КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3272/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер № 357/6007/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , з внесеними доповненнями до своєї апеляційної скарги, на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.03.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , про накладення арешту на земельну ділянку, у кримінальному провадженні № 0000469, яке внесене до ЄРДР 06 грудня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, з внесеними доповненнями до неї, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.03.2025 року, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт, із забороною державним органам та органам нотаріату здійснювати будь-які реєстраційні дії, у тому числі і реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників, а також забороною будь-якого будівництва та користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:004:0001, площею 2,8655 га, що розташована в межах населеного пункту с. Бакали Білоцерківського району Київської області, та яка перебуває у приватній власності ОСОБА_7 .

Мотивуючи апеляційні вимоги прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В доповненнях до апеляційної скарги апелянт вказує, що прокурором доведено та матеріалами клопотання достатньою мірою підтверджується наявність факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, а також, що постановою слідчого від 28.02.2025 року, вищевказану земельну ділянку визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.

В судове засідання прокурор, власник майна чи його представник не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час призначеного судового розгляду. Разом з тим, від прокурора надійшло клопотання про проведення судового засідання з використанням відеоконференційного зв`язку, однак на відеоконференційний зв`язок з Київським апеляційним судом не вийшла.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора та представника, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, з внесеними доповненнями до неї, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що слідчим відділом Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000469 від 06 грудня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0001, площею 2,8655 га, в межах населеного пункту с. Бакали Білоцерківського району Київської області відноситься до земель водного фонду і має цільове призначення «для рибогосподарських потреб», а тому відповідно до Земельного кодексу України та Водного кодексу України не може передаватися у приватну власність.

Незважаючи на це, в 2005-2007 роках внаслідок дій службових осіб Білоцерківської районної державної адміністрації та Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області, всупереч інтересам служби та з використанням їх службового становища, земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0001, площею 2,8655 га, в межах населеного пункту с. Бакали Білоцерківського району Київської області вибула з державної у приватну власність.

На даний час право власності на неї, а також на об`єкт нерухомого майна - ставок № 11 з греблею та відповідними спорудами, що розташовані на ній, зареєстроване за ОСОБА_7 .

Отож, враховуючи викладене, орган досудового розслідування, дійшов висновку, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0001, площею 2,8655 га, в межах населеного пункту с. Бакали Білоцерківського району Київської області є об`єктом кримінально протиправних дій, а відтак є речовим доказом.

28.02.2025 року постановою слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0001, площею 2,8655 га, в межах населеного пункту с. Бакали Білоцерківського району Київської області визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

18.03.2025 року прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку, із забороною державним органам та органам нотаріату здійснювати будь-які реєстраційні дії, у тому числі і реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників, а також заборонити будь-яке будівництво та користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:004:0001, площею 2,8655 га, в межах населеного пункту с. Бакали Білоцерківського району Київської області, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.03.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , про накладення арешту на земельну ділянку, у кримінальному провадженні № 0000469, яке внесене до ЄРДР 06 грудня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до обґрунтованого висновку, що вищевказана земельна ділянка не відповідає критеріям речових доказів.

Перевіряючи законність прийнятого слідчим суддею рішення, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні про арешт майна, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. Накладаючи арешт на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України визначено що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення зберегли на собі його сліди або містять інші відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин ще встановлюються під час кримінального провадження в тому числі предмети що були об`єктом кримінально протиправних дій гроші цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Стороною обвинувачення у клопотанні про накладення арешту на майно зазначено, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна - є збереження речових доказів.

Колегія суддів вважає, що жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що земельна ділянка, на яку прокурор просить накласти арешт зберегла на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій отримані внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, з наданих матеріалів не вбачається.

Прокурором взагалі не доведено існування правових підстав для накладення арешту на вказану земельну ділянку, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які лише формально вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що вказана земельна ділянка відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, про що слушно зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі.

Крім того, як вбачається з матеріалів судового провадження, земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0001, площею 2,8655 га, в межах населеного пункту с. Бакали Білоцерківського району Київської області перебуває у приватній власності ОСОБА_7 , починаючи з 2019 року, а кримінальне провадження здійснюється з 2023 року, і за цей час будь-яких дій стосовно відчуження, зміни конфігурації, поділу, застави, зміни власників тощо, з нею не здійснювалось.

Отже, як вважає колегія суддів, у даному кримінальному провадженні відсутні визначені законом правові підстави для накладення арешту на майно, в тому числі і з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки прокурором у клопотанні не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

Виходячи зі змісту поданого до слідчого судді клопотання про арешт майна, прокурор, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Отже, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга навіть з урахуванням усіх викладених в них доводах, задоволенню не підлягає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання прокурора, всупереч доводам апеляційної скарги.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора, з внесеними доповненнями до неї, залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 про накладення арешту на земельну ділянку, у кримінальному провадженні № 0000469, яке внесене до ЄРДР 06 грудня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 ,- залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

____________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4