Справа № 750/5065/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/581/25
Категорія - ч. 2 ст. 307 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003668 від 14.11.2024, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 травня 2025 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернігова, громадянки України, не заміжньої, із середньою освітою, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 31.12.2024 Деснянським районним судом м.Чернігова за ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204, ч. 1 ст. 70, ст. 75 КК України до позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317 КК України,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317 КК України, і призначено їй покарання:

- за ч.1 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна;

- за ч.1 ст.317 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч.2 ст.317 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.307, ч.1 ст.317 КК України, враховуючи вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.12.2024, визначено покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, і призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, конфіскацією та знищенням незаконно вироблених товарів.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.317 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, до покарання, призначеного ОСОБА_8 за новим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.12.2024, і остаточно призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 2 місяців з конфіскацією майна, конфіскацією та знищенням незаконно вироблених товарів.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 постановлено обчислювати з моменту її затримання, а саме з 26.02.2025.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави 13928 грн 25 коп процесуальних витрат.

Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Місцевим судом ОСОБА_8 визнано винуватою в тому, що за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, місці та час, ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, діючи умисно, з метою збуту наркотичних засобів, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний і суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, придбала речовину рослинного походження, яка містить у своєму складі наркотичний засіб канабіс, яку в подальшому, до 04.12.2024 незаконно зберігала за місцем своєї реєстрації та фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшого збуту.

В подальшому, 04.12.2024 о 19:46 ОСОБА_8 , діючи умисно, перебуваючи в приміщенні кухні за місцем своєї реєстрації та фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збуту наркотичних засобів, з корисливих мотивів, незаконно збула за 1250 (одну тисячу двісті п`ятдесят) гривень ОСОБА_9 , який був залучений для оперативної закупівлі наркотичних засобів в якості покупця, речовину рослинного походження, яка згідно висновку експерта № СЕ-19/125-24/15911-НЗПРАП від 09.12.2024 є наркотичним засобом, обіг якого обмежено канабісом, загальною масою 3,549г.

Крім того, ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, направленим на забезпечення незаконного вживання наркотичного засобу, - канабіс 05.12.2024 у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи за місцем своєї реєстрації та фактичного проживання, в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , безоплатно, надала приміщення своєї квартири, для незаконного вживання ОСОБА_10 наркотичного засобу - канабіс, який в подальшому з дозволу та відома ОСОБА_8 незаконно вжив наркотичний засіб, - канабіс шляхом паління за допомогою саморобного пристрою для паління.

В подальшому, ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, направленим на забезпечення незаконного вживання наркотичного засобу, - канабіс 11.12.2024 о 18 год. 00 хв., 18.01.2025 о 12 год. 37 хв., 28.01.2025 о 13 год. 40 хв., 29.01.2025 о 13 год. 27 хв., 03.02.2025 о 13 год. 02 хв., безоплатно, повторно надала приміщення квартири за місцем своєї реєстрації та фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , для незаконного вживання ОСОБА_11 наркотичного засобу - канабіс, де останній, з дозволу та відома ОСОБА_8 незаконно вжив наркотичний засіб - канабіс шляхом паління за допомогою саморобного пристрою для паління.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_8 , 13.12.2024 о 16 год 37 хв, 14.12.2024 о 17 год 17 хв, 09.01.2025 о 20 год 01 хв, 09.01.2025 о 20 год 01 хв, 28.01.2025 о 13 год 40 хв, 29.01.2025 о 13 год 27 хв, 03.02.2025 о 13 год 02 хв перебуваючи за місцем своєї реєстрації та фактичного проживання, а саме в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел, направлений на надання приміщення для незаконного вживання наркотичного засобу - канабіс, безоплатно, повторно, надала приміщення своєї квартири ОСОБА_12 , для незаконного вживання наркотичного засобу - канабіс, який в подальшому з дозволу та відома ОСОБА_8 вжив наркотичний засіб - канабіс шляхом паління за допомогою саморобного пристрою для паління.

Також, ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, направленим на забезпечення незаконного вживання наркотичного засобу - канабіс 17.12.2025 о 18 год 38 хв безоплатно, повторно, надала приміщення квартири за місцем своєї реєстрації та фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , для незаконного вживання ОСОБА_13 наркотичного засобу - канабіс, де остання, з дозволу та відома ОСОБА_8 , незаконно вжила вказаний наркотичний засіб шляхом паління за допомогою саморобного пристрою для паління.

Крім цього, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, місці та час, ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 317 КК України, у невстановлений досудовим розслідуванням спосіб, діючи умисно, з метою збуту наркотичних засобів, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний і суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, повторно придбала речовину рослинного походження, яка містять у своєму складі наркотичний засіб канабіс, яку в подальшому, до 26.02.2025 незаконно зберігала за місцем своєї реєстрації та фактичного проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , з метою подальшого збуту.

В подальшому, 26.02.2025 о 18:10 год ОСОБА_8 , діючи умисно, перебуваючи поблизу вхідних дверей вказаної квартири поза житловим приміщенням, з метою збуту наркотичних засобів, з корисливих мотивів, повторно незаконно збула за 2200 (дві тисячі двісті) гривень ОСОБА_9 , який був залучений, для оперативної закупівлі наркотичних засобів в якості покупця, речовину рослинного походження, яка згідно висновку експерта № СЕ-19/125-25/2849-НЗПРАП від 27.02.2025 є наркотичним засобом, обіг якого обмежено канабісом, загальною масою 8,779 г.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 просить змінити вирок суду у зв`язку із суворістю призначеного покарання, та пом`якшити його, звільнивши від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вважає призначене покарання занадто суворим, адже вона визнала провину, надала зізнавальні показання, активно сприяла у розкритті кримінальних правопорушень, має міцні соціальні зв`язки, неагресивна, а добра та чуйна, і нездатна вчиняти в подальшому кримінальні та адміністративні правопорушення. На думку захисту, суд не в повній мірі врахував позитивні характеристики обвинуваченої, та має на утриманні неповнолітнього сина, необґрунтовано не знайшов підстав для застосування ст. 69 КК України. Також наголошує на можливості виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання згідно вимог ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч. 1, п.2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обвинувачена ОСОБА_8 з проханням про доставку в залу судових засідань апеляційного суду не зверталась.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, захисника, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги з викладених в ній підстав, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК.

Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 вину визнала у повному обсязі, підтвердила обставини, викладені у обвинувальному акті, щиро розкаялась, погодилась на недоцільність дослідження доказів у кримінальному провадженні відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, вини обвинуваченого у його вчиненні, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченій, то воно визначене судом з урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних щодо особи обвинуваченої, наявності обставин, які пом`якшують покарання та обставин, які його обтяжують.

Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, вбачається, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Вказаний висновок узгоджується з нормами ст. 65 КК України, в якій зазначено, що суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити із класифікації злочинів, критерії якої передбачені ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

При обранні обвинуваченій ОСОБА_8 виду та міри покарання, місцевий суд правильно врахував ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, їх наслідки, вид та вагу наркотичних засобів, особу обвинуваченої - її вік, освіту, стан її здоров`я відповідно до наявних даних, майновий та сімейний стан обвинуваченої, що вона раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, але не притягувалась до адміністративної відповідальності, врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставини, що обтяжують покарання, а саме, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, рецидив кримінальних правопорушень, та обґрунтовано дійшов висновку про призначення покарання в межах санкцій інкримінованих статей у виді позбавлення волі з конфіскацією майна та на підставі ч.ч. 1,4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України.

Що стосується прохання захисту про застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком, адже, обвинувачена визнала провину, надала зізнавальні показання, активно сприяла у розкритті кримінальних правопорушень, має міцні соціальні зв`язки, неагресивна, нездатна вчиняти в подальшому кримінальні та адміністративні правопорушення. то слід зазначити таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, належним чином дослідити та оцінити всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Перевіривши вирок, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про невідповідність покарання тяжкості та особі обвинуваченої є необґрунтованими, висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі установлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, та призначив покарання в межах санкцій інкримінованих статей у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Апеляційний суд вважає, що таке покарання є законним, справедливим, буде відповідати тяжкості правопорушень, сприятиме виправленню винуватої та попередженню вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити особистий надмірний тягар для особи та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку у зв`язку з суворістю призначеного покарання, як про те зазначено в апеляційній скарзі, оскільки всі обставини, які впливають на призначення покарання, судом враховані, і підстав для застосування ст. 75 КК України та пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання, також не вбачає.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 травня 2025 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4