Справа № 296/9674/24
Вирок

Іменем України

05 червня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Суми, громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , освіта середня спеціальна, не одружений, неповнолітіх, малолітніх дітей на утриманні немає, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,-

встановив:

Судом встановлено, що 14.04.2024 близько 23 год. 30 хв. ОСОБА_6 та особа, відносно якої постановлено судом вирок (далі Особа 1), перебували на пішохідній частині вулиці Михайлівська в м. Житомирі, де у них виник спільний умисел на вчинення хуліганства відносно раніше не відомого ОСОБА_7 , який перебував на цій же вулиці.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи спільно з Особа 1, в цей же день, час, місці та за вказаних обставин, діючи з прямим умислом, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка виразилась у вчиненні насильницьких дій, почали наздоганяти раніше незнайомого їм ОСОБА_7 , рухаючись по вулиці Михайлівська в напрямку вулиці Велика Бердичівська в м. Житомир.

Наздогнавши потерпілого ОСОБА_7 , неподалік нічного клубу «MAXIMUM», що за адресою: м. Житомир, вул. Велика Бердичівська, 21, Особа 1 став утримувати ОСОБА_7 руками за тулуб, заважаючи останньому чинити супротив, а ОСОБА_6 став наносити удари кулаками обох рук (близько 10- и ударів) по голові та тулубу ОСОБА_7 , після яких останній впав на асфальтове покриття.

Після цього, ОСОБА_6 , діючи спільно з Особа 1, скориставшись тим, що потерпілий лежить на асфальтовому покритті, стали наносити удари ногами та кулаками рук по голові та тулубі ОСОБА_7 (близько 25-и ударів). Після даних дій Особа 1 та ОСОБА_6 зняли з потерпілого ОСОБА_7 весь одяг, який в подальшому кинули на асфальтне покриття на ті й же вулиці.

В подальшому, в цей же день та час, ОСОБА_6 та Особа 1 вивели потерпілого ОСОБА_7 на проїжджу частину вулиці Велика Бердичівська, навпроти будинку № 21, де ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ще близько 5 ударів по голові, а Особа 1 продовжував утримувати потерпілого, який перебував в положенні, лежачи на асфальтовому покритті, та заподіяв останньому близько 2-3 ударів ногою по тулубу в ділянці грудної клітки.

В результаті вказаних дій ОСОБА_6 , діючи спільно з Особа 1, спричинили ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, лівобічного перфоративного середнього отиту, що в подальшому ускладнилось лівобічним невритом, множинних підшкірних гематом, волосистої частини голови, поверхневої рани, множинних саден, синців та крововиливів на обличчі, шиї, тулубі обох верхніх та нижніх кінцівках, які утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, та відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, усвідомив наслідки скоєного ним правопорушення, не заперечував фактичних обставин, вказаних в обвинувальному акті. Крім того, обвинувачений суду пояснив, що вибачився перед потерпілим та відшкодував матеріальну шкоду.

Просив суд застосувати до нього покарання, не пов`язане з позбавленням волі, скільки має намір продовжувати службу у ВЧ НОМЕР_2 та далі брати участь у відбитті збройної агресії російської федерації.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву щодо проведення судового розгляду без його участі.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 добровільно визнав провину у вчиненні даного кримінального правопорушення, прокурор під час визначення порядку дослідження доказів по справі просив суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнати недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежитись допитом обвинуваченого, дослідити матеріали, що характеризують обвинуваченого як особу.

Відповідно до вимог процесуального законодавства судом роз`яснено учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України. Судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити відповідні обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що зміст ч. 3 ст. 349 КПК України йому зрозумілий, заперечень проти не дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він не має.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України є доведеною та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 296 КК України, як умисні дії, які виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб (хуліганство).

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є не тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, задовільно характеризується за місцем служби, матеріальна шкода відшкодована, бере участь у відбитті збройної агресії російської федерації.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Верховним Судом у постанові від 20.09.2023 по справі № 944/5954/22 наведено тлумачення прояву щирого каяття обвинуваченого.

Так, у вищевказаній постанові витлумачено, що при встановленні обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щирого каяття, необхідно враховувати, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль щодо вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого правопорушення. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести відповідальність за вчинене, а також ця обставина повинна знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно з ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У правовій державі покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій має використовуватись не надмірні, а лише необхідні й зумовлені метою заходи.

На реалізацію принципу, встановленого частиною другою статті 61 Конституції України, згідно з яким юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, спрямовані положення статті 65 КК України. Зазначений принцип, зокрема, конкретизовано у положеннях Кримінального кодексу України щодо системи покарань, звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у тому числі призначення більш суворого покарання.

Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.

Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.05.2023 винесеній за результатами розгляду справи № 135/563/22.

Беручи до уваги вище перелічені обставини вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання, відношення обвинуваченого до скоєного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі, зі звільненням його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

Арешт на майно не накладався.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 17.02.2025 у вигляді тримання під вартою - підлягає скасуванню.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді 03 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк терміном 01 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_6 на підставі ухвали судді Корольовського районного суду м. Житомира від 17.02.2025 у вигляді тримання під вартою - скасувати.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти в залі суду негайно.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію повного тексту вироку в день його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Головуючий суддя ОСОБА_1