УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2025 Справа №607/11440/25 Провадження №1-кс/607/3226/2025

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання старшого слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Львові ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000204 від 24.07.2024 про застосування запобіжного заходу у вигляді застави стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сокілець Бучацького району Тернопільської області, українця, громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , офіційно не працевлаштованого, одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_7 у рамках кримінального провадження за №0000204 від 24.07.2024 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення вказує на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 366-2 КК України, а також існують ризики, передбачені ч.ч.1, 3, 4 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органу досудового слідства та суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав із викладених у ньому підстав та просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні повідомив, що копія клопотання йому вручена, суть підозри йому зрозуміла, щодо задоволення клопотання заперечив, просить відмовити у застосуванні відносно нього запобіжного заходу, оскільки він не ухиляється від слідства і суду. Крім цього, просив врахувати, що у нього на його утриманні перебуває двоє неповнолітній дітей, його матір проживає в Бучацькому районі Тернопільської області, до якої він навідується, старша дочка закінчує школу і має намір вступити до іноземного навчального закладу, у зв`язку з чим він просить не покладати обов`язки, пов`язані із обмеженням можливості пересування.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні вказав, що підозра є необґрунтованою, також, прокурор не довів існування ризиків, про які вказано у клопотанні, оскільки підозрюваний офіційно працевлаштований на згідно рішення суду поновлений на роботі, раніше не судимий, допомагає матері, яка є особою похилого віку, а також, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, кримінальне провадження, у якому він підозрюється, є нетяжким та у ОСОБА_8 немає наміру ухилятись від слідства і суду та продовжувати строк притягнення до кримінальної відповідальності, який є невеликим. Просив відмовити у застосуванні щодо підозрюваного запобіжного заходу, однак якщо слідчий суддя прийде до переконання щодо необхідності застосування такого, просить не покладати обов`язків, що пов`язані із обмеженням можливості пересування, оскільки підозрюваний відвідує матір, яка проживає в Бучацькому районі Тернопільської області, його старша дочка закінчує школу і має намір вступити до іноземного навчального закладу та є необхідність супроводжувати дитину.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши клопотання, додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Слідчий суддя установив, що у провадженні четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, перебувають матеріали кримінального провадження №0000204 від 24.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366-2 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Тернопільської обласної прокуратури.

Правоохоронними органами ставиться у провину підозрюваному ОСОБА_8 вчинення ним кримінального правопорушення за наступних обставин. Так, відповідно до наказу Державної податкової служби України №1165-о від 10 червня 2021 року ОСОБА_4 призначено на посаду начальника Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області з 11 червня 2021 року, як переможця конкурсу.

Згідно з наказами в.о. голови Державної податкової служби України № 1440-о від 06 вересня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_4 », в.о. начальника Головного управління ДПС у Тернопільській області № 368-о від 20 грудня 2022 року «Про оголошення наказу Державної податкової служби України від 06 вересня 2022 року №1440-о», в.о. начальника Головного управління ДПС у Тернопільській області № 369-о від 21 грудня 2022 року «Про внесення змін до наказу Головного управління ДПС у Тернопільській області від 20 грудня 2022 року №368-о «Про оголошення наказу Державної податкової служби України від 06 вересня 2022 року №1440-о» та в.о. начальника Головного управління ДПС у Тернопільській області № 2-о від 02 січня 2023 року «Про внесення змін до наказу Головного управління ДПС у Тернопільській області від 20 грудня 2022 року №368-о «Про оголошення наказу Державної податкової служби України від 06 вересня 2022 року №1440?о» ОСОБА_4 05 січня 2023 року звільнено з посади начальника Головного управління ДПС у Тернопільській області.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року скасовано рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року та ОСОБА_4 поновлено на посаді начальника Головного управління ДПС у Тернопільській області з 06 січня 2023 року.

Відповідно до підпункту «е» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі Закону) посадові та службові особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику є суб`єктами, на яких поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону особи, зазначені у п. 1, п.п. «а», «в»-«ґ» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному вебсайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_4 є суб`єктом декларування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону у декларації зазначаються об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону дані про об`єкт декларування, що перебуває у володінні або користуванні суб`єкта декларування або членів його сім`ї, зазначаються в декларації, якщо такий об`єкт перебував у володінні або користуванні станом на останній день звітного періоду (за умови що право володіння або користування виникло у суб`єкта декларування не менше ніж за 30 календарних днів, що передували останньому дню звітного періоду) або протягом не менше половини днів протягом звітного періоду.

Крім того, відповідно до п. 5 розділу ІІІ «Загальні правила заповнення декларації» Порядку заповнення та подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 08 листопада 2023 року №252/23, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 13 листопада 2023 року за №1965/41021 (далі Порядок), інформація про об`єкт декларування, що перебував у володінні або користуванні суб`єкта декларування або членів його сім`ї, зазначається в декларації, якщо такий об`єкт перебував у володінні або користуванні станом на останній день звітного періоду (за умови, що право володіння або користування виникло у суб`єкта декларування або членів його сім`ї не менше ніж за 30 днів, що передували останньому дню звітного періоду) або протягом не менше половини днів протягом звітного періоду.

Також, згідно з п.п. 3, 4 розділу ІІ «Порядок подання декларації» Порядку суб`єкт декларування до початку заповнення декларації повинен підтвердити ознайомлення із цим Порядком шляхом проставлення відповідної відмітки. Після заповнення усіх необхідних розділів декларації суб`єкту декларування надається можливість перевірити повноту та достовірність зазначеної ним інформації.

Перед підписанням декларації суб`єкт декларування підтверджує повноту та достовірність даних, вказаних у ній, ознайомлення з попередженням про настання відповідальності за подання недостовірних відомостей шляхом проставлення відповідної відмітки.

Згідно з ч. 4 ст. 45 Закону упродовж 30 днів після подання декларації суб`єкт декларування має право подати виправлену декларацію.

У разі самостійного виявлення суб`єктом декларування у декларації недостовірних відомостей після спливу терміну для подання виправленої декларації, передбаченого абзацом першим цієї частини, але до початку проведення Національним агентством повної перевірки цієї декларації, суб`єкт декларування може звернутися до Національного агентства з листом з поясненням причин, що призвели до внесення недостовірних відомостей та неподання виправленої декларації у зазначений термін, додавши підтвердні документи. Подані суб`єктом декларування таким чином відомості мають бути розглянуті Національним агентством під час повної перевірки цієї декларації.

За ч. 1 ст. 395 Цивільного кодексу України право володіння є одним з видів речових прав на чуже майно.

Згідно зі ст. 398 Цивільного кодексу України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Разом з тим, ОСОБА_4 05 лютого 2024 року о 13 годині 31 хвилині, будучи суб`єктом декларування, перебуваючи в невстановленому місці, з персонального комп`ютера з ІР-адресою 5.58.202.232/32 із застосуванням особистого кваліфікованого електронного підпису на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції заповнив та подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачену Законом України «Про запобігання корупції» за 2022 рік, якій присвоєно ідентифікаційний номер 7075с4с6 fl38 4e64-96f3-809dbf206118, до якої умисно вніс завідомо недостовірні відомості.

Заповнюючи декларацію, ОСОБА_4 підтвердив ознайомлення з Порядком заповнення та подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 08 листопада 2023 року №252/23.

Крім того, перед підписанням декларації ОСОБА_4 ознайомився з попередженням про відповідальність за внесення до неї завідомо недостовірних відомостей, а також підтвердив їх повноту та достовірність шляхом проставлення відповідної відмітки.

Разом з тим, ОСОБА_4 , усвідомлюючи обов`язок задекларувати нерухоме майно, яке використовувалось як місце фактичного проживання його та членів сім`ї, діючи умисно, у порушення вимог п. 2 ч. 1 та

абз. 2 ч. 2 ст. 46 Закону у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації не зазначив відомості про наступні об`єкти нерухомого майна, а саме:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 290,6 м?, реєстраційний номер 252, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю станом на 31 грудня 2022 року 12 210 457,00 грн;

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 64,6 м?, реєстраційний номер 252, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю станом на 31 грудня 2022 року 1 066 265,00 грн;

- земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:1677, загальною площею 162 кв.м., що розташована АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 252, вартістю 278 015,56 грн;

- земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:1676, загальною площею 880 кв.м., що розташована АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 252, вартістю 151 020,8 грн.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 05 лютого 2024 року (на дату подання декларації) становив 3028 грн.

Так, ОСОБА_4 умисно зазначив у декларації завідомо недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 13 705 758,4 грн, що в більш ніж 4 526 разів перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється в умисному внесенні суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України "Про запобігання корупції", якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму понад 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366-2 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_4 20 березня 2024 року о 21 годині 43 хвилини, будучи суб`єктом декларування, перебуваючи в невстановленому місці з персонального комп`ютера з ІР-адресою НОМЕР_1 із застосуванням особистого кваліфікованого електронного підпису на офіційному сайті Національного агентства з питань запобігання корупції заповнив та подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбачену Законом України «Про запобігання корупції» за 2023 рік, якій присвоєно ідентифікаційний номер 857b7325-45fl-4blb-8a3d-f75511a1d89f, до якої умисно вніс завідомо недостовірні відомості.

Заповнюючи декларацію, ОСОБА_4 підтвердив ознайомлення з Порядком заповнення та подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 08 листопада 2023 року №252/23.

Крім того, перед підписанням декларації ОСОБА_4 ознайомився з попередженням про відповідальність за внесення до неї завідомо недостовірних відомостей, а також підтвердив їх повноту та достовірність шляхом проставлення відповідної відмітки.

Разом з тим, ОСОБА_4 , усвідомлюючи обов`язок задекларувати нерухоме майно, яке використовувалось як місце фактичного проживання його та членів сім`ї, діючи умисно, у порушення вимог п. 2 ч. 1 та

абз. 2 ч. 2 ст. ст. 46 Закону у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації не зазначив відомості про наступні об`єкти нерухомого майна, а саме:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 290,6 м?, реєстраційний номер 252, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю станом на 31 грудня 2023 року 7 888 723,00 грн;

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 64,6 м?, реєстраційний номер 252, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю станом на 31 грудня 2022 року 1 415 442,00 грн;

- земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:1677, загальною площею 162 кв.м., що розташована АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 252, вартістю 278 015,56 грн;

- земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:1676, загальною площею 880 кв.м., що розташована АДРЕСА_2 , реєстраційний номер 252, вартістю 151 020,8 грн.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 05 лютого 2024 року (на дату подання декларації) становив 3028 грн.

Так, ОСОБА_4 умисно зазначив у декларації завідомо недостовірні відомості, які відрізняються від достовірних на суму 9 733 201,36 грн, що в більш ніж 3 214 разів перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб.

29 травня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366-2 КК України, а саме в умисному внесенні суб`єктом декларування завідомо недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», якщо такі відомості відрізняються від достовірних на суму понад 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами огляду від 08 серпня 2024 року, протоколами допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , протоколом огляду від 16 грудня 2024 року, протоколом огляду від 13 січня 2025 року, висновком експерта №СЕ-19/120-24/8960/ОБ від 12 листопада 2024 року, висновком експерта №СЕ?19/120-24/8959/ОБ від 15 листопада 2024 року, обґрунтованими висновками щодо виявлення ознак корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення, за яке передбачено кримінальну відповідальність (щодо щорічних декларацій за 2022 та 2023 роки) іншими письмовими доказами в їх сукупності.

На думку слідчого судді зазначені дані у сукупності з відомостями, викладеними у дослідженому під час судового засідання повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідне кримінальне правопорушення могло бути вчинено, а надані слідчим до клопотання матеріали в достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.66-2 КК України.

Ухвалюючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Водночас слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Покликання в судовому засіданні захисника на необґрунтованість підозри, відсутність доказів, які б вказували про вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення спростовані матеріалами клопотання, наданими і дослідженими в судовому засіданні, обґрунтуваннями прокурора щодо їх зібрання та допустимості згідно вимог КПК України.

Так, доводи захисника, про те, що органом досудового розслідування долучені до клопотання докази є суперечливими, не заслуговують на увагу з огляду на те, що ці докази мають бути оцінені після повного їх дослідження в сукупності зі всіма зібраними органом досудового розслідування доказами під час розгляду обвинувального акту в суді, водночас слідчий суддя, вважає, що долучені до клопотання матеріали є достатніми для висновку про обґрунтованість його підозри.

В свою чергу, підозрюваним та його захисником не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на непричетність ОСОБА_8 до злочину, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру або необґрунтованість повідомленої підозри, а тому на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим, відтак, доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри слідчий суддя вважає передчасними.

Дослідивши обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення, не вирішуючи питання про доведеність вини, виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих та досліджених в судовому засіданні матеріалах, слідчий суддя переконався в тому, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 366-1 КК України.

Санкція ч. 2 ст. 366-2 КК України передбачає покарання у виді штрафу від чотирьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських роботіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або обмеження волі на строк до двох років, або позбавлення волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, що відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

В силу частини 1 статті 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді.

За результатами розгляду клопотання, слідчий суддя вважає, що оглянутими матеріалами та прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України. На думку слідчого судді, ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду підтверджений тим, що хоча злочин, який інкримінується ОСОБА_4 , є нетяжким, однак, передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до двох років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, кримінальне правопорушення, передбачені ст. 366-2 КК України, відповідно до примітки до ст. 45 КК України віднесено до кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, за вчинення яких відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України виключено можливість застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням, а так само, згідно з ч. 1 ст. 69 КК України, виключено можливість призначення покарання більш м`якого, ніж передбачено законом.

Слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні по справах «Москаленко проти України» від 20.05.2010 року, «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, де Суд вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від суду.

Крім того, ОСОБА_4 , обіймаючи посаду начальника Головного управління Державної податкової служби у Тернопільській області, а також інші посади в податкових органах, набув широке коло зв`язків, зокрема серед службових осіб органів державної влади, правоохоронних органів, а тому є достатньо підстав вважати, що він може впливати на свідків у кримінальному провадженні, які в тому числі є його знайомими, з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни даних слідству показань.

Аналогічним чином підозрюваний зможе впливати ще на невстановлених та недопитаних по обставинах кримінального провадження свідків, а також на понятих, експертів та спеціалістів, які були та будуть залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз.

Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Слід також врахувати, що згідно зі ст.ст. 7, 23 КПК України однією з загальних засад кримінального провадження є безпосередність дослідження показань, речей і документів, можливість настання для кримінального провадження негативних наслідків через вплив на свідків зберігається до моменту усного отримання судом їх показань під час судового розгляду і не може бути усунута шляхом їх допиту під час досудового розслідування.

Разом з тим, ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом жодним чином не обґрунтовані слідчим та прокурором, відтак слідчий суддя вважає їх недоведеними і не бере до уваги.

Слідчий суддя наголошує, що доводи слідчого та прокурора щодо впливу підозрюваного на суд взагалі є неприпустимими, зважаючи, що суд здійснює свої повноваження у силу вимог закону та Конституції України та обгрунтовані сумніви щодо неупередженості суду є підставами для відводу та вирішуються у порядку, передбаченому КПК України.

Як вказано у ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Частиною 4 ст. 194 КПК України встановлено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Щодо можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, які зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні із заставою є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, на будьякій стадії кримінального провадження, тобто як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового провадження.

В клопотанні сторона обвинувачення просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі двадцяти прожиткових мінімуми доходів громадян, що становить 60560 грн., зазначивши, що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать можливості запобігти існуючим ризикам.

При обранні запобіжного заходу враховуються всі обставини, визначені в ст. 178 КПК України, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного; розмір майнової шкоди.

Зважаючи на викладені обставини, слідчий суддя бере до уваги дані про особу підозрюваного, що він раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, його сімейний стан, на утриманні якого перебуває двоє неповнолітній дітей, на даний час не працює, зі слів підозрюваного, є інвалідом 3 групи, обставин та характеру вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, не завдав шкоди іншим особам чи державі, на підставі чого приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного і виконання ним процесуальних обов`язків.

Відтак, враховуючи, що прокурором доведено існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366-2 КК України, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також з огляду на існування можливості запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж у виді застави, на підставі ч.ч. 2, 4 ст. 194 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

На думку слідчого судді запобігти існуючим ризикам можливо шляхом застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, з покладенням на підозрюваного деяких обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

На переконання слідчого судді, застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, є співрозмірним існуючим ризикам, відповідає його особі, та тяжкості кримінального правопорушення, буде необхідним та достатнім для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і таким, що не суперечить вимогам ст. ст. 178, 179 КПК України.

За таких обставин клопотання сторони обвинувачення підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.177, 178, 179, 182, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання сторони обвинувачення задовольнити частково.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366-2 КК України, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за кожною вимогою;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , понятими, експертами у даному кримінальному провадженні.

Повідомити підозрюваному ОСОБА_4 письмово під розпис покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Встановити строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків до 27 липня 2025 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора у вказаному кримінальному провадженні.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити підозрюваному ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіОСОБА_1