Справа № 308/3384/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.07.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/623/23 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.07.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ужгород Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, непрацюючий, неодружений, раніше судимий: 13.01.2014 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 1, 2 ст. 190 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки; 04.11.2016 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 (два) роки 06 (шість) місяців та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 02 (два) роки; 01.11.2022 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 03 (три) місяці, засуджений:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 06 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.11.2022, ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 07(сім) місяців.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з дня затримання ОСОБА_6 в порядку виконання вироку.

Речові докази: СД-диски після вступу в вироку в законну силу залишено при матеріалах кримінального провадження.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в розмірі 879,60 грн за проведення судових експертиз.

Згідно вироку суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

20.11.2016 о 11 год 25 хв ОСОБА_6 , перебуваючи в торговому залі магазину «EVA», що за адресою м. Ужгород, пр. Свободи, 7/26, умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майно, таємно, шляхом вільного доступу, викрав з прилавку туалетну воду марки «Versace Pour Homme», ємністю 50 мл вартістю 869 грн та, заволодівши викраденим, пішов у невідомому напрямку, чим спричинив ТОВ «РУШ» матеріальної шкоди на суму 869 грн.

-2-

27.11.2016 о 15 год 45 хв ОСОБА_6 , перебуваючи в торговому залі магазину «EVA», що за адресою м. Ужгород пр. Свободи, 7/26, умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майно, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, викрав із прилавку туалетну воду марки «Versace Eau Fraiche», ємністю 50 мл вартістю 912 грн та, заволодівши викраденим, пішов у невідомому напрямку, чим спричинив ТОВ «РУШ» матеріальної шкоди на суму 912 грн.

28.11.2016 о 12 год 07 хв ОСОБА_6 , перебуваючи в торговому залі магазину «Ватсон», що розташований за адресою м. Ужгород, вул. Духновича, 2, умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майно, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, викрав із прилавку дві зубні щітки марки «Орал-Б», загальною вартістю 696,80 грн та, заволодівши викраденим, пішов у невідомому напрямку, чим спричинив ТОВ «ДЦ Україна» матеріальної шкоди на суму 696,80 грн.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду від 28.07.2023 скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на незаконність й необґрунтованість вироку суду, який підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також незастосування судом закону, який підлягав застосуванню. Зазначає про відсутність підстав для застосування положень ст. 70, 71 КК України, оскільки вирок суду від 01.11.2022 щодо ОСОБА_6 не набрав законної сили внаслідок його оскарження до Закарпатського апеляційного суду. При призначенні обвинуваченому покарання судом не враховано наявність пом`якшуючої покарання обставини щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання, що давало суду підстави для застосування положень ст. 75 КК України при призначенні покарання. Разом з тим, просить врахувати, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення в період з 20.11.2016 по 27.11.2016, а тому повинен був бути звільненим від кримінальної відповідальності на підстав п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, чого судом зроблено не було.

Апеляційний розгляд проводиться у відсутності сторони захисту, обвинуваченого та потерпілої сторони, які вважаються належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, оскільки апеляційним судом вжито всіх можливих заходів щодо їх повідомлення. При цьому, в судове засідання обвинувачений, захисник та представники потерпілої сторони не з`явилися, причини своєї неявки не повідомили, заяв та клопотань про відкладення судового розгляду не подавали. Разом з тим, в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого і апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки обвинуваченого в судове засідання, а відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України неявка сторони захисту, обвинуваченого та потерпілої сторони не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, промову прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу та вважав за можливе закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

-3-

09.08.2024 набув чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2-х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір викраденого майна перевищує розмір, встановлений ст. 51 КУпАП, а саме 02 (два) неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що всі епізоди кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив у період з 20.11.2016 по 28.11.2016. Діями ОСОБА_6 було заподіяно потерпілому ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду за епізодом від 20.11.2016 у розмірі 869 грн та за епізодом від 27.11.2016 у розмірі 912 грн, а потерпілому ТОВ «ДЦ Україна» за епізодом від 28.11.2016 696 грн 80 коп.

Станом на 01.01.2016 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1378 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 689 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 1378 грн (689?2 = 1378).

Як вбачається з вироку суду, діями ОСОБА_6 заподіяні матеріальні збитки потерпілим ТОВ «РУШ» та ТОВ «ДЦ Україна» під час кожного з епізодів є меншими, ніж 1378 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно

-4-

законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_6 майна за кожним з епізодів була меншою за 1378 грн, тобто ці суми були меншими за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 1378 грн, апеляційний суд вважає, що з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинені ОСОБА_6 кримінальні правопорушення не підпадають під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України, а саме у даному випадку ч. 2 ст. 185 КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За змістом ч. 3 ст. 479-1 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Відповідно до п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Беручи до уваги те, що відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ сума викраденого, з якої настає кримінальна відповідальність за злочини щодо права власності - збільшилася, та з огляду на те, що сторона захисту не заявила клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України та не з`явилася у судове засідання, апеляційний суд вважає, що у даному випадку наявні правові підстави для закриття кримінального провадження на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, чим не погіршується становище обвинуваченого, і щодо такого закриття не заперечує сторона обвинувачення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.27.2023 скасуванню, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України закриттю на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України.

-5-

Вказане узгоджується з висновком та позицією ОП ККС ВС, які містяться у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24).

За таких обставин, апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КПК України, оскільки закриття кримінального провадження у зв`язку з декриміналізацією діяння є більш сприятливим для особи, так як особа фактично визнається такою, що не вчиниля кримінального правопорушення тому, що діяння втратило кримінальну караність.

Оскільки вирок щодо ОСОБА_6 від 28.07.2023 скасовується, то положення ч. 1 ст. 71 КК України не можуть бути застосовані, а тому вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.11.2022 щодо ОСОБА_6 , яким останньому призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 03 (три) місяці, належить виконувати самостійно.

Водночас, оскільки в цьому кримінальному провадженні суд дійшов висновку про те, що кримінальне провадження за ч. 2 ст. 185 КК України підлягає закриттю, процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 879,60 грн не можуть бути стягнені із ОСОБА_6 , а мають бути віднесені на рахунок держави.

Аналогічних висновків дійшов Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 19.11.2024 (справа № 285/30/20, провадження № 51 1172 км 24).

Керуючись ст. 284, 376, 404, 405, 407, 409, 417, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.07.2023 щодо ОСОБА_9 про обвинувачення за ч. 2 ст. 185 КК України скасувати.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, закрити на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.11.2022 щодо ОСОБА_9 виконувати самостійно.

Процесуальні витрати в сумі 879,60 грн за проведення судових експертиз віднести на рахунок держави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді