ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1546/25 Справа № 192/317/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 подану на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

встановила:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2024 року, за результатами розгляду було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування такого висновку суд послався на те, що засуджений за весь період відбування покарання стягнень за порушення режиму утримання немає (а. с. 18). Згідно наявної в особовій справі характеристики та Висновків щодо ступеня виправлення засудженого від 22 березня 2024 року та від 24 січня 2025 року (а. о. с. 96, 133, а. с. 16-17), засуджений в 2023 році участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймав, але приймав участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, участь в роботі самодіяльних організацій на даний час, участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу приймає, але не бере участь в інших заходах соціально-виховного характеру, при цьому у засудженого відсутня мотивація до виконання заходів, в зв`язку з чим, не можна визнати поведінку засудженого за весь період покарання сумлінною, а останні зміни в поведінці засудженого обумовлені бажанням засудженого підстроїти свою поведінку під необхідні критерії для умовно-дострокового звільнення, а не для доведення свого виправлення.

У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись із судовою ухвалою, просить не відмовляти йому в умовно-достроковому звільненні.

Посилається на те, що він характеризується позитивно, має 4 заохочення, працює з першого дня перебування в установі.

Зазначає, що за час перебування в установі в нього померла мати та дружина, а сина забрали до притулку.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думки засудженого ОСОБА_7 , який підтримав вимоги поданої апеляційної скарги та просив їх задовольнити, ухвалу суду скасувати, ухвалити нову та звільнити його від відбування покарання умовно-достроково; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимогзасудженого та просив залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

На думку колегії суддів зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст.81 КК України та роз`яснень, які містяться у п.2 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому положеннями частини першої та третьої статті 6 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі- КВК), передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Як зазначено у роз`ясненнях, що містяться у п.17 вищевказаної Постанови ПВСУ, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні поділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання…Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину…додержання ним вимог режиму.

За матеріалами справи засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» з 20 вересня 2022 року і відбув 2/3 частини строку покарання, працевлаштований в ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» по теперішній час нічним днювальним їдальні. Згідно довідки про заохочення та стягнення (а. с. 18), на даний період часу має чотири заохочення, застосовані 16 січня 2024 року, 15 липня 2024 року, 14 жовтня 2024 року та 14 січня 2025 року, раніше заохочень немав. Тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання, засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявні у засудженого заохочення мають разовий, а не систематичний характер і є недостатніми для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.

Мотивуючи своє рішення та відмовляючи в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання місцевий суд, посилаючись на положення ст.81 КК, зазначив, що не можна визнати поведінку засудженого за весь період покарання сумлінною, а останні зміни в поведінці засудженого обумовлені бажанням засудженого підстроїти свою поведінку під необхідні критерії для умовно-дострокового звільнення, а не для доведення свого виправлення.

Також суд першої інстанції встановив, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання стягнень за порушення режиму утримання немає (а. с. 18). Згідно наявної в особовій справі характеристики та Висновків щодо ступеня виправлення засудженого від 22 березня 2024 року та від 24 січня 2025 року (а. о. с. 96, 133, а. с. 16-17), засуджений в 2023 році участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймав, але приймав участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, участь в роботі самодіяльних організацій на даний час, участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу приймає, але не бере участь в інших заходах соціально-виховного характеру, при цьому у засудженого відсутня мотивація до виконання заходів.

Враховуючи викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність на даний час правових підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, оскільки вони є належним чином мотивованими та ґрунтуються на сукупності досліджених доказів у справі. А обставини, наведені в апеляційній скарзі не є такими, які б вказували на необзідність звільнення засудженого.

На переконання апеляційного суду, висновки місцевого суду підтверджуються відомостями, що є наявними в матеріалах провадження, а тому не можуть спростовуються апеляційними доводами засудженого, які містять його суб`єктивні твердження щодо можливості застосування до нього норм ст. 81 КК України.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2025 року є законною, мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

ухвалила:

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4