1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/3594/25 1-кп/335/635/2025
17 червня 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, який має середню технічну освіту, офіційно не працевлаштований, є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, місце реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 22.03.2024 Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя за ч.1 ст.309 КК України, до 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України,
Ухвалою від 24.04.2025 у кримінальному провадженні призначено судовий розгляд вказаного кримінального провадження у судовому засіданні 06 травня 2025 року о 15 год. 00 хв. Крім того, задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , строк тримання під вартою ОСОБА_4 в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» продовжити на шістдесят днів з 24 квітня 2025 року до 22 червня 2025 року включно.
У судовому засіданні 06.05.2025 закінчено судовий розгляд кримінального провадження та оголошено перерву перед судовими дебатами до 05.06.2025.
05.06.2025 через систему «Електронний суд» від захисника адвоката ОСОБА_5 надійшло клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку його перебування на лікарняному у період з 02.06.2025 по 11.06.2025.
11.06.2025 через систему «Електронний суд» від прокурора надійшло клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 . В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що в ході досудового розслідування установлено наявність обґрунтованих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з боку підозрюваного ОСОБА_4 , а саме:
- може переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п. 1). Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, не одружений, особистих стійких соціальних зв`язків не має, на теперішній час обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжких злочинів, покарання за вчинення яких передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років. Тому, ОСОБА_4 усвідомлюючи невідворотність та тяжкість покарання, яке йому загрожує, перебуваючи не під вартою матиме можливість переховуватись від слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
- Може незаконно впливати на свідка у цьому кримінальному провадженні (п. 3). Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в подальшому, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні.
- Вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (п. 5). Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_4 працездатний, проте не працює та не навчається, будь-якою суспільно корисною працею не займається. Також встановлено, що ОСОБА_4 у період іспитового строку за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, продовжив вчиняти кримінальні правопорушення. Наразі, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, що свідчить про те, що злочинна діяльність для ОСОБА_4 стала звичайним способом життя та способом заробітку коштів для існування, що вказує на обґрунтований ризик вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти аналогічні злочини.
На думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав:
- при обранні підозрюваному запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому зареєстрований, житла, в якому проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років та розуміння невідворотності покарання, відсутності у підозрюваного стійких соціальних зв`язків та постійного місця мешкання, є ризик того, що підозрюваний, може залишити своє тимчасове місце проживання і таким чином буде переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, з метою уникнення відповідальності, а також перебуваючи поза межами місця позбавлення волі, в одному населеному пунктів з свідками буде впливати на них умовляннями чи погрозами, схиляючи таким чином їх до зміни свідчень.
- До теперішнього часу не надійшли заяви від осіб, які б виявили бажання бути поручителями підозрюваного, що виключає можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 176 КПК України. На цей час відсутні факти про спростування або зменшення наявних ризиків або відомостей які б вказували на необхідність зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судове засідання 17.06.2025 не з`явився. Засобами телефонного зв`язку повідомив, що перебуває у судовому засіданні в Дніпровському апеляційному суді.
Обвинувачений ОСОБА_4 вважав за можливе розглянути клопотання прокурора без участі захисника.
Прокурор, враховуючи думку обвинуваченого та те, що участь захисника у даному кримінальному провадженні не є обов`язковою, також вважала за можливе розглянути клопотання за відсутності захисника.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, ухвалив розгляд клопотання прокурора проводити без участі захисника.
У судовому засіданні 17.06.2025 прокурор підтримав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 .
Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання прокурора. Просив застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі, оскільки має матір похилого віку, яка за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги.
Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд доходить висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , виходячи з такого.
За правилами ч. 2 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Зважаючи на наведені положення Основного закону слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного тримання під вартою: по-перше, тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду, по-друге, підстави та порядок застосування такого запобіжного заходу мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, треба зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
За змістом ч.ч. 3, 5 ст. 199 КПК України, суд може продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурор доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також, що є наявними обставин, які перешкоджають завершенню кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано тим, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
При вирішенні клопотання прокурора, судом, окрім норм КПК України, враховується практика Європейського суду з прав людини, яка сформульована зокрема у рішенні «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року та свідчить про те, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватись від суду, суд бере до уваги серйозність висунутої підозри за вчинення тяжкого злочину, за яке передбачене покарання в разі визнання винним обвинуваченого, до десяти років позбавлення волі.
Наявність обґрунтованої підозри підтверджується фактом направлення обвинувального акту до суду, що може свідчити про те, що сторона обвинувачення зібрала достатньо доказів для того, щоб доводити винуватість особи перед безстороннім судом. Оцінити зібрані докази суд на стадії підготовчого судового засідання не має можливості, оцінка доказів, зібраних стороною обвинувачення проводиться судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку.
Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення суд оцінює як високий, оскільки ОСОБА_4 працездатний, проте не працює. При цьому, ОСОБА_4 у період іспитового строку за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, продовжив вчиняти кримінальні правопорушення. Наразі, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, що свідчить про те, що злочинна діяльність для ОСОБА_4 стала звичайним способом життя та способом заробітку коштів для існування, що вказує на обґрунтований ризик вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти аналогічні злочини.
При цьому, ризик протиправного впливу на свідка суд вважає недоведеним, оскільки судовий розгляд даного кримінального провадження здійснювався в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому, судовий розгляд у даному кримінальному провадженні закінчено 06.05.2025.
Вищезазначені обставини на переконання суду є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу у триманні під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують право поваги до особистої свободи. Зміна запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, на переконання суду не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження в суді.
Суд, не вирішуючи наперед питання доведеності винуватості обвинуваченого, враховує обґрунтованість обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому злочину, який є відповідно до ст. 12 КК України тяжким злочином, за формою вини є умисним.
Також суд враховує не лише тяжкість правопорушення, але й наявну інформацію про особу обвинуваченого, який до затримання не працював, раніше судимий, не одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, є є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання, обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення під час іспитового строку.
Разом із тим, обвинуваченим не висловлено, а тому судом не здобуто інформації про міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, які б переважили вищезазначені ризики та могли гарантувати бездоганну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Також судом не здобуто інформації, яка б категорично виключала можливість перебування обвинуваченого під вартою.
Дослідивши матеріали кримінального провадження та вислухавши думки учасників судового провадження, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до ухвали суду не перестали існувати та не зменшились, а тому підстав для застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні встановлено не було.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 192-194, 197, 369-372, 376 КПК України, суд
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, - задовольнити.
Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» продовжити на шістдесят днів з 17 червня 2025 року до 15 серпня 2025 року включно.
Визначити строк дії ухвали у частині застосування запобіжного заходу до 15 серпня 2025 року включно.
Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду у п`ятиденний строк з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1