Дата документу 20.05.2025 Справа № 337/5367/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/599/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/5367/24Суддя-доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.395 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 04 березня 2025 року (з урахуванням ухвали про виправлення описок від 05 березня 2025 року), яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

30 травня 2023 року ОСОБА_8 був звільнений з ДУ «Кропивницька ВК №6» умовно-достроково на невідбутий строк 2 місяці 16 днів та прибув до обраного ним місця мешкання за адресою: АДРЕСА_2 та поставлений на профілактичний облік до ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 02 квітня 2024 року відносно ОСОБА_8 було встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік, та накладено на нього наступні обмеження: зобов`язати з`являтися на реєстрацію до відділу поліції за місцем мешкання в призначений день тижня 2 (два) рази на місяць; заборонити перебувати у розважальних закладах та інших закладах, де реалізуються алкогольні напої, заборонити залишати місце проживання з 22.00 до 06.00 години наступного дня; заборонити виїзд за межі міста без дозволу відділу поліції, що здійснює адміністративний нагляд та повідомляти органи поліції про зміну місяця проживання.

01 травня 2024 року ОСОБА_8 ознайомлено з ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 02 квітня 2024 року щодо встановлення відносно нього адміністративного нагляду з встановленими цією ухвалою обмеженнями та правилами. Також було роз`яснено, що у разі порушення вказаних обмежень, він буде притягнутий до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

В подальшому, за заявою ОСОБА_8 йому надано дозвіл на зміну місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Не зважаючи на письмове попередження, а також на притягнення за ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18 липня 2024 року до адміністративної відповідальності за порушення правил та обмежень адміністративного нагляду за ст.187 КУпАП, ОСОБА_8 на шлях виправлення не став.

Так, ОСОБА_8 , будучи особою, щодо якої встановлено адміністративний нагляд після звільнення з місць позбавлення волі та встановлення обмежень, а також будучи попередженим про кримінальну відповідальність за невиконання покладених на нього зобов`язань, діючи з прямим умислом та з метою ухилення від адміністративного нагляду, без поважних причин самовільно без дозволу органу поліції, що здійснює адміністративний нагляд, у період з 30 серпня 2024 року по 13 вересня 2024 року залишив місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та виїхав за межі України, чим порушив правила адміністративного нагляду.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ст.395 КК, як самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду. Йому призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок змінити та призначити обвинуваченому більш м`яке покарання без ізоляції від суспільства. Свої вимоги мотивував тим, що обвинувачений повністю визнав свою вину, у скоєному щиро розкаявся, багато раз пожалкував про скоєне, є особою з інвалідністю 3 групи, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні матір похилого віку. Жодних обставин, які би обтяжували покарання обвинуваченого, у даній справі не встановлено. З урахуванням усіх зазначених обставин суд мав можливість та законні підстави для застосування ст.69 КК та призначення обвинуваченому менш суворого покарання, передбаченого санкцією ст.395 КК, без ізоляції від суспільства, що було б достатнім та необхідним для досягнення мети покарання.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просив апеляційну скаргу залишити без задоволення через необґрунтованість наведених в ній вимог, а вирок суду залишити без змін як законний та обґрунтований.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію захисника та обвинуваченого, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти скарги та просила залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Згідно ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК, за обставин, установлених у вироку місцевого суду, ґрунтуються на доказах, досліджених у порядку ч.3 ст.349 КПК, у тому числі на показах обвинуваченого, який визнав вину у скоєнні інкримінованого йому кримінально караного діяння.

У поданій апеляційній скарзі сторона захисту не заперечує кримінально-правової кваліфікації та доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненому кримінальному правопорушенні. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги захисника щодо суворості призначеного ОСОБА_8 покарання, судова колегія виходить з положень ст.ст.50, 65 КК, які судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання були дотримані.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання колегія суддів виходить з наступного.

Так, визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

На переконання колегії суддів, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Так, мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який за класифікацією віднесено до кримінальних проступків; дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, має 3 групу інвалідності, на обліку в спеціалізованих медичних закладах не перебуває, раніше 12 (!!!) разів притягався до кримінальної відповідальності. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом визнано щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.

Статтею 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за певні кримінальні правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Суд, застосовуючи положення ст.69 КК при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Між тим, колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК. Адже фактично суд встановив наявність лише однієї пом`якшуючої покарання обставини, а саме щире каяття, що навіть формально вказує на відсутність підстав застосування судом ч.1 ст.69 КК при призначенні покарання.

При цьому, переважна більшість обставин, на які посилався захисник в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції та вони дали суду право призначити обвинуваченому за ст.395 КК покарання не у максимальній межі, визначеній санкцією статті. Проте таких обставин недостатньо для висновку про необхідність призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом за правилами ст.69 КК, оскільки вони істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем проживання та має на утриманні матір похилого віку, не можна віднести на користь вагомих обставин, які є переконливими для висновку про можливість пом`якшення покарання шляхом застосування положень ст.69 КК, так як не виправдовують дії обвинуваченого, спрямовані на ухилення від адміністративного нагляду.

Відтак, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого, а також з огляду кількість попередніх судимостей обвинуваченого, які в установленому законом порядку не зняті та не погашені, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_8 положень ст.69 КК. Призначене обвинуваченому покарання є пропорційним і співмірним вчиненому, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного обвинуваченому за вироком суду, в апеляційній скарзі захисника не наведено.

Відтак, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 04 березня 2025 року (з урахуванням ухвали про виправлення описок від 05 березня 2025 року) щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4