Справа № 159/678/25
Провадження № 1-кп/159/314/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21 серпня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

захисника - ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_11 ,

захисника - ОСОБА_12 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Ковельської окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000541 від 14.04.2024 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ковель Волинської області, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 31.01.2019 Рівненським районним судом Рівненської області за ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України на строк 1 рік 8 місяців позбавлення волі,

у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 308, ч. 3 ст. 308 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ :

У судовому засіданні прокурор звернувся з клопотанням про продовження щодо ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прокурор зазначає, що у зв`язку із закінченням 05.09.2025 строку тримання обвинуваченого під вартою встановленого ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 08.07.2025 та за наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, є доцільним продовжити ОСОБА_7 термін тримання під вартою на строк 60 днів.

Прокурор вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти ризику ухилення від з`явлення до суду, незаконного впливу на свідків, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні багатоепізодових злочинів, які є тяжкими та особливо тяжкими злочинами.

В судовому засідання прокурор клопотання підтримав із зазначених у ньому підстав.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник вважали зазначені у клопотанні прокурора ризики не доведеними, просили обрати запобіжний захід на домашній арешт, покликаючись. Крім того звертали увагу суду, що іншим обвинуваченим, зокрема ОСОБА_11 та ОСОБА_13 обраний більш м`який запобіжний захід, а тому вважали що продовження тримання під вартою є невиправданим.

Також ОСОБА_7 повідомив, що робив обстеження виразкової хвороби в межах слідчого ізолятору, йому повідомили що потрібно робити операцію, однак в межах ізолятора він її робити не хоче. Повідомив, що здоров`я у нього таке ж як і було не погіршилось і не покращилось. Також під час перебування у слідчому ізоляторі лікар йому прописав лікування. Медичні препарати необхідні для лікування йому передають його родичі, оскільки наявні у медичній частині слідчого ізолятора не якісні або їх немає. Повідомив, що має постійне місце проживання, живе з мамою у її квартирі, яка згодна на те, щоб він проживав у її житлі. У разі перебування на домашньому арешті його мама зможе забезпечити йому проживання, крім того повідомив, що у нього є значні заощадження в банку, на які він зміг би проживати, яких йому вистачить до пенсії, однак на сплату застави ці кошти витрачати не бажає.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження суд встановив таке.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02.08.2024 слідчий суддя обрав ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суд Волинської області від 08.07.2025 суд вкотре продовжив ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів до 05.09.2025 з правом внесення застави у розмірі 242 240,00 грн.

Ухвала про продовження строку запобіжного заходу мотивована тим, що продовжують існувати ризики передбачені пп. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України і не зменшились, а також продовжують існувати нові ризики передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як передбачено ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення..

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування, знищити, сховати або спотворити будь-яку річ чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиненню іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; 3) вік та стан здоров`я особи; 4) міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 4) наявність постійного місця роботи або навчання; 5) репутацію особи; 6) її майновий стан; 7) наявність судимостей; 8) розмір майнової шкоди; 9) дотримання особою умов раніше застосованих до неї запобіжних заходів; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення та інше.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд встановив, що слідчий суддя обираючи та продовжуючи ОСОБА_7 запобіжний захід, дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307, ч. 2, 3 ст.308 КК України.

На стадії судового розгляду суд не надає оцінки наявності обґрунтованої підозри, оскільки ОСОБА_7 перебуває у статусі обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, зокрема, про 1) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.ст. 197, 199 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений суддею, за умови доведення прокурором окрім загальних підстав для застосування запобіжного заходу обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд ураховує, що діяння, інкриміновані ОСОБА_7 , відповідно до статті 12 КК України, відносяться до категорії тяжких і особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років із конфіскацією майна.

Суд також бере до уваги особу обвинуваченого, який раніше був засуджений за злочин, пов`язаний із незаконним обігом наркотичних засобів, на момент розгляду справи офіційно не працевлаштований, не має утриманців, неодружений, зареєстрований за постійним місцем проживання, однак не обмежений у можливості його змінити; крім того, враховується його молодий вік.

Суд бере до уваги наявні захворювання обвинуваченого, зазначені у довідці про стан здоров`я ОСОБА_7 від 07.10.2024. Зі слів ОСОБА_7 він неодноразово звертався до лікаря, який виписав йому препарати для лікування, які передають йому його рідні. Медичні препарати які він вживає покращують його самопочуття.

У ст. 112 Кримінально-виконавчого кодексу України та у «Правилах внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів ДКВС України», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 2019 року № 1769/5, зазначено, що особи, взяті під варту або засуджені, мають право за висновком лікуючого лікаря отримувати лікарські засоби, медичні вироби, технічні й інші засоби реабілітації від родичів або інших осіб (у заводській закритій та непошкодженій упаковці), а також купувати їх безготівково.

Відомостей, що стан здоров`я ОСОБА_7 значно погіршився, чи те, що за станом здоров`я ОСОБА_7 не може утримуватись під вартою суду не надано.

Суд враховує, що в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі. Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

На підставі викладеного, враховуючи тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , відсутність у нього сталих соціальних зв`язків, постійного доходу, можливість втечі збільшується та підтверджує існування ризику, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, на переконання суду, прокурор довів існування ризику впливу на свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). Так, ухвалою від 04.06.2025, суд задовольнив клопотання захисник ОСОБА_5 про виклик у судове засідання та допит як свідків уповноважених працівників поліції, які безпосередньо провадили негласні слідчі (розшукові) дії у цьому кримінальному провадженні, а саме: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 .

Обвинувачений може здійснити незаконний на них вплив, оскільки вони ще не допитані судом.

Крім того, на переконання суду, продовжує існує ризик вчинення нових кримінальних правопорушень, який не зменшився (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки ОСОБА_7 не має постійного джерела доходу, відбував реальне покарання за злочини у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, і через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі повторно обвинувачується у вчинення кримінального правопорушення у сфері обігу наркотиків.

У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку про недостатність, на цьому етапі, застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, передачі на поруки, чи домашнього арешту, оскільки такі запобіжні заходи за своєю суттю не забезпечить постійного контролю за поведінкою обвинуваченого та не унеможливлять ризик втечі обвинуваченого, чи вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобігти вказаним ризикам можливо лише утримуючи особу під вартою. Наведені стороною захисту доводи не є достатніми для пом`якшення запобіжного заходу.

На підставі викладеного, суд вважає, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою буде достатнім для досягнення мети передбаченої у ст. 177 КПК України, та запобігання настанню ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене вище, те, що раніше встановлені ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України продовжують існувати і не зменшилися, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Заяв про зменшення розміру застави до суду не надходили. Підстав для зміни раніше визначеного розміру застави суд не вбачає та вважає за доцільне залишити ОСОБА_7 попередній розмір застави у розмірі 242 240,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.176-183, 314-316, 331 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, з 21 серпня 2025 року до 19 жовтня 2025 року включно, з правом внесення застави в розмірі 242 240,00 грн (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень).

У разі внесення застави у вказаній сумі звільнити ОСОБА_7 з-під варти та покласти на нього обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; повідомити суд про адресу фактичного проживання; не відлучатися з Ковельського району без дозволу суду; утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками у цьому кримінальному провадженні під умовою звернення внесених коштів у дохід держави у разі невиконання цих обов`язків.

Ці зобов`язання застосовуються до обвинуваченого на строк два місяці з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також обвинуваченим, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

СуддяОСОБА_1