КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/160/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1775/2025 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі :

Головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю:

захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17 січня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000280 від 17.05.2024,

ВСТАНОВИЛА:

Головним управлінням Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000280 від 17.05.2024 за ч. 4 ст.190 КК України.

27.12.2024 прокурор Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 подав клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000280 від 17.05.2024.

Просив накласти арешт на тимчасово вилучений 26.12.2024 у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 11 Pro», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , мобільний телефон «Xiaomi 13 Lite», з номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , 3 флеш-накопичувачі: срібного кольору, чорного кольору, білого кольору, належні ОСОБА_8 із забороною користуватися, розпоряджатися та відчужувати вказане майно.

В обґрунтування клопотання зазначав, що в рамках кримінального провадження №0000280 від 17.05.2024, 26.12.2024 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 5.12.2024 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено вищезазначене майно.

Вилучені під час обшуку речі визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000280 від 17.05.2024.

Зазначав, наявні підстави вважати, що відшукані речі мають значення для досудового розслідування та в сукупності з іншими матеріалами мають суттєве значення для встановлення істини, важливих обставин у кримінальному провадженні, можуть бути використані як доказ під час судового розгляду і потребують подальшого дослідження при призначенні відповідних експертиз, допитах свідків та проведенні інших слідчих дій, в яких виникне необхідність, а відтак, існує необхідність у накладенні арешту на належне ОСОБА_8 майно.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17 січня 2025 року клопотання прокурора задоволено.

Накладено арешт на тимчасово вилучене 26.12.2024 у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме:

- мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 11 Pro», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 ,

- мобільний телефон «Xiaomi 13 Lite», з номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 ,

- 3 флеш-накопичувачі: срібного кольору, чорного кольору, білого кольору, належні ОСОБА_8

із забороною користуватися, розпоряджатися та відчужувати вказане майно.

Задовольняючи клопотання, подане в межах кримінального провадження №0000280 від 17.05.2024, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів та запобігання їх приховуванню, пошкодженню, знищенню, перетворенню, відчуженню.

Слідчий суддя зазначив, що з отриманих в результаті НСРД відомостей, вбачається, що мобільний телефон «Xiaomi 13 Lite», з ІМЕІ1: НОМЕР_7 , ІМЕІ2: НОМЕР_8 , а також мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 11 Pro», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , належні ОСОБА_8 , можуть містити інформацію щодо продажу техніки ВСП «Немішаївський фаховий коледж НУБіП України». Така інформація має важливе значення для даного кримінального провадження, в силу вимог чинного КПК України, а тому наявні достатні підстави для вилучення зазначених телефонів.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, власник майна ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17 січня 2025 рокута ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що в ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 17.01.2025, слідчий суддя дійшла помилкового висновку про наявність підстав для накладення арешту на телефон, як на речовий доказ. Вважає таке рішення неправомірним.

Повідомив, що 26.12.2024 під час обшуку не чинив перешкод для зняття інформації з телефону та флеш накопичувачів. Добровільно надав телефон для огляду працівникам правоохоронних органів.

Зазначив, що телефон містить особисту інформацію, а його вилучення порушує право власності ОСОБА_8 .

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисників ОСОБА_8 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним управлінням Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000280 від 17.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.

В рамках даного провадження ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.12.2024 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, із мотивувальної частини ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05.12.2024 вбачається, що слідчим суддею надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та вилучення речей і документів, перелік яких закріплено в ухвалі.

На виконання вказаної ухвали 26.12.2024 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 11 Pro», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , мобільний телефон «Xiaomi 13 Lite», з номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , 3 флеш-накопичувачі: срібного кольору, чорного кольору, білого кольору.

Так, вилучене майно постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_10 від 26.12.2024 визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0000280 від 17.05.2024 року.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

На переконання колегії суддів, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на майно, а саме: мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 11 Pro», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , мобільний телефон «Xiaomi 13 Lite», з номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , 3 флеш-накопичувачі: срібного кольору, чорного кольору, білого кольору, належні ОСОБА_8 , оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 26.12.2024.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, а саме мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 11 Pro», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , мобільний телефон «Xiaomi 13 Lite», з номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , 3 флеш-накопичувачі: срібного кольору, чорного кольору, білого кольору, належні ОСОБА_8 , з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно на мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 11 Pro», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , мобільний телефон «Xiaomi 13 Lite», з номерами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , 3 флеш-накопичувачі: срібного кольору, чорного кольору, білого кольору, належні ОСОБА_8 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам апелянта, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши всі наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Що стосується посилань представника власника майна на те, що в ухвалі про арешт майна не доведено можливість використання арештованого майна, як доказу у кримінальному провадженні, то такі доводи є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Так, дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, за яким здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку про те, що вилучений мобільний телефон відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно є матеріальним об`єктом, який міг зберегти на собі сліди або містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та мають значення для кримінального провадження, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України є підставою для його арешту, як речового доказу, з метою збереження.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, при вирішенні питання щодо арешту майна, з підстав визначених ст. 170 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Отже, сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Колегія суддів вважає висновки слідчого судді про задоволення клопотання прокурора про арешт майна не спростовуються доводами апеляційної скарги, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Прокурором при розгляді клопотання було доведено, що вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, та є речовим доказом, оскільки може містити у собі інформацію щодо обставин, які встановлюються у даному кримінальному провадженні, відтак висновок слідчого судді про накладення арешту на даний об`єкт відповідає вимогам кримінального процесуального закону та прав власника майна не порушує.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження, відтак ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17 січня 2025 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3