , діючи з відома та згоди обвинуваченого ОСОБА_8 , у відповідності до попередньо розробленого та схваленого злочинного плану, застосували до ОСОБА_11 фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні останньому двох ударів у область голови кулаком та двох ударів дерев`яною битою по лівій нозі потерпілого.

У ході виконання раніше обумовленого і схваленого обвинуваченими ОСОБА_8 , особою, матеріали судового слідства відносно якої зупинено, та ОСОБА_10 злочинного плану у заволодінні чужим майном внаслідок виконання потерпілим ОСОБА_11 у подальшому їхньої незаконної вимоги його передачі під погрозами та із застосуванням насильства, у членів злочинної змови, виник спільний умисел на без відкладне заволодіння майном ОСОБА_11 , яке було наявне у нього при собі та у тимчасово винайманому помешканні.

З цією метою, обвинуваченими ОСОБА_8 , особою, матеріали судового слідства стосовно якої зупинено, та ОСОБА_10 , було проведено незаконний огляд помешкання із метою відшукання коштів та інших цінностей.

Крім того, у процесі нанесення ударів потерпілому, обвинувачений ОСОБА_8 висунув вимогу про передачу ОСОБА_11 членам групи, наявних у нього готівкових коштів, на що потерпілий, побоюючись за своє здоров`я та життя, був змушений повідомити про наявні у нього заощадження у гаманці, який знаходився у спальній кімнаті його помешкання. У такий спосіб, обвинувачений ОСОБА_8 , спільно із членами злочинної групи, дії яких були спрямовані на заволодіння чужим майном, виявив та відкрито заволодів гаманцем ОСОБА_11 , у якому знаходилось 600 доларів США та 10 000 грн.

Згідно із висновком судово-медичного експерта № 229 від 14 березня 2017 року у ОСОБА_11 виявлені наступні тілесні ушкодження: синець з забоєм м`яких тканин на правій половині обличчя, синець в ділянці лівого стегна, які виникли в результаті травмуючої дії тупих предметів (предмету), цілком можливо в час та за обставин вказаних підекспертним. Виявлені у потерпілого тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У поданій апеляційній скарзі захисники, не оспорюючи фактичних обставин справи, вважають вирок суду незаконним, у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення надто суворого покарання. Зазначають, що судом при ухваленні вироку та обрані виду і міри покарання, порушено вимоги ст. ст. 65, 69 КК України. Покликаються на те, що судом не у повній мірі ураховано особу обвинуваченого, оскільки він повністю визнав свою винуватість у вчиненому, щиро розкаявся, потерпілий претензій не має. Просять врахувати, що події мали місце ще у 2017 році. Також зазначають про наявність постійного місця реєстрації та незадовільний стан здоров`я ОСОБА_8 та вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити, призначивши покарання на підставі ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченого, захисників та потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу, із викладених у ній мотивів, прокурора, який апеляційну скаргу заперечив та просив залишити вирок суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, за які його засуджено, обґрунтовано зроблений судом, що по суті у апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація його злочинних дій за ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 189 КК України є правильною.

Твердження апелянтів в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через тяжкість покарання є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції урахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного, а саме, те, що останній має постійне місце проживання, потерпілий претензій не має та просив суворо не карати, незадовільний стан його здоров`я, однак раніше неодноразово судимий, вчинив нові умисні корисливі злочини у період дії іспитового строку, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 є рецидив злочинів, і з таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Твердження захисників про можливість призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України не беруться до уваги, оскільки відсутні дані про те, що пом`якшуючі обставини в даному випадку істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів.

Урахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які покликаються у апеляції захисники, у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про необхідність відбуття обвинуваченим покарання реально саме у виді позбавлення волі, разом із тим, знайшов за можливе і необхідне призначити остаточне покарання, за сукупністю вироків, шляхом частково приєднання невідбутого покарання, з урахуванням положень ч. 1 ст. 72 КК України.

Обране судом покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, а тому підстав для зміни вироку з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі, суд не вбачає.

Доводи захисників, які наведені у апеляційній скарзі, фактично враховані і оцінені судом першої інстанції при ухваленні вироку та призначенні покарання.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2025 року стосовно останнього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: