Провадження №11-кп/801/840/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000477, внесеного до ЄРДР 14.06.2024, за апеляційними скаргами прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2025, якою ОСОБА_8 було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 358 КК України, на підставі ст. 48 КК України, а провадження відносно ОСОБА_8 було закрито.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2025 ОСОБА_8 було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 358 КК України, на підставі ст. 48 КК України, а провадження відносно ОСОБА_8 було закрито.

Не погодившись із даним рішенням суду прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2025 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 48 КК України, безпідставно звільнивши ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, тоді як відсутні підстави для застосування цієї норми.

Зокрема, прокурор зазначає, що обвинувачений фактично вчинив низку кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 358 КК України, пов`язаних з використанням підроблених офіційних документів (медичної довідки про придатність до керування транспортними засобами), виготовленням та використанням підробленого документу, а також подальшим його використанням при проходженні медогляду.

Прокурор підкреслює, що суд першої інстанції неправильно тлумачив поняття «вчинення злочину вперше», оскільки фактично ОСОБА_8 вчинив кілька кримінальних правопорушень, які зберігають суспільну небезпечність, і тому підстав для звільнення його від кримінальної відповідальності не було.

Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , у своїй апеляційній скарзі просить суд змінити ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2025 у частині стягнення витрат на користь держави за проведення експертиз у кримінальному провадженні № 0000477, внесеного до ЄРДР 14.06.2024.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що відсутні підстави для накладення на ОСОБА_8 процесуальних стягнень.

Колегія суддів, вислухавши думку захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили задовільнити її, позицію прокурора, який просив задовільнити апеляційну скаргу прокурора та відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника, вивчивши та перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, дійшла до наступних висновків.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене відповідно до вимог матеріального права з дотриманням норм кримінального процесуального закону.

Обґрунтованим визнається рішення, яке ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Мотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні підстави та мотиви його ухвалення.

Даним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Як убачається з матеріалів провадження, обвинуваченому ОСОБА_8 інкриміновано низку діянь, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 358 КК України, загалом 72 епізоди, які охоплюють різні стадії виготовлення підробленого документа. Такі дії були вчинені не одночасно, а різними актами поведінки, які вчинені не в один проміжок часу, не охоплюються його єдиним умислом та не переслідують одну мету, у зв`язку з тим що документи виготовлялися щодо різних осіб. Вказане свідчить, що кожне підроблення вчинене ОСОБА_8 є окремим завершеним кримінальним правопорушенням, адже містить в собі усі ознаки складу кримінального правопорушення, з окремою метою, зокрема підроблення документа щодо конкретної особи. Враховуючи викладене, діяння ОСОБА_8 в сукупності утворюють саме реальну сукупність злочинів у розумінні ст. 33 КК України.

Саме тому суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 48 КК України, внаслідок чого безпідставно звільнив обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності та передчасно закрив кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

При цьому місцевим судом не було повно і всебічно з`ясовано усі юридично значущі обставини справи, належним чином не перевірено доводи сторони обвинувачення та проігноровано правові висновки Верховного Суду щодо застосування положень ст. 48 КК України у випадках реальної сукупності злочинів, зокрема за ст. 358 КК України.

У даному випадку висновок суду першої інстанції про наявність підстав для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки не ґрунтується на правильному застосуванні норм права та не підтверджений належними доказами, що свідчить про порушення вказаних вимог закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення.

У цій справі істотне порушення полягає у тому, що суд першої інстанції фактично підмінив зміст інституту звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України, ототожнивши «зміну обстановки» із загальними пом`якшуючими обставинами, чим неправильно застосував кримінальний закон та порушив принципи повноти і всебічності судового розгляду.

Суд першої інстанції, застосовуючи до ОСОБА_8 ст. 48 КК України, виходив із того, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, щиро розкаявся, працевлаштований та перестав бути суспільно небезпечним. Разом з тим, такі висновки є помилковими.

Колегія суддів, детально дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 33 КК України визначено, що сукупністю кримінальних правопорушень визнається вчинення особою двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями або різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, за жодне з яких її не було засуджено. При цьому не враховуються кримінальні правопорушення, за які особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом.

Так, судам слід чітко відрізняти ідеальну та реальну сукупність злочинів. Ідеальна сукупність має місце тоді, коли однією дією особи охоплюється кілька складів злочину (наприклад, підроблення документа і його одночасне використання), і така сукупність сама по собі не виключає можливості застосування положень ст.ст. 4548 КК України.

Натомість реальна сукупність утворюється у випадках, коли особа вчиняє кілька самостійних злочинів різними діями, кожен з яких кваліфікується окремо (ч. 1 ст. 33 КК України).

Як убачається з матеріалів провадження, обвинуваченому ОСОБА_8 інкриміновано низку діянь, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 358 КК України, які охоплюють як виготовлення підробленого документа, так і його подальше використання та замах на використання. Такі дії були вчинені не одночасно, а різними актами поведінки, що утворює саме реальну сукупність злочинів у розумінні ст. 33 КК України.

У п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» зазначено, що звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 48 КК України можливе лише за умови, якщо вона вперше вчинила злочин невеликої чи середньої тяжкості, і лише тоді, коли внаслідок зміни обстановки діяння втратило суспільну небезпечність або особа перестала бути суспільно небезпечною. При цьому Пленум прямо наголосив, що у випадках, коли особа вчинила кілька кримінальних правопорушень, у тому числі за реальної сукупності, звільнення за ст. 48 КК України є неможливим.

Також, у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 715/396/23 суд розглянув аналогічну ситуацію, коли особа вчинила декілька кримінальних правопорушень, передбачених різними частинами ст. 358 КК України. Верховний Суд дійшов висновку, що такі дії утворюють саме реальну сукупність злочинів, а отже, відсутня умова «вперше», передбачена ст. 48 КК України. З огляду на це рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які застосували ст. 48 КК України, було скасовано.

Крім того, у щомісячному огляді практики Касаційного кримінального суду Верховного Суду за грудень 2023 року узагальнено підхід до застосування статей 4548 КК України. Верховний Суд звернув увагу, що при ідеальній сукупності (коли однією дією охоплюється кілька складів злочину) застосування цих норм не виключається. Водночас при реальній сукупності, коли вчинено декілька самостійних діянь, кожне з яких кваліфікується окремо, застосування положень про звільнення від кримінальної відповідальності є недопустимим. У зазначеному огляді наведено приклади, коли суди першої інстанції неправомірно звільняли осіб за ст. 48 КК України, і такі рішення скасовувалися Верховним Судом.

У зв`язку з цим відсутня обов`язкова умова для застосування ст. 48 КК України вчинення злочину «вперше».

А тому, звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України є неможливим і неправомірним.

Більше того, тлумачення положень ст. 48 КК України вимагає від суду встановлення не формальних, а реальних і об`єктивних змін у житті особи чи в суспільних умовах, які свідчать про те, що вона перестала бути небезпечною або саме діяння втратило суспільну небезпечність.

Як наголошується у правових позиціях Верховного Суду, «зміна обстановки» має охоплювати саме ті фактори, що радикально знижують або усувають ризик повторного вчинення кримінальних правопорушень наприклад, стійке працевлаштування, тривале лікування від залежності, розрив зв`язків із кримінальним оточенням, докорінна зміна способу життя.

Так, зміна обстановки, внаслідок якої вчинене особою діяння втратило суспільну небезпечність, означає передусім істотну зміну соціально-економічних, політичних або духовних засад життєдіяльності суспільства, яка відбувається незалежно від волі винної особи і внаслідок чого втрачається суспільна небезпечність не лише конкретного злочину, а й подібних йому діянь (до відповідних процесів у масштабах країни можна віднести, скасування надзвичайного стану, перехід країни від воєнного часу до мирного або від однієї системи господарювання до принципово іншої).

Зазначені масштабні зміни, як правило, передують рішенню законодавця декриміналізувати ті чи інші діяння, оперативне кримінально-правове реагування на які до ухвалення такого рішення може набувати вигляду застосування ст. 48 КК України.

Зміна обстановки може стосуватись як всієї країни, так і окремих територій, населених пунктів, підприємств, установ, організацій.

Під зміною обстановки, внаслідок якої особа, яка вчинила злочин, перестає бути суспільно небезпечною, слід розуміти об`єктивні зміни умов життєдіяльності такої особи, які позитивно і суттєво впливають на неї і свідчать про те, що вона не вчинятиме кримінально караних діянь у майбутньому (принаймні подібних вже вчиненому).

Фактами об`єктивної зміни зовнішньої обстановки, яка оточує винного, можуть визнаватися зокрема: призов на строкову військову службу; зміна постійного місця проживання і розірвання зав`язків з «кримінальним» оточенням; працевлаштування раніше не працюючого; тяжка хвороба або нещасний випадок, внаслідок чого особа стала інвалідом; залучення особи до конфіденційної співпраці з правоохоронними органами, тощо.

У новому оточенні морально-юридична оцінка конкретної особи істотно змінюється, а тому втрачається доцільність застосування щодо винного у злочині заходів кримінально-правової репресії.

Не визнається зміною обстановки в плані застосування ст. 48 зміна місця проживання, у т. ч. виїзд за кордон, що здійснено винним для ухилення від правосуддя і уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, перебування у кримінально-виконавчій установі, де особа відбуває покарання за інший злочин, а також смерть обвинуваченого.

Висновок про те, що особа перестала бути суспільно небезпечною, може бути зроблений лише на підставі комплексного вивчення обстановки життєдіяльності суб`єкта та її впливу на його поведінку.

До такого висновку приходить і Верховний суд у своїх рішеннях.

Зокрема, у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.02.2021 у справі № 953/21593/19 суд роз`яснив, що «зміна обстановки» у розумінні ст. 48 КК України не може зводитися до наявності позитивних характеристик, щирого каяття чи відсутності обліку у лікарів. Такі дані, як наголосив Верховний Суд, є типовими для врахування при призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України, але не доводять фактичної зміни соціально-життєвих умов, яка унеможливлює повторне вчинення злочину. Суд підкреслив, що застосування ст. 48 КК України можливе лише за наявності справжньої, дієвої та об`єктивної зміни обстановки, яка реально впливає на поведінку особи.

У постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 161/1390/19 сформульовано підхід, згідно з яким особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, лише якщо вона сама або середовище, у якому вона перебуває, зазнали таких змін, які унеможливлюють вчинення нею нових злочинів. Верховний Суд відніс до таких змін, зокрема, призов на військову службу, зміну місця проживання, розрив зв`язків із кримінальним оточенням, настання тяжкої хвороби чи встановлення інвалідності. Саме така трансформація життєвих обставин може свідчити про втрату суспільної небезпечності особи та робить недоцільним подальше її притягнення до кримінальної відповідальності.

Також, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» зазначено, що зміна обстановки може мати два рівні широкий та вузький. У широкому розумінні йдеться про масштабні соціальні, економічні, політичні чи інші зрушення, які змінюють суспільну оцінку самого діяння (наприклад, перехід держави з воєнного стану до мирного життя). У вузькому про об`єктивні зміни в особистому житті конкретної особи, що істотно позначилися на її суспільній небезпечності. Пленум окремо підкреслив, що лише за наявності таких реальних змін може бути визнано, що діяння втратило суспільну небезпечність або що особа перестала бути суспільно небезпечною. При цьому застосування ст. 48 КК України є правом, а не обов`язком суду і потребує особливо ретельного обґрунтування.

Беручи до уваги дану постанову, а саме у частині про зміну обстановки у широкому розумінні, а саме те, що об`єктивна сторона інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 злочину полягає у підробленні медичних довідок, які відповідно до встановленого законодавством порядку є обов`язковими документами для отримання посвідчення водія.

Зокрема, згідно з Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, однією з обов`язкових умов для отримання посвідчення водія є наявність медичної довідки встановленої форми, що підтверджує придатність особи до керування транспортним засобом. Вказане Положення з моменту пред`явлення обвинувачення ОСОБА_8 , і до часу розгляду справи у суді першої інстанції жодних змін чи доповнень не зазнало, воно залишається чинним і діючим.

Таким чином, суспільні відносини, на захист яких спрямовані інкриміновані діяння, залишаються незмінними, а тому й «обстановка» у сенсі ст. 48 КК України не зазнала трансформацій, що виключає можливість визнання вчинених дій такими, що втратили суспільну небезпечність.

Щодо розуміння «зміни обстановки» у вузькому розумінні, а саме те, що стосується особи обвинуваченого, то суд першої інстанції у цій справі обмежився посиланням на загальні характеристики ОСОБА_8 позитивні відгуки за місцем проживання та роботи, відсутність обліків у нарколога та психіатра, наявність інвалідності, офіційне працевлаштування, щире каяття.

Такі дані не відповідають критеріям «зміни обстановки» у розумінні ст. 48 КК України, а є типовими обставинами, що враховуються при призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України.

Більше того, сам факт працевлаштування ОСОБА_8 на посаді водія в умовах, коли обвинувачення стосується підроблення та використання медичної довідки, пов`язаної саме з правом на керування транспортними засобами, не може вважатися обставиною, що знижує ризик повторного вчинення аналогічних діянь. Навпаки, це свідчить про можливість повторного зловживання у сфері, безпосередньо пов`язаній із об`єктом вчинених кримінальних правопорушень.

Таким чином, суд першої інстанції фактично підмінив критерій «зміни обстановки» переліком пом`якшуючих обставин, чим неправильно застосував ст. 48 КК України та дійшов безпідставного висновку про втрату суспільної небезпечності обвинуваченого.

Отже, як зазначено вище, обов`язковою умовою застосування ст. 48 КК України є наявність двох критеріїв: по-перше, щоб особа вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин; по-друге, щоб було встановлено або втрату суспільної небезпечності вчиненого діяння унаслідок зміни обстановки, або те, що сама особа перестала бути суспільно небезпечною. Відсутність хоча б однієї з цих умов виключає можливість застосування ст. 48 КК України. Як убачається з матеріалів справи, зазначені умови відсутні: обвинуваченому інкриміновано кілька самостійних діянь за ст. 358 КК України, що виключає критерій «вперше», а також не встановлено жодних об`єктивних змін обстановки, які б свідчили про втрату суспільної небезпечності діяння чи особи.

Це суперечить наведеним правовим позиціям Верховного Суду та порушує вимоги ст. 370 КПК України щодо законності й вмотивованості судового рішення, що ще раз підтверджує необґрунтованість звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

Колегія суддів звертає увагу, що неодноразове підроблення документів, особливо тих, які посвідчують особу чи надають право на здійснення певної діяльності, становить підвищену суспільну небезпеку. Використання завідомо підробленого документа порушує засади правопорядку, підриває довіру до системи державної влади та створює ризики для охорони прав і свобод громадян. Такі діяння дестабілізують функціонування механізмів державного управління, оскільки документи є засобом реалізації публічно-правових відносин. Особливу суспільну небезпечність має підроблення посвідчення водія, адже воно безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та створює реальну загрозу життю і здоров`ю громадян.

Більше того, посвідчення водія є не лише документом, що посвідчує особу, але й офіційним підтвердженням спеціального статусу права на керування транспортним засобом.

У Положенні Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 №?340 «Про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» наголошено, що посвідчення водія «є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами» .

Таким чином, посвідчення водія виконує не лише ідентифікаційну функцію, а й дуже важливу роль допуску до діяльності підвищеної небезпеки, пов`язаної з експлуатацією транспортних засобів. Кожне таке посвідчення видається компетентним органом лише після підтвердження навчання, успішного складання відповідних іспитів і перевірки придатності особи з медичної точки зору. У зв`язку з цим будь-яке підроблення або використання завідомо недостовірного посвідчення водія тягне за собою усунення механізмів доконтрольної безпеки на дорогах, зокрема, у сфері дотримання правил дорожнього руху та санітарно-медичного нагляду.

У цій справі подібні дії обвинуваченого мають особливо високий ступінь суспільної небезпечності, адже безконтрольне керування транспортом може призвести до тяжких наслідків ДТП, травм, або навіть загибелі людей.

Тому суд першої інстанції мав оцінювати не лише особисті характеристики обвинуваченого, а й суспільно-правовий характер підробленого документа, врахувати його особливу роль та загрози, які виникають через втрату фільтру державного контролю. Відсутність такого комплексного підходу в міркуванні суду підтверджує, що ухвалене ним рішення є не обґрунтованим і не відповідає вимогам повноти правової оцінки.

Таким чином, при оцінці доводів сторони захисту суд першої інстанції мав би врахувати не лише загальні характеристики особи, але й ту обставину, що підроблення та використання посвідчення водія належить до злочинів, які становлять значну загрозу суспільним інтересам, і тому не може бути підставою для формального застосування ст. 48 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував ст. 48 КК України, ототожнивши поняття «зміна обстановки» із загальними позитивними характеристиками особи, які за своїм змістом є типовими пом`якшуючими обставинами при призначенні покарання (ст. 65 КК України), але не підтверджують втрату суспільної небезпечності особи чи діяння.

При цьому суд першої інстанції проігнорував правові позиції Верховного Суду щодо неприпустимості застосування ст. 48 КК України у випадках реальної сукупності злочинів, а також щодо необхідності доведення наявності об`єктивних і суттєвих змін у житті особи, які унеможливлюють вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд не врахував особливу суспільну небезпечність підроблення та використання даних медичних довідок для отримання посвідчення водія як офіційного документа, що посвідчує право на здійснення діяльності підвищеної небезпеки. Нехтування цим аспектом призвело до передчасного висновку про втрату суспільної небезпечності діяння, що суперечить положенням ст. 358 КК України.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора та необхідність її задоволення, то апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

З огляду на скасування ухвали суду першої інстанції та призначення нового розгляду, доводи захисту щодо залишення в силі рішення місцевого суду, та про вирішення процесуальних витрат втрачають актуальність, а для всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин справи вони підлягають перевірці судом першої інстанції під час нового розгляду.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі

ст. 48 КК України та закриття кримінального провадження відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України не відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.

У зв`язку з цим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження направленню на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 задовільнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2025, якою ОСОБА_8 було звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 358 КК України, на підставі ст. 48 КК України, а провадження відносно ОСОБА_8 було закрито. - скасувати.

Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4