Справа № 297/1695/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.05.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: обвинуваченого - ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_6 , прокурора - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/13/25 за апеляційними скаргами прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_8 тазахисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_5 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2024 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Середнє Ужгородського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , із вищою освітою, не працюючого, інваліда ІІ групи, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не судимого, громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України

В С Т А Н О В И В:

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2024 року визнано винним ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 332 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без застосування позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, залишено попередній заставу.

Заставу у розмірі 121 120 (сто двадцять одну тисячу сто двадцять) гривень, внесену згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № від 12.02.2024 на рахунок отримувача UA0018501, Код отримувача 26213408, після набрання вироком законної сили, - повернути заставодавцю ОСОБА_9 .

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В строк відбування покарання ОСОБА_5 за даним вироком зараховано строк попереднього ув`язнення з 17:00 год. 10 лютого 2024 року по 14 год. 25 хв. 12 лютого 2024 року.

Арешт на транспортний засіб марки марки «Volkswagen» моделі «Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області №297/605/24 від 12 лютого 2024 року, та арешт на паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який належить ОСОБА_5 , накладений ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області №297/605/24 від 13 лютого 2024 року, після набрання вироком законної сили, - скасовано.

Речові докази: транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Crafter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу реєстраційний номер НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили, - повернуто останньому, як особі, в якої такий був вилучений;

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_3 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження №0000204, після набрання вироком законної сили, - повернути ОСОБА_5 як власнику, а копію такого залишено зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;

- CD-R диск з копією фонограми допиту свідків в судовому засіданні слідчим суддею, після набрання вироком законної сили, - залишено зберігати в матеріалах кримінального провадження №297/1695/24 протягом усього часу їх зберігання.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою незаконного переправлення громадян України через державний кордон України, в умовах дії правового режиму воєнного стану, достовірно знаючи про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років, за попередньою змовою з невстановленими особами, сприяв незаконному переправленню двадцяти семи громадян України через державний кордон України шляхом перевезення останніх на транспортному засобі в с. Бадалово Берегівського району Закарпатської області за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 08.02.2024 в невстановлений час, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Crafter», реєстраційний номер Польської Республіки НОМЕР_2 , на якому задля ускладнення викриття своїх злочинних дій, змінив належні реєстраційні номерні знаки вказаного транспортного засобу на номерні знаки НОМЕР_1 , після чого, неподалік ТОВ «Джейбіл», що по вул. Концівській, 40 в с. Розівка Ужгородського району, посадив до вказаного автомобіля сімох громадян України - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , після чого вирушив в напрямку м. Мукачево, де в невстановленому місці посадив в автомобіль ще одинадцятьох громадян України, зокрема, ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_18 та ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , а в подальшому в невстановленому місці на автомобільній дорозі між населеними пунктами м. Мукачево та м. Берегове посадив ще одного громадянина України ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_20 , після чого поїхав в напрямку с. Мужієво Берегівського району, де в невстановленому місці здійснив посадку в автомобіль ще двох громадян України - ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_21 та ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_22 , після чого попрямував в м. Берегове, де в невстановленому місці посадив у автомобіль ще шістьох громадян України - ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_23 , ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_24 , ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_25 та ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_26 , після чого із вказаними особами на вищезазначеному транспортному засобі поїхав в напрямку с. Бадалово Берегівського району з метою незаконного переправлення вказаних осіб через державний кодон України.

У подальшому ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний намір з метою сприяння у незаконному переправленні вищевказаних 27 громадян України через державний кордон в умовах дії правового режиму воєнного стану, прибувши з останніми в с. Бадалово Берегівського району, яке знаходиться в безпосередній близькості до державного кордону України, з метою їх незаконного перетину, були викриті та затримані прикордонним нарядом ІНФОРМАЦІЯ_27 на відстані 2000 метрів від державного кордону в напрямку 144 прикордонного знаку.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, тобто у сприянні незаконному переправленю осіб через державний кордон України наданням засобів, вчиненому щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок скасувати, вважає його незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що санкція ч. 2 ст. 332 КК України передбачає додаткове покарання виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. Вказане покарання є безальтернативним. Зазначення у резолютивній частині вироку про призначення чи не призначення цього покарання з мотивів, детально наведених у мотивувальній частині вироку, є обов`язковим. Суд першої інстанції призначив обвинуваченому тільки основне покарання, без обґрунтування та вмотивування свого рішення щодо обов`язкового додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Просить постановити новий вирок суду, яким визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК Українита призначити йому покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно- розпорядчих та адміністративно господарських повноважень на підприємствах, установах та організаціях усіх форм власності на 3 роки.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Вважає вирок суду незаконним, оскільки він винесений з порушенням норм процесуального права, з невідповідністю висновків суду обставина справи, з неправильною оцінкою доказів, а тому таким, що підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, які підтримали доводи своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

Однак, суд першої інстанції, обмежившись простим перерахуванням доказів, досліджених в судовому засіданні, не проаналізувавши їх зміст, не вказав які саме фактичні дані вони підтверджують, як співвідносяться між собою та чи достатні для прийняття відповідного процесуального рішення.

Також слід звернути увагу на те, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відсутність належної мотивації висновків суду призводить до того, що сторона позбавляється можливості обґрунтувати свою позицію під час оскарження вироку суду, а суд вищої інстанції - переглянути його.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінально процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 судом першої інстанції не дотримані передбачені ст. 7 КПК України загальні засади кримінального провадження, допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин, зокрема, викладені у вироку висновки не підтверджені наведеними у ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду, у зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Так, судом взято до уваги як докази :

-протоколи пред`явлення особи до впізнання за фотознімками є ідентичними;

-протоколи пред`явлення транспортного засобу до впізнання за фотознімками ідентичні, впізнають (зазначено в протоколі) не ту модель транспортного засобу, яка зазначена в обвинувальному акті.

-досліджене відео в судовому засіданні по справі №297/605/24.

Як вбачається з матеріалів справи та виироку суду, під час перегляду відео допиту, стороною захисту було наголошено про те, що допитані особи вказують на марку іншого транспортного засобу, після чого, сторона обвинувачення просила зупинитися на перегляді відео, так як дослідження даної фонограми про допит інших свідків є недоречним, оскільки такі дали ідентичні покази.

Сторона захисту при встановленні порядку дослідження доказів просила викликати та допитати зазначених свідків у судове засіданні, про що судом першої інстанції було відмовлено.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997р. № 7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина", визначено, що згідно з ч.З ст. 62 Конституції, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи досудового слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку.

Згідно з ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, зобов`язано всебічно повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають так і ті що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статті 84 (Докази) КПКУ: доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч.1).

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.2).

Стаття 85 (Належність доказів) передбачає, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

На основі ст.86 КПКУ (Допустимість доказу): доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом (ч.1).

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ч.2).

Відповідно до ч.1 ст.87 КПКУ: недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини).

Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані (ч.3 ст.87).

Визнання доказів недопустимими регламентовано ст.89 КПКУ.

Так, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (ч.1). У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате (ч.2). Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими (ч.3).

В матеріалах даної справи відсутні докази того, що дані свідки були затримані в порядку ст.204-1 КУпАП, так само відсутні постанови про притягнення їх до адміністративної відповідальності за вищезазначеною статтею.

Окрім того, апеляційним судом, під час перегляду справи, відтворити всі судові засідання суду першої інстанції (звукозаписи технічного носія не надалось можливим (а саме допит свідків, судові дебати), оскільки такі є пошкодженими.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ухвалений у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_5 вирок не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке віднесено до істотних порушень вимог КПК України, і яке колегія суддів Закарпатського апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами кримінального провадження доказам у їх сукупності, а також викладеній у апеляційних скаргах доводам, і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, тобто ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, з урахуванням положень ст. ст. 370-374 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 27 листопада 2024 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України, - скасувати, призначивши новий судовий розгляду у суді першої інстанції у іншому складі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді