Справа № 157/1326/25
Провадження №1-кс/157/322/25
УХВАЛА

про дозвіл на затримання з метою приводу

25 липня 2025 рокумісто Камінь-Каширський

Слідчий суддя Камінь-Каширського районного суду Волинської області ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 в кримінальному провадженні №0000139 від 27.02.2024 про дозвіл на затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, військовослужбовця, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

встановив:

Слідчий СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 за погодженням із прокурором Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на затримання ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 407 КК України, з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивовано тим, що слідчим відділенням Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000139 від 27.02.2024, в ході якого встановлено, що відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», Мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України №32/321/501/13т від 24.02.2022, солдата ОСОБА_5 призвано 03 вересня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_2 під час загальної мобілізації.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.09.2022 №376-РС (по особовому складу) ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення та з 15 вересня 2022 року призначено на посаду номера обслуги кулеметного взводу 2-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, дія якого продовжена на цей час.

Будучи військовослужбовцем по мобілізації військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог статей 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний додержуватися Конституції та законів України, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, знати та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Згідно з пунктами 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №47 від 16.02.2023 ОСОБА_5 вибув із розташування військової частини НОМЕР_1 у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою на 30 діб із 16 лютого по 17 березня 2023 року, проте у вказану військову частину не прибув та на службу не повернувся.

Так, солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного командира (начальника), о 08 год 30 хв 26 жовтня 2023 року не з`явився на службу без поважних причин до місця розташування військової частини НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_2 .

У період часу з 26 жовтня 2023 року по 06 грудня 2024 року солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України і не звільнений з військової служби, без поважних причин був відсутній на службі та не виконував свої службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється в тому, що він під час проходження військової служби у Збройних Силах України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитись від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного командира (начальника), в порушення вимог ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, о 08 год 30 хв 26 жовтня 2023 року не з`явився на службу без поважних причин до місця розташування військової частини НОМЕР_1 , що за адресою: АДРЕСА_2 , та в період часу з 26.10.2023 по 06.12.2024 був відсутній на службі без поважних причин і не виконував службові обов`язки в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

ОСОБА_5 09 грудня 2024 року вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

В подальшому прокурором Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону до Володимирського міського суду Волинської області було скеровано клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України, яка вказує на те, що особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Однак, 28 травня 2025 року вказане кримінальне провадження було повернуто Володимирським міським судом Волинській області для здійснення подальшого досудового розслідування в загальному порядку, оскільки ОСОБА_5 у судові засідання не з`являється, не підтвердив свого бажання повернутись до військової частини для проходження військової служби.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується зібраними доказами та матеріалами кримінального провадження.

Вказані матеріали є вагомими та дають обґрунтовані підстави для підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

На цей час слідству місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_5 не відоме, він активно переховується від органу досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності, чим перешкоджає кримінальному провадженню.

Вручене ОСОБА_5 повідомлення про підозру повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990, п. 32, Series A, N 182).

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

Згідно з Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України запроваджено воєнний стан строком на 30 діб. Станом на теперішній час воєнний стан триває.

З метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, запобігання продовженню злочинної діяльності та визначеним законодавством ризикам виникла необхідність в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на цей час у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного.

Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених пунктами 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку з чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, згідно зі статтями 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства:

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування;

- вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується або продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється тим, що підозрюваний самовільно без дозволу командира залишив місце несення служби, а відтак, у випадку не обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній продовжить свою протиправну поведінку та може вчинити самовільне залишення військової частини або дезертирство. Крім цього, враховуючи протиправну поведінку ОСОБА_5 та його нехтування наказами командира військової частини, а також вимогами Законів України та Статуту Збройних Сил України, останній може схиляти до аналогічної протиправної поведінки також інших військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 .

Неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів пов`язана з вступом в силу Закону України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо обрання запобіжного заходу до військовослужбовців, які вчинили військові злочини під час дії воєнного стану» №2531-IX від 16.08.2022, відповідно до якого під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

В обґрунтування необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий зазначає про вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, тяжкість покарання за злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 . Ризик продовження чи повторення протиправної поведінки доводиться з огляду на встановлений факт вчинення підозрюваним злочину проти встановленого порядку несення військової служби та продовження ним протиправної поведінки, спрямованої на порушення встановленого порядку несення військової служби, тобто самовільне залишення місця служби. Вчинення злочину в умовах воєнного стану.

Дії, що інкримінуються підозрюваному, мають виняткову суспільну небезпечність в період триваючої збройної агресії російської федерації, особливо в бойовій обстановці, оскільки спрямовані на підрив основоположної засади функціонування Збройних Сил України - єдиноначальності.

За таких обставин, постає необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки лише вказаний захід, може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а також зважаючи на те, що останній ухиляється від слідства і його місцезнаходження невідоме, необхідно здійснити його затримання з метою приводу для розгляду клопотання про обрання вказаного запобіжного заходу.

Посилаючись на викладене, слідчий просить надати дозвіл на затримання ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 із метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам ст. 188 КПК України та подане одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий ОСОБА_3 , прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання підтримали.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає клопотання слідчого обґрунтованим і таким, що належить задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно зі статтею 189 КПК України слідчий суддя, суд не має права відмовити в розгляді клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного, обвинуваченого, навіть якщо існують підстави для затримання без ухвали суду про затримання з метою приводу. Слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Про це свідчать зібрані під час досудового розслідування докази, а саме: протоколи допиту свідків - військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; витяг із наказу про призначення на посаду; матеріали службового розслідування, відповідно до якого у діях солдата ОСОБА_5 вбачалися ознаки кримінального правопорушення; інші матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Отже в судовому засіданні слідчий та прокурор довели наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України, оскільки він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, санкцією статті якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, наявність обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування та суду чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, з яких встановлено, що ОСОБА_5 , вчинивши умисний тяжкий злочин, переховується від органу досудового розслідування з метою уникнути відповідальності за вчинене, що підтверджується вимогою прокурора Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_8 , ухвалою Володимирського міського суду Волинської області від 28.05.2025, постановою про зупинення досудового розслідування та оголошення підозрюваного в розшук від 08.07.2025.

На підставі викладеного, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та надання йому можливості реалізувати свої процесуальні права, запобігання ризикам, визначеним ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого, погоджене прокурором, необхідно задовольнити та надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 із метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись статтями 176-178, 188-190 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання слідчого СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 задовольнити.

Надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала втрачає законну силу з моменту приводу підозрюваного до суду або закінчення шести місяців із дати постановлення ухвали.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , службова адреса: вул. Стрілецька, 2 м. Луцьк, Волинська область, тел. 097-290-35-90, та слідчого СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 , службова адреса: вул. Шевченка, 6, м. Камінь-Каширський, Волинська область, тел. (03357) 23151.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали буде оголошено в 17 годині 28 липня 2025 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1