ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/795/25

Провадження № 11-кп/820/505/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з Кам`янець-Подільським міськрайонний судом Хмельницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 вересня 2024 року за № 0001335 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за апеляційною скаргою її захисника адвоката ОСОБА_6 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Рівне Рівненської області, українку, громадянку України, з середньою освітою, неодружену, що має на утриманні двох малолітніх дітей, жительку АДРЕСА_1 , раніше судиму:

- вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 12 березня 2025 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та призначено їй покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 12 березня 2025 року, більш суворим, призначеного даним вироком, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. Зараховано у строк покарання частково відбуте покарання у виді пробаційного нагляду з 30 квітня 2025 року (з дня постановки засудженої на облік уповноваженим органом з питань пробації) по день набрання вироком законної сили та затримання засудженої, з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні пробаційного нагляду.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили та затримання засудженої.

Цивільний позов потерпілої - цивільного позивача ОСОБА_8 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 659 336 гривень на відшкодування майнової шкоди та 40 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог позовної заяви відмовлено.

За вироком суду, у третій декаді серпня 2024 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, під час готування до вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 за допомогою мобільного застосунку «Telegram» спільно із невстановленою в ході досудового розслідування особою, яка зареєстрована за абонентським номером НОМЕР_1 (код оператора російської федерації), розробили спільний план скоєння шахрайства та розподілили функції кожного, за яким невстановлені слідством особи під час телефонної розмови з потерпілими, мали повідомити неправдиві відомості щодо близьких родичів, які нібито потрапили в дорожньо-транспортну пригоду, та висловити неправомірну вимогу на отримання грошових коштів, а ОСОБА_9 мала потрапити до помешкання потерпілих та отримати грошові кошти.

Так, реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами шляхом обману, діючи за попередньою змовою, узгодженою між ОСОБА_9 та невстановленою досудовим розслідуванням особою, переслідуючи мету спільного незаконного збагачення за рахунок коштів потерпілої, 29 вересня 2024 року близько 17 год. невстановлена досудовим розслідуванням особа жіночої статті, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, зателефонувала з абонентського номеру мобільного оператора ТОВ «Інтертелеком» № НОМЕР_2 на абонентський номер НОМЕР_3 до потерпілої ОСОБА_7 та умисно повідомила неправдиву інформацію, а саме представилася її донькою ОСОБА_8 , а також повідомила, що вона потрапила у дорожньо-транспортну пригоду, у зв`язку з чим потребує невідкладної медичної допомоги на операцію. В подальшому слухавку взяла інша невстановлена досудовим розслідуванням особа чоловічої статті, яка перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами потерпілої шляхом обману, умисно, продовжуючи вводити ОСОБА_7 в оману, представившись лікарем Хмельницької обласної лікарні, повідомила, що її донька ОСОБА_8 отримала травму коліна та потребує операції, за яку потрібно заплатити грошові кошти в найкоротший термін у розмірі 9000 доларів США. Після розмови із потерпілою ОСОБА_7 , невстановлена досудовим розслідуванням особа із абонентського номеру мобільного оператора ТОВ «Інтертелеком» № НОМЕР_4 зателефонувала на абонентський номер мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» № НОМЕР_5 , який використовувала ОСОБА_9 , та повідомила останній адресу потерпілої з метою отримання нею в ОСОБА_7 грошових коштів, які належать потерпілій ОСОБА_8 .

Тоді ж, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами потерпілої шляхом обману, ОСОБА_9 , 29 вересня 2024 року близько 17 год. 40 хв. прибула до квартири АДРЕСА_2 , де, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами, переслідуючи мету спільного незаконного збагачення за рахунок коштів потерпілої, представившись працівником прокуратури, під надуманим приводом передачі грошових коштів для лікування травми коліна, отриманої її донькою внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, умисно заволоділа грошовими коштами потерпілої ОСОБА_8 в розмірі 9 000 доларів США (станом на 29 вересня 2024 року згідно із курсом валют НБУ вартість 1 долару США становила 41,2085 грн.), загальною вартістю 370 876,5 гривень, які потерпіла ОСОБА_7 , будучи введеною в оману за результатами телефонної розмови із невстановленими досудовим розслідуванням особами, добровільно передала ОСОБА_9 .

Згодом, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами шляхом обману, невстановлена досудовим розслідуванням особа, вводячи потерпілу ОСОБА_7 в оману, умисно повідомила останній про необхідність надання більшої кількості грошових коштів. ОСОБА_7 погодилась та 29 вересня 2024 року близько 18 год., будучи введеною в оману в результаті телефонної розмови із невстановленими досудовим розслідуванням особами, добровільно передала ОСОБА_9 , яка повернулася до квартири АДРЕСА_2 , грошові кошти потерпілої ОСОБА_8 в розмірі 7 000 доларів США (станом на 29 вересня 2024 року згідно із курсом валют НБУ вартість 1 долару США становила 41,2085 грн.), загальною вартістю 288 459,5 гривень, якими остання, діючи з корисливих мотивів за попередньою змовою із невстановленими досудовим розслідуванням особами, переслідуючи мету спільного незаконного збагачення за рахунок коштів потерпілої, під надуманим приводом передачі грошових коштів для виплати лікування травми коліна ОСОБА_8 , отриманої внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, умисно заволоділа та покинула приміщення квартири.

В подальшому, ОСОБА_9 розпорядилася грошовими коштами відповідно до попередньої змови із невстановленою досудовим розслідуванням особою, чим спричинила потерпілій ОСОБА_8 , майнову шкоду у розмірі 659 336 гривень.

Вищевказаними умисними діями, що виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому за попередньою змовою групою осіб та у великих розмірах, ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 190 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник обвинуваченої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуваний вирок змінити, призначити ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 75 КК України та зменшити суму матеріальної та моральної шкоди.

Стверджує, що призначене судом покарання не відповідає особі обвинуваченої та є надмірно суворим.

Поза увагою місцевого суду залишило й те, що обвинувачена повністю визнала вину, щиро розкаюється, активно сприяла розкриттю злочину, вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, просила вибачення у потерпілих.

Що стосується цивільного позову, то такий остання визнає частково, а саме в розмірі 5000 доларів США.

Крім того, обіцяє відшкодувати вказану суму.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які заперечили проти її задоволення, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації її дій за ч. 4 ст. 190 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Доводи апелянта про те, що призначене обвинуваченій покарання є надмірно суворим, не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд, обґрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченій ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, місцевий суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини справи, особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема правильно враховано те, що відповідно до положень ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України, є тяжким.

Крім того, кваліфікуючими ознаками вчиненого ОСОБА_9 злочину є скоєння такого за попередньою змовою групою осіб та у великих розмірах, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку.

Обґрунтовано взято відомості й про особу обвинуваченої, яка будучи раніше не судимою особою, вчинили тяжке кримінальне правопорушення, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працевлаштована, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Разом з тим, вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 12 березня 2025 року ОСОБА_9 засуджена за вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із незаконним обігом психотропних речовин.

Відповідно до даних досудової доповіді органу пробації ризики вчинення ОСОБА_9 повторного злочину та ризик її небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

Судом першої інстанції також правильно враховано обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_9 щире каяття та обставину, що його обтяжує вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

А тому, місцевий суд обґрунтовано, із врахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченій ОСОБА_9 покарання за дане кримінальне правопорушення в розмірі, визначеному санкцією статті, наближеному до мінімального. Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

Посилання сторони захисту на те, що при призначенні ОСОБА_9 покарання місцевим судом не враховано того, що вона повністю визнала вину, щиро покаялась, вперше притягується до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого злочину, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки вказані обставини були в повній мірі враховані місцевим судом, з урахуванням яких суд призначив покарання в розмірі, визначеному санкцією статті, наближеному до мінімального.

Зокрема, щире каяття було визнано судом обставиною, що пом`якшує обвинуваченій покарання.

Що ж стосується повного визнання вини, то як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_9 визнає, що заподіяла шкоду потерпілим лише у розмірі 5 000 доларів США, а тому така обставина не може бути визнана як пом`якшуюча.

Посилання захисника на наявність такої пом`якшуючої покарання обставини як активне сприяння розкриттю злочину, апеляційний суд відхиляє, з огляду на таке.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 7 квітня 2021 р. у справі № 263/15605/17 вказав, що активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. Визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Захисник, посилаючись у своїй апеляційній скарзі на активне сприяння ОСОБА_9 розкриттю злочину, не зазначив, у чому саме полягала його активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам.

Не вбачається будь-якого ініціативного, тобто, активного сприяння розкриттю злочину в діях обвинуваченої і з матеріалів кримінального провадження.

Визнання нею своєї вини та надання у суді правдивих показань не свідчать про активне сприяння розкриття злочину, що узгоджується із вищенаведеним висновком.

Оскільки в діях ОСОБА_9 не встановлено активного сприяння розкриттю злочину, тому дана обставина обґрунтовано не була врахована місцевим судом під час призначення йому покарання.

Посилання сторони захисту на необхідність призначення обвинуваченій покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, не заслуговують на увагу суду, виходячи з наступного.

Статтею 75 КК України передбачено, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тобто, звільнення особи від відбування покарання з випробуванням належить до дискреційних повноважень суду.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 190 КК України, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким.

Вказаний злочин обвинувачена вчинила за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах та щодо особи похилого віку, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки як самого діяння, так і особи, що його вчинила.

ОСОБА_9 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працевлаштована, має на утриманні двох малолітніх дітей.

Хоча, на момент вчинення кримінального правопорушення остання не була раніше судимою, однак вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 12 березня 2025 року її було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із незаконним обігом психотропних речовин.

Крім того, із даних досудової доповіді органу пробації вбачається, що ризики вчинення обвинуваченою повторного злочину та ризик її небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

Разом тим, колегія суддів враховує і думку потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які у судовому засіданні апеляційного суду заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи, що покарання, призначене обвинуваченій місцевим судом є справедливим, оскільки остання заволоділа усіма їхніми заощадженнями, які вони накопичували усе своє життя.

А тому, з огляду на вищевикладені обставини, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер і ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують та обтяжують їй покарання, думку потерпілих та прокурора, колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Отже, з урахуванням наведеного, підстав для пом`якшення обвинуваченій покарання, як того просить апелянт в своїй апеляційній скарзі, немає.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання є законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Твердження апелянта про те, що розмір матеріальної шкоди, визначений місцевим судом, є завищеним, апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

Так, згідно із ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а відповідно до ч.2 цієї ж статті збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_9 заволоділа грошовими коштами, належними ОСОБА_8 в сумі 16 000 доларів США, що станом на 29 вересня 2024 року становило 659 336 грн.

Тобто, обвинувачена своїми неправомірними діями завдала потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 659 336 гривень.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Частиною 1 статті 543 визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Тобто, у даному випадку потерпіла має право вимагати відшкодування шкоди у повному обсязі як з усіх винних осіб, так і з кожного окремо.

Потерпіла ОСОБА_8 пред`явила цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди саме обвинуваченій, а тому місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення такого в частині відшкодування матеріальної шкоди у повному обсязі.

Таким чином, доводи захисника про необхідність зменшення розміру матеріальної шкоди, що підлягає стягненню на користь потерпілої, є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення як в частині призначеного покарання, так і задоволення цивільного позову.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 є законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 травня 2025 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу її захисника адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3