Провадження №1-кс/523/4173/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси в складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, за ухвалою Пересипського (Суворовського) районного суду міста Одеси від 24.09.2024 року, в рамках кримінального провадження за №0000289 від 14.02.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 361 КК України,

ВСТАНОВИВ:

09.07.2025 року до Пересипського районного суду звернувся ОСОБА_3 з клопотанням про скасування арешту майна.

З клопотання встановлено, що слідчим відділенням відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000289 від 14 лютого 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.361 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи, перебуваючи в невстановленому місті здійснили несанкціонований збут інформації, яка зберігається в автоматизованих системах, комп`ютерних мережах або носіях інформації, шляхом несанкціонованого втручання в веб-банкінг іноземних громадян, із використанням фішинговий посилань, отримують реквізити іноземних банківських рахунків, а саме: персональні дані власників карток, строку дії карток та CVV - коди.

10 вересня 2024 року в період часу з 10 години 12 хвилини по 12 годині 25 хвилині слідчим слідчого відділення відділу поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області на підставі ухвали слідчого судді Суворовського районного суду міста Одеси справа №523/14602/24 провадження №1-кс/523/2869/24, було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 . В ході проведення обшуку працівниками поліції було виявлено та подальшому вилучено: мобільний телефон марки «I-phone 12 pro max» у корпусі чорного кольору та сім - карти у кількості 13 штук, які запаковано до сейф - пакету №ICR0207165 з підписами понятих та слідчого; системний блок, який опечатано.

Вивчивши клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

ЄСПЛ вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика ЄСПЛ, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до ЄСПЛ забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України під арештом майна слід розуміти тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких спів мірні їх вартості, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю), або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що клопотання ОСОБА_3 , в рамках досудового розслідування в рамках кримінального провадження за №0000289 від 14.02.2024, за ознаками кримінальних правопорушення передбаченого ч.3 ст.361 КК України підлягає задоволенню, на підставі того, що на зазначене у клопотанні майно не може бути накладено арешт, оскільки ОСОБА_3 підозру у кримінальному проваджені не пред`явлено, він не має жодного процесуального статусу у вищевказаному кримінальному провадженні, майно що було вилучене в нього оглянуто та не стосується кримінального правопорушення, тому на підставі вищевикладеного слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170 - 174, 372, 376 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, за ухвалою суду від 24.09.2024 року, в рамках кримінального провадження за №0000289 від 14.02.2024, за ознаками кримінальних правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 361 КК України, - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Пересипського (Суворовського) районного суду міста Одеси від 24.09.2024 року, на мобільний телефон марки «I-phone 12 pro max» у корпусі чорного кольору та сім - карти у кількості 13 штук, які запаковано до сейф - пакету №ICR0207165 з підписами понятих та слідчого; системний блок, який опечатано.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1