ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2442/25 Справа № 175/5021/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченої: ОСОБА_6

(в режимі відеоконференції з ДУ

«Дніпровська УВП №4»)

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8 ( В режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року обвинуваченій за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 серпня 2025 року, включно, без визначення розміру застави.

Мотивуючи своє рішення тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при обранні та продовженні запобіжного заходу на теперішній час не змінилися, обраний запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, не виходить за межи розумного строку, відповідає особі обвинуваченої, вік та стан здоров`я обвинуваченої дозволяє продовжити їй строк тримання під вартою та відповідає характеру і тяжкості діяння, в якому вона обвинувачується. З огляду на конкретні обставини справи, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та даних про її особу, колегія суддів вважала за недоцільне визначати розмір застави, оскільки такий запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги:

З таким удовим рішенням не погодився захисник ОСОБА_9 та оскаржив в апеляційному порядку .

В апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, застосувати до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю або визначити обґрунтований розмір застави.

У своїй апеляційній скарзі захисник вказує, що ухвала суду 1-ї інстанції є незаконною та підлягає скасуванню.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні нові обставини, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою, крім того судом не надано оцінки доводам про відсутність ризику впливу на свідків.

Зазначає, що прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Наголошує, що суд в повній мірі не врахував, що обвинувачена має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що є ваговим аргументом на користь її повернення до суду; відсутність судимості та факт, що обвинувачена не переховувалася від органів досудового розслідування та не надав оцінки можливості застосування до обвинуваченої альтернативного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Крім того сторона захисту стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б беззаперечно доводили вину обвинуваченої ОСОБА_6 в інкримінованому їй правопорушенні.

Сторона захисту звертає увагу суду, щодо встановлення нових обставин під час розгляду матеріалів кримінального провадження, а саме той факт, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Дніпра від 12 травня 2025 року, зобов`язано уповноважену особу ТУДБР у м. Краматорську внести відомості до ЄРДР про застосування працівниками СБУ протиправних дій під час досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000690 від 06.03.2024 щодо підозрюваної ОСОБА_6 .

До початку судового розгляду до суду від прокурора ОСОБА_8 надійшло заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 .

В запереченні прокурор зазначає, що доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу повно та об`єктивно досліджено всі обставини з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахувавши обставини передбачені ст. 178 КПК в тому числі данні про особу обвинуваченої, вік та стан здоров`я обвинуваченої, міцність її соціальних зав`язків, репутацію та майновий стан обвинуваченої, які в сукупності дали суду підстави вважати, що ОСОБА_6 може здійснити дії передбачені ч.1 ст. 177 Кримінально процесуального кодексу.

Вказує, що обраний обвинуваченій ОСОБА_6 запобіжних захід відповідає особі обвинуваченої, характеру та тяжкості кримінального правопорушення та не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя.

Сторона обвинувачення вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано з наведенням відповідних мотивів з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, дійшов правильного висновку про доцільність продовження стосовно обвинувачної запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Позиції сторін в суді :

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачена ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами пунктів 3 та 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що в провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, а саме: державній зраді, тобто діянні, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній безпеці України:наданні представникам іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненій в умовах воєнного стану.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року обвинуваченій ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 серпня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Судом першої інстанції враховано, що обвинувачена ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років або довічне позбавлення волі з конфіскацією майна. Тяжкість інкримінованого обвинуваченій злочину та покарання, яке загрожує у разі визнання винуватою беззаперечно свідчить про наявність ризику переховування від суду, що є підставою для продовження тримання обвинуваченоїї під вартою.

Крім того, колегія суддів зазначає, що тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні тяжкого злочину в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Ураховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, оскільки прокурор довів наявність ризику переховування від суду з урахуванням тяжкості покарання за інкримінований злочин, який не зменшився, та у сукупності з іншими встановленими обставинами колегія суддів вважає, що вказане виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_6 під вартою, суду не надано.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_6 , суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення, щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченої будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами тримання Семушиної під ватрою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_6 виключити ризики, пов`язані із звільненням її з-під варти.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту, колегія суддів встановила, що судом 1-ї інстанції, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченої, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, зокрема переховуватись від суду, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та експертів в цьому кримінальному провадженні, у зв`язку з чим прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На думку суду апеляційної інстанції, ризик переховування обвинуваченої від суду, є підтвердженим, оскільки тяжкість імовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику.

Крім того колегія суддів зазначає, що в умовах воєнного стану обвинувачена може ухилятись від явки до суду, чим можуть бути створені перешкоди для судового розгляду справи упродовж розумного строку .

Апеляційний суд зазначає, що судове слідство ще триває, остаточного рішення не ухвалено, тому у випадку зміни запобіжного заходу на більш м`який, обвинувачена може вжити протиправних заходів з метою впливу на свідків для їх зміни показань.

Колегія суддів вважає, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти основ національної безпеки України, який, згідно з ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання на строк 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі. Відповідно до пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 співпрацювала з представниками військових та інших підрозділів держави-агресора та у разі перебування на волі матиме можливість продовжити вчинення злочину або уникнути кримінальної відповідальності шляхом залишення території України.

Колегією суддів враховано, що обвинувачена раніше не судима, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, однак зазначене не стало стримуючим фактором при вчиненні кримінального правопорушення, а тому вказані обставини не виключають можливість застосування до останньої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і в даному випадку не є гарантією запобігання вказаним ризикам.

З урахуванням вищевикладеного, особи обвинуваченої ОСОБА_6 , яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину проти основ національної безпеки України, на думку колегії суддів, маються всі підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченої переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на свідків.

Таким чином, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у пункті 35 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Летельє проти Франції», оцінивши у сукупності всі обставини, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, колегія суддів вважає, що судом 1-ї інстанції обґрунтовано продовжено строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 та вважає за неможливе застосування більш м`якого запобіжного заходу. Тому доводи апеляційної скарги сторони захисту в цій частині є недоведеними.

Крім того, відповідно до ч.4 ст. 183 КПК при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, під час дії воєнного стану суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114 - 2, 258-258 - 6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 - 1 Кримінального кодексу України.

У зв`язку з вище зазначеним колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно враховано вимоги Кримінально процесуального закону та не застосовано до обвинуваченої альтернативний запобіжний захід у виді застави з чим погоджується і колегія суддів та зазначає, що застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої особи та не створить необхідні умови для встановлення істини у вказаній кримінальній справі.

Доводи апеляційної скарги, щодо не дослідження судом обставин викладених в ухвалі Шевченківського суду м. Дніправ про бездіяльність ТУДБР щодо перевищення повноважень працівниками СБУ при затримані обвинуваченої, колегія суддів, залишає без розгляду, оскільки вони не є предметом розгляду даної апеляційної скарги, оскільки на даній стадії судового провадження апеляційний суд оцінює законність саме ухвали про продовження строків тримання під вартою і лише шляхом перевірки обставин, які підтверджують чи спростовують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою. Дане питання буде вирішуватись судом першої інстанції під час розгляду обвинувального акту по суті.

Колегія суддів не вбачає в діях суду першої інстанції порушень кримінального процесуального законодавства, які б вплинули на законність прийнятого рішення про продовження запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 .

Фактично подана апеляційна скарга викликана самим лише недосягненням бажаного результату у виді звільнення ОСОБА_6 з під варти, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження її права на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і забезпечити виконання нею своїх процесуальних обов`язків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги захисника обвинуваченої задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407,422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , обвинуваченій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: