КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

власника майна ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18 червня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18.06.2025 задоволено клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на грошові кошти на загальну суму 250 000 Євро, 291 300 доларів США, 1 176 400 гривень., чорнові записи, флеш-карта, 18 набоїв 7.62*39, вилучені під час проведення обшуку 11.06.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та повернути вилучене майно.

Апелянт зазначав, що копію оскаржуваної ухвали він отримав 14.07.2025.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказував про порушення прокурором строку, передбаченого абз. 1 ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки майно було вилучено 11.06.2025, а клопотання подано 16.06.2025, тобто з пропуском встановленого строку.

_____________________________________________________________________________

Справа № 752/5373/25 Слідчий суддя - ОСОБА_8

Апеляційне провадження № 11-сс/824/5679/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Також, в порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя розглянув клопотання без виклику та участі власника майна і його представника, не зважаючи на те, що представник завчасно подавав заяву про їх участь у розгляді клопотання.

Крім того, апелянт вказував про відсутність правових підстав для визнання вилученого майна доказами у даному кримінальному провадженні.

Зі змісту ухвали неможливо встановити, яке саме відношення до кримінального провадження має вилучене майно і, зокрема грошові кошти.

Відсутні будь-які докази того, що вилучені грошові кошти були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, або набуті кримінально протиправним шляхом.

Посада виконавчого директора Департаменту молекулярної та клітинної біології ТОВ "АЛТ Україна ЛТД", яку обіймає ОСОБА_5 , не надає йому жодного права на розпорядження чи заволодіння коштами, які надходять на банківські рахунки ТОВ "АЛТ Україна ЛТД".

ОСОБА_5 , як власник вилучених у нього коштів, має усі необхідні документи, які підтверджують законність їх походження. Ці кошти не є бюджетними, а були позичені ним у двох фізичних осіб - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Прокурором не доведено можливість використання вилученого майна ОСОБА_5 як доказу у даному кримінальному провадженні.

На думку апелянта, неповнота судового розгляду призвела до невідповідності висновків суду, викладених в оскаржуваній ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження.

Прокурор у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

11.08.2025 від прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_7 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги у його відсутності через неможливість прибуття в судове засідання.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку власника майна ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6 , які не заперечували проти здійснення судового розгляду без участі прокурора, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора, який не прибув в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи власника майна ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001149 від 08.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що представники ТОВ «АЛТ Україна ЛТД» (), ТОВ «ХЛР» (), ТОВ «ІНТЕГРЕЙТЕД МЕДІКАЛ ГРУП» () та невстановлені посадові особи Міністерства охорони здоров`я України, Національної академії медичних наук України та комунальних некомерційних підприємств, за попередньою змовою, шляхом зловживання службовим становищем в умовах воєнного стану, переслідуючи корисливі мотиви, здійснюють привласнення та заволодіння державними коштами у великих розмірах, під час проведення державних закупівель виробів медичного призначення та лікарських засобів.

У ході досудового розслідування встановлено, що на даний час до протиправної діяльності причетний ОСОБА_5 , який фактично проживає: АДРЕСА_1 , та є виконавчим директором Департаменту молекулярної та клітинної біології ТОВ "АЛТ Україна ЛТД".

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09.06.2025 надано дозвіл на проведння обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних протоколу обшуку від 11.06.2025, цього ж дня у період часу з 07 год. 26 хв. до 10 год. 20 хв. проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено речі, які належать ОСОБА_5 , а саме: предмети схожі на грошові кошти на загальну суму 250 000 Євро, предмети схожі на грошові кошти на загальну суму 291 300 доларів США, предмети схожі на грошові кошти 1 176 400 грн., чорнові записи, флеш-карта, 18 набоїв 7.62*39.

Постановою слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_11 від 11.06.2025 вищевказане майно, виявлене та вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

12.06.2025 засобами поштового зв`язку прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на грошові кошти на загальну суму 250 000 Євро, 291 300 доларів США, 1 176 400 гривень, чорнові записи, флеш-карта, 18 набоїв 7.62*39, вилучені під час проведення обшуку 11.06.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18.06.2025 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на грошові кошти на загальну суму 250 000 Євро, 291 300 доларів США, 1 176 400 гривень., чорнові записи, флеш-карта, 18 набоїв 7.62*39, вилучені під час проведення обшуку 11.06.2025 року за адресою: АДРЕСА_1.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала слідчого судді, яка переглядається, виходячи з тих обставин кримінального провадження, які існували на день її постановлення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора та наклав арешт на вилучене в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 майно за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовим доказом, може бути набутим кримінально протиправним шляхом, містити на собі сліди або інші відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та бути доказом ймовірного кримінального правопорушення, а відтак відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать про те, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути пошкоджене, втрачене, знищене, відчужене чи передане.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя наклав арешт на майно з дотриманням вимог закону, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучене майно не відповідає критеріям речових доказів та не має жодного значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучені чорнові записи, флеш карта та набої можуть містити сліди кримінального правопорушення та містити на собі відомості, які мають значення для кримінального провадження та може бути використано як доказ факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, а вилучені грошові кошти можуть бути набутими кримінально протиправним шляхом, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Доводи представника власника майна про те, що посада виконавчого директора Департаменту молекулярної та клітинної біології ТОВ "АЛТ Україна ЛТД", яку обіймає ОСОБА_5 , не надає йому жодного права на розпорядження чи заволодіння коштами, які надходять на банківські рахунки ТОВ "АЛТ Україна ЛТД", колегія суддів вважає передчасними.

Обставини здійснення особою конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Вищенаведені доводи апелянта на спростування викладених у клопотанні обставин кримінального правопорушення, як і посилання на законність походження вилучених в ході обшуку грошових коштів, є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні та підлягають перевірці під час подальшого досудового розслідування, яке на даний час триває.

Наявні на момент розгляду клопотання відомості не перешкоджають накладенню арешту на майно за наведених стороною обвинувачення підстав, та на даному етапі досудового розслідування сукупність долучених до клопотання матеріалів є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, вилученого за місцем проживання ОСОБА_5 .

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що слідчим суддею розглянуто клопотання про арешт майна без виклику та участі його власника та представника, не можуть бути безумовною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді, оскільки, з урахуванням вимог ст. 172 КПК України, слідчий суддя за наявності підстав, викладених у наведеній нормі закону, може розглянути клопотання без повідомлення власника майна.

Доводи апелянта про те, що прокурором порушено строки на звернення з клопотанням про арешт майна, передбачені ч. 5 ст. 171 КПК України, оскільки майно було вилучено 11.06.2025, а з клопотанням до слідчого судді слідчий звернувся лише 16.06.2025, спростовуються матеріалами судового провадження.

Так, як убачається із даних долученої до клопотання роздруківки з Укрпошти, клопотання прокурора на адресу Голосіївського районного суду м. Києва відправлено 12.06.2025 поштовим відправленням із трекінговим номером 382 (а.с. 109), тобто на наступний день після проведеного обшуку, а відтак, з урахуванням положень ст. 116 КПК України, відсутні підстав для висновку про пропуск прокурором передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України строку на звернення з клопотанням про арешт майна.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією суддів не встановлено недотримання прокурором вимог ст.ст. 171, 172 КПК України при зверненні із клопотанням про арешт майна, які б слугували підставою для відмови у його задоволенні.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 395, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 18 червня 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3