Номер провадження 1-кс/754/2729/25
У Х В А Л А

Іменем України

11 серпня 2025 року слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника заявника - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000033 від 02.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2024 року адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду міста Києва від 28 березня 2023 року на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною розпорядження та відчуження, з метою збереження речових доказів.

Зазначає про те, що 26.10.2021 р. між ОСОБА_5 , як Позикодавцем/Іпотекодержателем, та ОСОБА_6 , як Позичальником/Іпотекодавцем, з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 26.10.2021 р., було укладено договір іпотеки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить Позичальнику на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 24.06.2009 р. за реєстровим номером 1478.

Зі змісту цього договору іпотеки від 26.10.2021 р. за реєстровим номером 6337, посвідченого ОСОБА_8 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, вбачається, що Позичальник/Іпотекодавець при його укладенні, серед іншого, заявляв та гарантував Позикодавцю/Іпотекодержателю, що: має повне право на передачу в іпотеку предмета іпотеки; відсутні будь-які права третіх осіб щодо предмету іпотеки (будь-якої його частини), що було перевірено за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом ОСОБА_8

21.12.2021 р. ОСОБА_5 , як Позикодавцем/Іпотекодержателем було звернуто стягнення на предмет іпотеки-квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом передачі Позикодавцем/Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, правомірність чого також була перевірена приватним нотаріусом ОСОБА_8 .

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 25.01.2022 р. ОСОБА_8 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, вбачається, що 21.12.2021 р. за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на предмет іпотеки-квартиру, загальною площею 57,9 кв. м., житловою площею 40,2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору іпотеки від 26.10.2021 р. за реєстровим номером 6337.

За таких обставин, ОСОБА_5 є добросовісним набувачем зазначеної квартири, у зв`язку з чим арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року, підлягає скасуванню.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримав доводи клопотання та просив його задовольнити за наведених в ньому підстав.

В судове засідання ОСОБА_5 не з`явився, повідомлявся належним чином. Жодних заяв та клопотань від нього до суду не надходило. Учасники не заперечували з приводу розгляду клопотання про скасування арешту майна за відсутності ОСОБА_5 , інтереси якого представляє адвокат ОСОБА_4 .

Прокурор в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що на даний час у кримінальному провадженні №0000033 від 02.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України,триває досудове розслідування. Квартира, на яку накладено арешт, є речовим доказом у кримінальному провадженні. За таких обставин просить відмовити у задоволенні клопотання заявника.

Заслухавши доводи учасників судового розгляду, дослідивши матеріали, долучені до клопотання, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч.1 ст. 174 КПК України, власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Так, слідчим відділом Деснянського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000033 від 02.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, за фактом шахрайського заволодіння квартирою АДРЕСА_3 . Отже зазначена квартира є безпосереднім предметом злочину у даному кримінальному провадженні, тобто річчю матеріального світу, з приводу якої і вчинявся ймовірний злочин.

Постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 23.03.2023 року квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

28 березня 2023 року ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва в рамках кримінального провадження №0000033 від 02.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, було накладено арешт на вказану квартиру, із забороною розпорядження та відчуження, з метою збереження речових доказів.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч.ч.1, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, і у кого і де воно знаходиться, незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить об`єктивному встановленню обставин кримінального провадження.

Наведені приписи законодавства спростовують твердження заявника щодо неможливості накладення арешту на майно добросовісного набувача.

Варто зазначити, що на даний час кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, необхідно ще здійснити певні слідчі дії для визначення обставин справи, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; вирішити питання щодо звернення до суду з обвинувальним актом або закриття провадження.

За таких обставин, в судовому засіданні встановлено, що квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , відповідає критеріям ст. 98, ч.2 ст. 170 КПК України, а також може мати суттєве значення для встановлення істини в даному кримінальному провадженні для швидкого, повного та неупередженого розслідування, встановлення та притягнення винних до відповідальності. Враховуючи, що майно може бути використане як доказ, а також з метою збереження вказаного речового доказу у кримінальному провадженні до вирішення його по суті та унеможливлення відчуження майна третім особам, підстав сумніватися в розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження на даному етапі слідчий суддя не вбачає.

Керуючись ст.ст. 174, 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000033 від 02.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1