Провадження 11-кп/824/1676/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0002377 від 14.09.2016 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року,-

в с т а н о в и л а :

Вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м. Житомира, колишню суддю Сімферопольського районного суду АРК, з вищою освітою, зареєстровану та проживаючу за останньою відомою адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої;

засуджено за ч.1 ст. 111 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією всього належного їй на праві власності майна.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , будучи суддею Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим, усвідомлюючи факти активної підривної діяльності Російської Федерації проти України шляхом окупації та подальшої анексії території України в Автономної Республіки Крим, з власної ініціативи, умисно, упродовж березня - квітня 2014 року, перебуваючи в приміщенні Сімферопольського районного суду Республіки Крим по вул. Карла Маркса, 18, в місті Сімферополь Автономної Республіки Крим, на посаді «громадян, які заміщають посади суддів судів, що діють на територіях Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя», а в подальшому призначена Указом президента Російської Федерації №786 від 19.12.2014 на посаду судді Сімферопольського районного суду Республіки Крим Російської Федерації продовжила здійснювати «правосуддя» на підставі ч. 5 ст. 9 Закону Російської Федерації № 6 ФКЗ, керуючись як «суддя» законодавством РФ до створення та початку діяльності на окупованій території України судів Російської Федерації. Продовжуючи реалізацію вказаного злочинного умислу, суддя ОСОБА_8 , перебуваючи у службовому приміщенні Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим, маючи тривалий стаж роботи суддею, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, упродовж березня 2014 року по 19 квітня 2016, тобто дати звільнення з посади Указом Президента України №28/2016 від 30.01.2016, прийняла рішення у 267 судових справах, тим самим надала допомогу іноземній державі у переході від судової системи України до відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації. Вказаними умисними діями на той час суддя Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_8 в порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, присяги судді забезпечила становлення та зміцнення окупаційної влади Російської Федерації шляхом безпосередньої участі в утворенні та функціонуванні незаконно створених окупаційних органів судової влади РФ на окупованій території України.

В апеляційній скарзі захисника указано на незаконність вироку у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність. В обгрунтування доводів скарги указав на те, що судом першої інстанції не взято до уваги доводів захисника, що обвинувачена, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, що розпочалась 20 лютого 2014 року, знаходилась у небезпеці та через фізичний чи психологічний примус, або погрозу застосування такого примусу, не могла в повній мірі керувати своїми вчинками на власний розсуд. В оскаржуваному вироку вказано, що ОСОБА_8 умисно вчинила дії направлені на державну зраду, але не вказано, що під час вчинення вказаних дій обвинувачена могла перебувати у стані крайньої необхідності через фізичний та психологічний примус. Захисник вказав, що не є злочином дія/бездіяльність, яка заподіяла шкоду правоохоронюваним інтересам, вчинена під фізичним або психологічним примусом, внаслідок чого особа не могла керувати своїми вчинками. Просив вирок скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника, прокурор вказав на необгрунтованість її доводів. Так, твердження захисника про те, що ОСОБА_8 перебувала від психологічним чи фізичним примусом з боку окупаційних формувань Російської Федерації не грунтуються на матеріалах провадження. Згідно з досліджених документів, ОСОБА_8 не зверталась до Вищої Ради юстиції із заявами про її переведення до іншого суду на території України чи про звільнення з посади, натомість вирішила продовжити роботу на займаній посаді та надати допомогу у забезпеченні діяльності на окупованій території органів влади Російської Федерації, що призвело до зміцнення окупаційної влади. Прокурор вказав, що доводи захисника ОСОБА_7 є такими, що не відповідають дійсності, а вирок суду першої інстанції належним чином обгрунтованим, таким який відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ухваленим без порушень вимог кримінального процесуального закону. Просив апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

захисника, який апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

прокурора, який апеляційну скаргу захисника вважав необгрунтованою, просив залишити її без задоволення, а вирок без змін;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягаю до задоволення з огляду на таке.

Вирок у даному кримінальному провадженні ухвалений за наслідками здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження (in absentia), у ході яких були здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_8 на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення стверджуються зібраними у справі доказами, а саме:

- даними Указу Президента України від 18.05.2012 № 336/2012 про призначення строком на п`ять років на посаду судді Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_8 ;

- даними повідомлення Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.111 КК України, відповідно до якого, останній повідомляє Генерального прокурора України про те, що ОСОБА_8 здійснює правосуддя іменем Російської Федерації без припинення статусу судді відповідно до законів України, що є порушенням присяги судді та містить ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 КК України та просить внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування;

- даними листа заступника Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 16.02.2015 №18-2153/15 щодо звернення суддів місцевих та апеляційних судів Автономної Республіки Крим та міста Севастополя з заявами про переведення до інших судів на території України;

- даними листа Вищої ради юстиції від 12.01.2015 № 112/0/9-15, відповідно до якої заява судді Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_8 про звільнення з посади не надходила;

- даними Указу Президента України «Про звільнення суддів» від 30.01.2016 № 28/2016, в якому вказано, що відповідно до п.5 ч.5 ст.126 КонституціїУкраїни звільнено з посади у зв`язку з порушенням присяги - суддю Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим ОСОБА_8 ;

- даними протоколу огляду від 07.04.2015 офіційного сайту президента Російської Федерації, яким встановлено, що указом президента Російської Федерації «Про призначення суддів федеральних судів» від 19.12.2014 № 786, ОСОБА_8 призначено на посаду судді Сімферопольського районного суду Республіки Крим;

- даними протоколу огляду від 11-18.06.2015 офіційного сайту «Судові акти РФ», яким встановлено, що ОСОБА_8 , будучи суддею незаконно створеного Сімферопольського районного суду Республіки Крим 12.09.2014 та 23.09.2014 виносила постанови іменем Російської Федерації та за законодавством країни-агресора РФ;

- даними протоколу огляду речей та документів від 30.03.2021 сайту російської федерації «sudact.ru», з якого встановлено, що ОСОБА_8 , будучи суддею незаконно створеного Сімферопольського районного суду Республіки Крим виносила постанови, рішення та ухвали іменем Російської Федерації та за законодавством країни-агресора зокрема в період з 26.08.2014 по 27.10.2014;

- іншими доказами.

Дослідивши указані докази та надавши їм належну юридичну оцінку суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину та правильності кваліфікації її дій за ч.1 ст.111 КК України. Покарання обвинуваченій призначене із дотриманням вимог ст.65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що дії ОСОБА_8 , яка будучи громадянкою України та суддею Сімферопольського районного суду Автономної Республіки Крим, умисно, упродовж березня - квітня 2016 року вчинила дії спрямовані на спричинення шкоди суверенітетові та територіальній цілісності України, які виразились у наданні допомоги державним органам Російської Федерації у проведенні підривної діяльності проти України та продовженні окупації частини її території, тобто державної зради. Висновки місцевого суду у цій частині є належним чином мотивованими і такими, які грунтуються на зібраних у даному кримінальному провадженні доказах, яким суд дав належну правову оцінку з точки зору належності та допустимості кожного доказу, а сукупності цих доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції не взято до уваги доводів сторони захисту, що обвинувачена, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, що розпочалась 20 лютого 2014 року, знаходилась у небезпеці та через фізичний/психологічний примус або погрозу застосування такого примусу, не могла в повній мірі керувати своїми вчинками на власний розсуд, не знайшли свого підтвердження. Так, матеріали провадження не містять підтвердження доводів апеляційної скарги захисника, фактів звернення обвинуваченої про вчинення щодо неї тиску або погрози застосування такого.

Крім того, доводи захисника про перебування обвинуваченої у стані крайньої необхідності також не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідно до ч.1 ст. 39 КК України не є кримінальним правопорушенням заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам у стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, якщо цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності. Аналіз зібраних у справі доказів свідчить, що ОСОБА_8 , будучи суддею продовжила свою роботу на займаній посаді та, керуючись як «суддя» законодавством Російської Федерації, надалі приймала рішення у судових справах. Крім того, маючи можливість звернутись до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України із заявою про переведення до інших судів на території України, не вчинила зазначених дій, що підтверджується даними листа заступника Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 16.02.2015 №18-2153/15 щодо звернення суддів місцевих та апеляційних судів Автономної Республіки Крим та міста Севастополя з заявами про переведення до інших судів на території України. Наведене дає підстави стверджувати те, що діями ОСОБА_8 була завдана шкода правоохоронюваним інтересам держави, яка проявилася у безпосередній участі в утворенні та функціонуванні незаконно створених окупаційних органів судової влади Російської Федерації на окупованій території України, наданні допомоги іноземній державі у переході від судової системи України до відправлення правосуддя на підставі законодавства іноземної держави - Російської Федерації та сприянням забезпеченню становленню та зміцненню окупаційної влади Російської Федерації.

Із урахуванням наведеного, колегія судді приходить до висновку про відсутність у апеляційній скарзі доводів, які заслуговують на увагу, що підтверджувались би зібраними у кримінальному провадженні доказами, що у сукупності із іншими матеріалами кримінального провадження указувало би на помилковість висновків суду щодо винності ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 07 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

______________________ _________________________ ________________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4