Справа №: 148/1121/25
Провадження № 1-кп/148/110/25
В И Р О К

Іменем України

11 вересня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Тульчин кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000103 від 08.04.2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ободівка, Тростянецького району Вінницької область, українця, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

28.08.2002 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;

17.04.2003 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч.ч. 2, 3 ст. 185, 71 КК України до шести років позбавлення волі;

18.04.2011 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до трьох місяців арешту;

25.04.2012 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі;

22.08.2012 Чечельницьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, 70 ч. 4 КК України до трьох роки шести місяців позбавлення волі;

17.09.2014 на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_5 умовно достроково звільнений від відбування покарання за вироком Чечельницького районного суду Вінницької області від 22.08.2012, невідбутий строк 11 місяці 23 дні;

14 червня 2016 року Тульчинський районний суд Вінницької області за ч.ч. 2, 3 ст.185, ч.2 ст.186 та ч.2 ст.190, 70, 71 КК України до п`яти років шести місяців позбавлення волі;

29.10.2018 на підставі ухвали Вінницького районного суду Вінницької області ОСОБА_5 умовно достроково звільнений від відбування покарання за вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 14.06.2016, невідбутий строк 1 рік 7 місяців 23 дні;

01.02.2022 Іллінецьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

28.08.2024 звільнений з місць позбавлення волі по відбутю строку покарання.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 будучи раніше неодноразово судимим за вчинення майнових злочинів, останній раз вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 01.02.2022 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 28.08.2024 з місць позбавлення волі та маючи не зняту і непогашену в установленому порядку судимість на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий умисний корисливий злочин за наступних обставин.

У період дії воєнного стану в Україні, запровадженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (з подальшим продовженням), ОСОБА_5 , 07.03.2025 в обідню пору доби, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, зайшов в приміщення будинку АДРЕСА_3 , де проживає потерпілий ОСОБА_6 і з дозволу останнього, спільно із ним та власником будинку ОСОБА_7 розпочав вживати алкогольні напої.

В подальшому перебуваючи в приміщенні вказаного будинку ОСОБА_5 на столі у кімнаті виявив мобільний телефон марки «ОРРО» моделі «А58» чорного кольору, та у цей момент у нього виник злочинний умисел на вчинення крадіжки вказаного майна.

Далі, ОСОБА_5 реалізовуючи свій злочинний умисел, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи, що вчиняє злочин у період дії воєнного стану в Україні, підібравши зручний момент і переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає викрав зазначений мобільний телефон марки «ОРРО» моделі «А58 (СРН2577)» чорного кольору, об`ємом пам`яті 8/128 ГБ, вартістю згідно висновку експерта 4692,00 гривні, який належить потерпілому ОСОБА_6 .

Після вчинених дій, ОСОБА_5 залишив місце злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, а саме замінивши SIM-карту використовував викрадений телефон для власних потреб.

Отже, своїми незаконними діями, ОСОБА_5 завдав майнової шкоди потерпілому на загальну суму 4692,00 гривні.

Будучи допитаним в якості обвинуваченого ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України не визнав, пояснив, що 07.03.2025 приїхав у с. Мазурівку до товариша, якого не виявилося дома та в обідню пору доби йшовши по вулиці, зайшов до будинку АДРЕСА_3 де знаходився потерпілий ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з якими познайомився пізніше. Потерпілий вживав алкогольні напої за столом, а обвинувачений сів поруч та попросив у нього телефон, який лежав на столі, щоб зайти в «ТІК ТОК» на що останній погодився.

В подальшому з дозволу потерпілого взяв мобільний телефон марки «ОРРО» моделі «А58» чорного кольору зі столу та пішов в магазин за покупками, але біля магазину зустрів товариша з яким поспілкувався та пішов на автовокзал в м. Тульчин звідки поїхав додому, після чого замінив SIM-карту в телефоні та використовував викрадений телефон для власних потреб. Через місяць до нього підійшли працівники поліції з приводу викрадення телефону на що обвинувачений видав працівникам поліції телефон викрадений у потерпілого ОСОБА_6 . Також зазначив, що не визнає вартість телефону, яка зазначена в експертизі, вважає, що він коштує дешевше.

Не зважаючи на не визнання своєї вини, вина ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України підтверджується показами допитаного у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив, що 07.03.2025 в обідню пору доби перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 та в цей час до будинку зайшов невідомий чоловік, це був обвинувачений з пляшкою горілки, потерпілий подумав, що це товариш ОСОБА_7 та вони сіли за стіл та почали вживав алкогольні напої з обвинуваченим ОСОБА_5 .. Під час застілля обвинувачений попросив телефон, щоб зайти в «ТІК ТОК» на що потерпілий погодив. Через деякий проміжок часу після застілля потерпілий вийшов на вулицю до туалету, а коли повертався, обвинувачений вже стояв на порозі будинку та повідомив, що піде до магазину ще за пляшкою горілки, та пішов.

Зайшовши в будинок потерпілий виявив відсутність мобільного телефону марки «ОРРО» моделі «А58» чорного кольору, який лежав на столі у кімнаті коли він виходив до туалету, дозволу обвинуваченому на виніс телефону з будинку не давав. Потерпілий звернувся до ОСОБА_7 та повідомив, що його товариш, тобто обвинувачений забрав у нього телефон, на що ОСОБА_7 відповів, що це не його товариш та він подумав, що це товариш потерпілого. Потім намагалися телефонувати на викрадений телефон, виклик йшов, але слухавку ніхто не піднімав, ОСОБА_7 на скутері об`їздив всі магазини у Мазурівці, але обвинуваченого ніде не було. Після чого потерпілий звернувся в поліцію з заявою про викрадення телефону, приїхавши до домоволодіння потерпілого поліцейські оглянули його та не виявили телефона, поліція також намагалася телефонувати на викрадений телефон, виклик йшов, але слухавку ніхто не піднімав.

- ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що підтримує висновок експерта від 11.04.2025 року за № 831/25-21, для розрахунку вартості викраденого телефону було безпосередньо досліджено сам телефон та переглянуто три сайти: https://allmart.ua/, https://tehnoskarb.ua/, https://www.olx.ua/ з яких було взято шість цінових пропозицій продажу б/у мобільного телефону за такими самими параметрами як у викраденого, а саме: з сайту allmart - 4850,00 грн.; 5000,00 грн.; tehnoskarb - 4300 грн.; з olx 4500,00 грн. 4500,00 грн. та 5000,00 грн., оскільки на інших сайтах тако-ж телефону не було в наявності. Фотокопії з ціновими пропозиціями зберігаються у наглядовому провадженні експерта оскільки відповідно до інструкції до висновку експерта не долучаються. Висновок є повним, в ньому достатньо цінової інформації, щоб скласти середню ціну даного телефону, опис телефону та його товарний стан зазначений, оскільки він був в дуже гарному стані. Також експерт пояснила, шо у разі необхідності дослідження у судовому засіданні цінові пропозиції, які зберігаються у наглядовому провадженні експерта, необхідно запит суду.

Також вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України підтверджується наступними доказами дослідженими у судовому засіданні:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000103 від 08.04.2025 року, згідно якого зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 08.04.2025, згідно якого ОСОБА_6 звернувся до правоохоронних органів з заявою про викрадення майна в якій зазначив, що 07.03.2025 невідома особа, шляхом вільного доступу з приміщення будинку за адресою: АДРЕСА_3 , здійснила крадіжку мобільного телефону марки «ОРРО» моделі «А58» чорного кольору, чим завдала матеріального збитку потерпілому;

- заявою від 08.04.2025 року, згідно якої ОСОБА_6 надав дозвіл працівникам поліції на огляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 ;

- протоколом огляду від 08.04.2025 року та фототаблиці до нього, згідно якого об`єктом огляду являється територія домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , звідки здійснено викрадення мобільного телефону марки «ОРРО» моделі «А58» чорного кольору. Оглянуто територію домоволодіння, загальний вид кімнат будинку та загальний вигляд коробки від мобільного телефону марки «ОРРО» моделі «А58»;

- розпискою ОСОБА_5 від 08.04.2025 року, згідно якої обвинувачений добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки «ОРРО» моделі «А58» чорного кольору, який викрав у будинку по АДРЕСА_3 ;

- протоколом огляду від 08.04.2025 року та фототаблицею до нього, згідно якого оглянуто мобільний телефон марки «ОРРО» моделі «А58» чорного кольору, який вилучено у ОСОБА_5 працівниками поліції;

- постановою про визнання речових доказів від 08.04.2025 року, згідно якої мобільний телефон марки «ОРРО» моделі «А58» чорного кольору, 8/128 ГБ визнано речовим доказом в кримінальному провадженні № 0000103 та передано на зберігання до кімнати речових доказів Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області;

- ухвалою слідчого судді Тульчинського районного суду від 10.04.2025 року в справі № 148/860/25, згідно якої накладено арешт на мобільний телефон марки «ОРРО» моделі «А58» чорного кольору, 8/128 ГБ ІМЕІ 1 : НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 : НОМЕР_2 , який поміщено до спеціального пакету МВС Експертна служба 1381106;

- висновком експерта за № 831/25-21 від 11.04.2025 року, згідно якого: ринкова вартість мобільного телефону марки «ОРРО» моделі «А58» (СРН2577) чорного кольору, об`ємом пам`яті 8/128 ГБ, станом на момент вчинення кримінального правопорушення 07.03.2025 року, складала 4692,00 грн. Вартість проведення експертизи становить 1696,32 грн.;

- квитанцією про отримання на зберігання речових доказів від 18.04.2025, згідно якої мобільний телефон марки «ОРРО» моделі «А58» прийнято на зберігання;

- протоколами проведення слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 від 23.04.2025 року та дослідженого у судовому засіданні оптичного DVD диску на якому наявний відеозапис слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 , які вказали на обставини вчинення крадіжки мобільного телефону марки «ОРРО» моделі «А58» за адресою: вул. Кучерявого 234, с. Мазурівка, Тульчинського району Вінницької області.

- Фотокопії з ціновими пропозиціями надісланими експертною установою на запит суду, згідно яких для розрахунку вартості викраденого телефону експертом було безпосередньо досліджено сам телефон та переглянуто сайти: ІНФОРМАЦІЯ_2 з яких було взято цінові пропозиції продажу б/у мобільного телефону марки «ОРРО» моделі «А58 (СРН2577)» чорного кольору, об`ємом пам`яті 8/128 ГБ за такими самими параметрами як у викраденого.

Зібрані в справі докази, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатніми для визнання ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Не визнання своєї вини ОСОБА_5 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, який зазначав у судовому засіданні, що не вживав алкогольні напої з потерпілим та зі згоди потерпілого виніс мобільний телефон з будинку, а також не визнання вартості викраденого телефону, суд розцінює як намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинений злочин, оскільки його свідчення повністю спростовуються показами потерпілого ОСОБА_6 та експерта ОСОБА_9 , а також дослідженими у судовому засіданні слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 та висновком експерта, щодо вартості викраденого телефону, фотокопіями з ціновими пропозиціями вартості аналогічних телефонів та іншими доказами які були досліджені у судовому засіданні.

Таким чином, оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним, а його умисні дії правильно кваліфіковані органами досудового слідства за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно цієї постанови, відповідно до ст. 50, ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При вирішенні питання про обрання міри покарання ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України злочин є тяжким, відповідно до ст. 66 КК України пом`якшуючих обставин суд не вбачає, до обтяжуючих обставин передбачених ст. 67 КК України суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, крім цього суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення; дані про особу обвинуваченого, який вину у вчиненні злочину не визнав, раніше неодноразово судимий, має сім непогашених та незнятих судимостей за вчинення корисливих злочинів; перебуває на обліку у лікаря нарколога КНП «Тростянецька лікарня» з 2000 року, у лікаря психіатра на обліку не перебуває; за місцем проживання характеризується посередньо, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення.

Також суд враховує суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, спосіб вчинення злочину і його мотив, форму вини, обстановку вчинення злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання на думку суду, з урахуванням положень ч. 2 ст. 50 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а також відповідатиме цілям покарання.

Суд виключає можливість застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України, оскільки враховуючи дані про особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, спосіб вчинення кримінального правопорушення та обтяжуючі обставини, суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, лише визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі, буде достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а тому, на думку суду, виправлення обвинуваченого не можливе без його ізоляції від суспільства.

Щодо посилання захисника обвинуваченого у судових дебатах на застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання обвинуваченому та призначенні ОСОБА_5 покарання у виді двох років позбавлення волі, суд виходить зі слідуючого.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_4 у судових дебатах просив призначення основного покарання ОСОБА_5 більш м`якого виду, не зазначеного в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу, а саме: ч. 4 ст. 185 КК України за це кримінальне правопорушення, а саме у виді 2 років позбавлення волі, при цьому зазначивши що обвинувачений визнав вину та відшкодував шкоду потерпілому, оскільки викрадений телефон знаходиться в кімнаті речових доказів та після проголошення вироку буде повернутий потерпілому.

Закон України про кримінальну відповідальність передбачає можливість застосування положень ст. 69 КК при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також даних про особу винного, які позитивно його характеризують.

Однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Суд звертає увагу, що під час застосування ст. 69 КК України необхідно не лише встановити наявність двох і більше пом`якшуючих обставин, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винуватій особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виняткових випадках.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

У будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винуватому навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим. Проте доводи захисника не містять таких обґрунтувань.

Так захисник вказує, що обвинувачений повністю визнає вину та щиро кається в скоєному, але у судовому засіданні ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину не визнав, посилаючись на те, що потерпілий ОСОБА_10 надав дозвіл на виніс телефону з будинку, що було спростовано у судовому засіданні, крім цього обвинувачений не визнав вартість викраденого телефону, що також свідчить про відсутність пом`якшуючої обставини, як визнання вини.

Крім того, суд вважає відсутність пом`якшуючої обставини, як щире каяття обвинуваченого, оскільки характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, щире каяття означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання, а насправді поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду не свідчить про наявність такого каяття, оскільки як під час проведення слідчого експерименту так і під час надання показів у судовому засіданні, правдивих показів обвинувачений не надавав, вину не визнавав, вводив суд в оману, намагаючись уникнути відповідальності.

Таким чином основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім, що узгоджується з правовою позицією викладеної у постанові Верховного Суду від 22.12.2020 (справа № 552/517/19, провадження № 51-1760км20).

Також суд не приймає посилання захисника, що завдані матеріальні збитки будуть відшкодовані шляхом повернення викраденого майна після проголошення вироку, оскільки обвинувачений добровільно викрадений телефон не повертав, а після вчинення злочину був розшуканий працівниками поліції з викраденим телефоном, який використовував у своїх цілях.

Суд наголошує, що частина 1 ст. 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час та після вчинення злочину, а також іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

Отже призначення більш м`якого покарання, ніж визначене санкцією кримінального закону, можливе лише у випадку, коли встановлені у справі обставини в своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Вказані доводи узгоджуються з висновками викладеними в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27.04.2021 справа № 712/4384/20.

З огляду на те, що судом не встановлено обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину обвинуваченим, суд не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України.

Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд зазначає, що до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а отже ураховуючи особистість обвинуваченого, який має ряд непогашених та незнятих судимостей за корисливі злочини, указаний запобіжний захід слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Клопотань щодо зміни запобіжного заходу стороною обвинувачення не заявлялося.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Судом встановлено, що обвинувачений був затриманий 29.04.2025 о 13.10 год. та згідно ухвали Тульчинського районного суду від 29.04.2025 року відносно ОСОБА_5 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, таким чином останньому з врахуванням вимог ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з часу затримання, а саме з 29.04.2025 року.

Питання щодо речових доказів належить вирішенню відповідно до вимог ст.100 КПК України, скасувавши відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України арешт накладений на речові докази в кримінальному провадженні.

Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення експертизи у справі відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, необхідно стягнути з ОСОБА_5 .

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначивши йому покарання у вигляді шести років позбавлення волі.

Запобіжний захід, відносно ОСОБА_5 у вигляді «тримання під вартою» залишити до набирання вироку законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з часу набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк відбування покарання відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, строк перебування під вартою попереднього ув`язнення з 29.04.2025 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 1696,32 грн. за проведення судової товарознавчої експертизи № 831/25-21 від 11.04.2025 року;

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 10.04.2025 року в справі 148/860/25- скасувати.

Речовий доказ у кримінальному провадженні № 0000103 від 08.04.2025, а саме : мобільний телефон марки ОРРО А58 чорного кольору, 8/128 ГБ, ІМЕІ 1 : НОМЕР_1 , ІМЕІ 2 : НОМЕР_2 , який поміщено до спеціального пакету МВС Експертна служба 1381106 повернути власнику ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду на протязі 30 днів починаючи з часу оголошення, а засудженим до позбавлення волі з часу отримання копії вироку.

Засудженому та прокурору копію вироку вручити негайно після проголошення.

Суддя ОСОБА_1