Справа № 750/1776/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/287/25
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

18 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відео конференції з прокурором, використанням його власних технічних засобів, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою до підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`янівка Шполянського району Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , неодруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01 липня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням тяжкості можливого покарання в співставленні з характеризуючими даними та процесуальною поведінкою підозрюваного, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасувати, постановити нову, якою застосувати до його підзахисного менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, у тому числі домашній арешт, у разі неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу, визначити ОСОБА_6 розмір застави у мінімальних межах, передбачених ст. 182 КПК України.

Вказує на те, що мотивувальна частина ухвали слідчого судді, всупереч вимогам ст.ст. 196, 370, 372 КПК України, не містить встановлених судом обставин із посиланням на докази, у тому числі й ті, що підтверджують наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також не містить належної оцінки доказам та доводам сторони захисту.

Під час судового розгляду стороною захисту зазначалось про те, що посилання слідчого і прокурора на матеріали досудового розслідування, що долучені до клопотання, жодним чином не обґрунтовують підозру у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень у тому обсязі, що повідомлено ОСОБА_6 та одне з яких відноситься до особливо тяжкого злочину.

На думку захисника, як зі змісту підозри, так і долучених матеріалів кримінального провадження, відсутні відомості щодо походження викраденого дизельного палива, не встановлено, чи оприбутковувалось воно військовою частиною НОМЕР_1 , у який період, чи взагалі отримував це пальне під звіт ОСОБА_6 та у який період, що має суттєве значення для встановлення всіх обставин злочинів та причетності до них ОСОБА_6 .. Адже, як встановлено у ході досудового розслідування, реалізоване приватним особам дизельне паливо вилучалось лише частково, при цьому, вилучене пальне за кольором повністю відрізняється від кольору дизельного палива (червоне) яке отримував та відпускав ОСОБА_6 згідно дорожніх листів з часу виконання обов`язків заправника.

При цьому, надлишки певного дизельного палива, за версією слідства, формували інші особи, а згідно долучених матеріалів, до видачі розпоряджень, нарядів, дорожніх листів, списання палива ОСОБА_6 жодного відношення не мав, а тому взагалі не зрозуміла його роль в інкримінованих епізодах. З тих показань, на які послався слідчий суддя, вбачається, що ОСОБА_6 був лише присутній при передачі пального, але його реалізацію чи продаж не здійснював. Крім того, достеменно встановлено, що грошові кошти, начебто за реалізоване пальне, ОСОБА_6 не отримував та не був ініціатором його реалізації, а розмови про реалізацію пального вела інша особа, яка начебто і отримувала грошові кошти.

На думку захисника, вказані обставини свідчать про необґрунтованість та невмотивованість судового рішення та упередженість слідчого судді під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 .

Не наведено слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі належних обґрунтувань та викладу обставин наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують обрання найбільш суворого запобіжного заходу тримання особи під вартою, а також відсутні посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини.

Натомість, такі обґрунтування слідчим суддею звелись до дублювання таких ризиків з тексту клопотання слідчого, при цьому, безпідставно не надано об`єктивної оцінки доводам сторони захисту про відсутність вказаних ризиків.

Не зважаючи на неведені захисником приклади з практики Європейського суду з прав людини, слідчим суддею безпідставно не враховано, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки в місці його постійного проживання, позитивну репутацію, що підтверджується позитивною характеристикою за місцем служби та проживання, від початку повномасштабної збройної агресії він приймав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні військ російської федерації у складі ОСУВ «Хортиця», що підтверджується відповідними наказами, не переховувався від органу досудового розслідування та не оголошувався у розшук.

Наявність таких обставин спростовують припущення сторони обвинувачення та висновок слідчого судді про наявність підстав змінювати місце проживання та переховуватися від органів слідства та суду, свідчать про відсутність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Необґрунтованим вважає посилання слідчого судді на наявність ризику знищення ОСОБА_6 доказів, а саме грошових коштів, які за суб`єктивним переконанням слідчого суддів підозрюваний начебто отримав за продаж дизельного палива, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження та показань свідків, на які послався слідчий суддя, ОСОБА_6 гроші не передавались, а свідки не були очевидцями, що він отримав хоча б їх частину.

При цьому, були проведені обшуки у житі та автомобілі підозрюваного, за результатами проведення яких грошові кошти виявлені не були. Отже, вказані обставини свідчать про фактичну відсутність зазначено в оскаржуваній ухвалі грошових коштів, а відповідно й відсутність предмета (речі), які ОСОБА_6 гіпотетично може знищити, сховати або спотворити.

Саме з огляду на положення ст. 23 КПК України, доказове значення у кримінальному провадженні матимуть саме ті показання свідків, які будуть надані останніми безпосередньо під час судового розгляду, а не надані ними під час досудового розслідування, що доводить, що з метою зміни свідками своїх показань на користь підозрюваного або відмови від дачі показань, ОСОБА_6 не може впливати на вказаних осіб у незаконний спосіб та ще й із застосуванням зброї, як необґрунтовано зазначив у клопотанні слідчий.

Можливість продовження кримінального правопорушення шляхом формування надлишків пального з метою подальшого збуту, є нічим не підтвердженим твердженням, адже зі змісту повідомленої підозри надлишки пального сформувала зовсім інша особа. Більш того, за займаною посадою ОСОБА_6 не мав повноважень списувати паливно-мастильні матеріали, відповідно і реальної можливості сформувати надлишки пального, як помилково вважає слідчий суддя.

Також, слідчим суддею, проігноровані доводи сторони захисту та не наведено жодних мотивів щодо без альтернативності застосованого до ОСОБА_6 запобіжного заходу, не зважаючи на рішення Конституційного Суду України, який вважав, що особливий порядок застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за нормою ч. 6 ст. 176 КПК України забезпечує слідчому судді, суду можливість застосувати такий запобіжний захід на підставі вмотивованого судового рішення, як того вимагають ст. 8, ч. 2 ст. 29 Конституції України. Але такі суттєві обставини слідчим суддею були залишені поза увагою.

Заслухавши доповідача, захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, вказали на необґрунтованість оголошеної підозри та відсутність заявлених у клопотанні ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , обставини їх вчинення та предмет злочинного посягання, особу підозрюваного та наявність обґрунтованих ризиків його можливої неналежної процесуальної поведінки, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів судового провадження, ОСОБА_6 підозрюється у викраденні військового майна, а саме понад семи тисяч літрів дизельного палива, за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , із зловживанням службовим становищем, вчиненому в умовах воєнного стану.

За даним фактом слідчим відділом Управління СБУ в Чернігівській області 23 вересня 2024 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000512, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України.

Постановою керівника Деснянської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону від 21 травня 2025 року строк досудового розслідування продовжено до трьох місяців, а саме до 01 липня 2025 року.

29 травня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України.

У цей же день, об 11 год. 53 хв. ОСОБА_6 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення, як помилково вважає сторона захисту. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

Право сторони захисту на оскарження законності оголошення підозри, її обґрунтованості, вмотивованості врученого повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, дотримання чи порушення порядку його вручення, тощо законодавцем закріплено в пункті 16 ч. 3 ст. 42 та пункті 10 частини 1 статті 303 КК України.

У даному конкретному провадженні слідчим суддею докази оцінюються лише з огляду на те, що вони підтверджують ймовірність того, що підозрюваним можливо вчинені кримінальні правопорушення. Встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, визначення ролі підозрюваного у їх вчиненні та вирішення питання про можливість їх вчинення саме ОСОБА_6 , а також надання оцінки доказам на предмет їх належності чи допустимості, є наступними етапами досудового розслідування та судового розгляду, які виходять за межі повноважень слідчого судді.

При цьому досить не логічною виглядає позиція захисту, яка одночасно оспорюючи обґрунтованість оголошеною ОСОБА_6 підозри та вказуючи на відсутність заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, все ж таки не заперечує проти застосування до підозрюваного запобіжного заходу, але менш суворого, ніж запропонований стороною обвинувачення та застосований слідчим суддею.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів судового провадження вбачається, що в рамках проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень, за які, у разі визнання його винуватим, йому загрожує покарання до 15 років позбавлення волі, отже, обґрунтованим є ризик того, що відчуваючи страх та невідворотність можливого покарання, підозрюваний може змінити місце проживання з метою ухилення від органу досудового слідства, тим більше, що постійне місце проживання підозрюваного в іншій області що на значній відстані від місця розташування органу досудового розслідування, що в свою чергу, ускладнить нагляд за дотриманням підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та є додатковою обставиною, яка може сприяти ОСОБА_6 в ухиленні від органу досудового розслідування та суду.

Твердження захисника про те, що підозрюваний не переховувався від органів досудового розслідування та не оголошувався в розшук не приймається до уваги, як недоречне, адже ОСОБА_6 був затриманий відразу після оголошення йому про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, а тому не мав можливості на вказані стороною захисту дії.

Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, дійсно обумовлений тим, що на даний час досудовим розслідуванням не виявлено грошові кошти, отримані не тільки ОСОБА_6 , а й іншими учасниками вчинення кримінально карних дій, за продаж викраденого дизельного пального, як про це вірно вказав слідчий суддя.

Більш того, той факт, що свідки передачі грошових коштів покупцями саме ОСОБА_6 відсутні, не вказує на те, що підозрюваний такі грошові кошти не отримував, при тому, що кримінальні правопорушення були вчинені за попередньою змовою групою з кількох військовослужбовців, під час вчинення яких кожний з них виконував відведену йому роль.

Те, що під час обшуків за місцем проживання підозрюваного та в його автомобілі грошові кошти відшукані не були, не вказує про те, що ОСОБА_6 їх не отримував, а тим більше не свідчить про те, що він їх не сховав в іншому місці, як про це слушно вказувала сторона обвинувачення. Тим більше, що ОСОБА_6 був затриманий значно пізніше, ніж інший учасник вчинення інкримінованих злочинів, а тому він мав достатньо часу для приховування доказів.

Ризик незаконно впливати свідків обґрунтовується тим, що підозрюваний може вплинути на свідків, які разом з ним проходили військову службу та які на даний час надали викривальні покарання щодо ОСОБА_6 та інших учасників вчинення злочинів. Більш того, ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Саме той факт, що суд сприймає виключно ті показання свідків ,які сприймає безпосередньо під час судового розгляду, вказують на тривалість заявленого ризику, адже підозрюваний, розуміючи серйозність обвинувачення та тяжкість можливого покарання, усвідомлюючи важливість показань свідків, може здійснити на них вплив безпосередньо перед їх допитом в судовому засіданні, що вказує на обґрунтованість заявленого ризику та спростовує твердження сторони захисту про відсутність такої необхідності у підозрюваного.

Ризик продовжити вчинення кримінального правопорушення обумовлений характером кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , оскільки будучи командиром автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу матеріально-технічних засобів роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 , за попередньою змовою групою осіб здійснив викрадення військового майна (палива) в умовах воєнного стану, тому може продовжувати формувати надлишки паливно-мастильних матеріалів з метою їх подальшого збуту або ж приховування наслідків вчинених злочинів.

Той факт, що підозрюваним не формувались надлишки пального за оголошеною підозрою в рамках даного кримінального провадження, як про це вказує захисник, не виключає такої можливості з боку ОСОБА_6 у подальшому, тим більше з огляду на посаду який останній займає та яка безпосередньо пов`язана з використанням паливно-мастильних матеріалів.

Безпідставними є доводи захисника в тій частині, що слідчим суддею не були враховані дані щодо особи підозрюваного, наведені стороною захисту, оскільки це суперечить мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

Зокрема, слідчим суддею, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім даних про суворість покарання, передбаченого за злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , характер вчинених протиправних діянь та спосіб вчинення - викрадення військового майна, що вчинено в умовах воєнного стану військовою службовою особою, врахував дані про особу підозрюваного, який проходить військову службу в Навчальному центрі ЗСУ, вік підозрюваного, стан його здоров`я, сімейний і матеріальний стан, ризики, які знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому висновок слідчим суддею зроблено в результаті аналізу сукупності даних про обставини вчинених кримінальних правопорушень, відомостей про особу підозрюваного, а також оцінки доводів не лише сторони обвинувачення, а й сторони захисту.

Наявність у ОСОБА_6 сталих соціальних зв`язків, позитивна характеристика за місцем проходження служби, минула участь підозрюваного в захисті України не свідчить про можливість запобігання вказаним ризикам і не знижує високу ймовірність вчинення відповідних дій.

Саме проходження військової служби та займана посада, з огляду на розуміння настання негативних наслідків для Держави та її громадян в разі окупації ворожими військами, усвідомлення нестачі військовослужбовців, мало б спонукати підозрюваного діяти виключно в інтересах країни та забезпечення належної підготовки військовослужбовців, берегти військове майно (паливо), яке вкрай необхідне для захисту Держави та виконання не тільки навчальних, а й бойових завдань. Натомість, перебуваючи в тиловій частині, ОСОБА_6 підозрюється у розкраданні палива, що впливало на підготовку військовослужбовців, які будучи не належно підготовленими наражали на небезпеку не тільки себе, а й ставили під загрозу виконання поставлених перед ними бойових завдань, що негативно могло відобразитись на захисті кордонів нашої країни тими військовими частинами, які на відміну від підозрюваного, перебувають на ліні вогневого ураження військами російської федерації.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції та під час апеляційного перегляду не було встановлено достатніх підстав вважати, що інший запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі буде здатний забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 , при тому, що положеннями ч. 6 ст. 176 КПК України, визначено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114 - 2, 258-258 - 6, 260, 261, 437-442 - 1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Положення цієї частини статті 176 КПК України, відповідно до рішення Конституційного Суду № 7-р(II)/2024 від 19.06.2024 є діючими, не визнані неконституційними, а отже, є обов`язковими для суддів всіх інстанцій, що виключає обов`язок слідчого судді вирішувати питання про можливість застосування до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, за умови обґрунтованості пред`явленої підозри та доведеності наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно названі та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності всі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Щодо вимоги захисника про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідно до змісту чинної редакції абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109114-2, 258258-6, 260, 261, 402405, 407, 408, 429, 437442 КК України.

Отже, вказавши, що суд має право не визначати розмір застави, законодавець відніс можливість визначення розміру застави у кримінальних провадженнях щодо злочинів певних категорій до дискреційних повноважень суду.

У даному провадженні, з огляду на характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , зокрема, здійснення перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України шляхом викрадення військового майна (палива), зважаючи на те, що підозрюваний є військовою службовою особою, входить до начальницького складу військової частини, і під час воєнного стану протиправно за попередньою змовою з іншими підлеглими йому військовослужбовцями реалізував приватним особам понад сім тисяч літрів дизельного палива, яке мало б використовуватись в навчальній діяльності щодо підготовки військовослужбовців для відсічі збройної агресії російської федерації, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про відсутність підстав для визначення підозрюваному розміру застави. Не наведено таких підстав і стороною захисту.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13