Справа № 336/5955/25
Пр. 1-кп/336/1315/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 cерпня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретарки судового засідання ОСОБА_2 , в режимі відеоконференцзв`язку, розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000602 від 19.04.2025, яке надійшло до суду на підставі обвинувального акта, складеного відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, громадянина України, який отримав вищу освіту, одруженого, військовослужбовця за контрактом в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», посада номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки, ВОС НОМЕР_3, на утриманні малолітніх та інших осіб не має, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , до затримання мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

за ознаками скоєння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.263 КК України, -

за участі сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 , з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , за невстановлених обставин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на незаконне носіння, зберігання та придбання бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року N?2471-XII «Про право власності на окремі види майна», п.п.11, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року N576, незаконно придбав, шляхом привласнення знайденого:

- 4 (чотири) предмети еліпсоїдної форми, які є бойовими ручними оборонними осколковими гранатами Ф-1 промислового виготовлення, які до бойових припасів та вибухових пристроїв не відносяться, але містять в собі заряди бризантної вибухової речовини - тротил масою 50-56 г в кожному;

- 4 (чотири) предмети складної форми, які є бойовими уніфікованими підривачами дистанційної дії УЗРГМ, УЗРГМ - 2 промислового виготовлення, які до бойових припасів не відносяться, але є самостійними вибуховими пристроями і відносяться до засобів підриву (ініціювання вибуху) та містять в собі ініціюючу вибухову речовину підвищеної потужності ТЕН або гексоген масою 1 г в кожному.

Вказані бойові ручні обороно осколкові гранати Ф-1 в конструктивному поєднанні з будь-якими з бойових уніфікованих підшивачів дистанційної дії УЗРГМ, УЗРГМ-2 є бойовими ручними обороно-осколковими гранатами Ф-1 промислового виготовлення, які є вибуховими пристроями військового призначення та відносяться до бойових припасів.

Окрім того, ОСОБА_3 за невстановлених обставин незаконно придбав, шляхом привласнення знайденого:

-1 (один) предмет еліпсоїдної форми, який є корпусом бойової ручної оборонно-наступальної гранати DM51A2 промислового виготовлення, який до бойових припасів та вибухових пристрої не відноситься, але містить в собі заряд бризантної вибухової речовини - ТЕН, масою 60 г;

-1 (один) предмет еліпсоїдної форми, який є корпусом бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5 промислового виготовлення, який до бойових припасів та вибухових пристроїв не відноситься, але містить в собі заряд бризантної вибухової речовини - тротил, масою 100-115 г;

-1 (один) предмет еліпсоїдної форми, який є корпусом бойової наступальної осколкової ручної гранати RGD-5 промислового виготовлення, який до бойових припасів та пристроїв не підноситься, але містить в собі заряд бризантної вибухової речовини - гексоген (RDX), масою 80 г;

-1 (один) предмет складної циліндричної форми, який є бойовим підривачем DM82 промислового виготовлення, який до бойових припасів не відноситься, але являється самостійним вибуховим пристроєм і відноситься до засобів підриву (ініціювання вибуху) та містить в собі ініціюючу та бризантну вибухову речовину;

-1 (один) предмет циліндричної форми, який є уніфікованим підривачем дистанційної дії УЗРГМ промислового виготовлення, який до бойових припасів не відноситься, але є самостійним вибуховим пристроєм, відноситься до засобів підриву (ініціювання вибуху) та містить в собі ініціюючу вибухову речовину ТНРС, масою 0,1 г, азид свинцю, масою 0,2 г та бризантну вибухову речовину підвищеної потужності ТЕН або гексоген, масою 1 г;

-1 (один) предмет складної форми, який є бойовим підривачем ДВМ промислового виготовлення, який до бойових припасів не відноситься, але являється самостійним вибуховим пристроєм і відноситься до засобів підриву (ініціювання вибуху) і містить в собі заряд ініціюючої та бризантної вибухових речовин;

-3 (три) предмета циліндричної форми, які є бойовими гранатометними пострілами DM72 калібру 40 мм промислового виготовлення, які відносяться до бойових припасів та вибухових пристроїв військового призначення.

Вказаний 1 (один) корпус бойової оборонно-наступальної гранати DMS1A2 у конструктивному поєднанні з 1 (одним) бойовим підривачем DM82 є бойовою ручною оборонно-наступальною осколковою гранатою DM51A2 промислового виготовлення, який відноситься до бойових припасів та вибухових пристроїв військового призначення; 1 (один) корпус бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5 в конструктивному поєднанні з 1 (одним) бойовим уніфікованим підривачем дистанційної дії УЗГМ є бойовою ручною наступальною осколковою гранатою РГД-5 промислового виготовлення, яка відноситься до бойових припасів та вибухових пристроїв військового призначення; 1 (один) корпус бойової наступальної осколкової ручної гранати RGD-5 в конструктивному поєднанні з бойовим підривачем ДВМ є бойовою ручною наступальної осколковою гранатою RGD-5 промислового виготовлення, яка відноситься до бойових припасів та вибухових пристроїв військового призначення.

Окрім того, ОСОБА_3 за невстановлених обставин незаконно придбав, шляхом привласнення знайденого: 179 (сто сімдесят дев?ять) предметів схожих на патрони, які є боєприпасами бойової нарізної вогнепальної стрілецької зброї - проміжними патронами калібру 5,45?39 мм, промислового виготовлення, які придатні до стрільби; 1 (один) предмет схожий на патрон, що є боєприпасом бойової нарізної вогнепальної стрілецької зброї - проміжним патроном калібру 7,62?39 мм, промислового виготовлення, який придатний до стрільби; 202 (двісті два) предмети схожих на патрони, що є боєприпасами нарізної вогнепальної стрілецької зброї, а саме бойовими проміжними патронами калібру 5,45х39 мм, промислового виробництва СРСР, що призначенні для стрільби з автоматів Калашникова зразка 1974 року («АК-74», «АКС-74», «АКС-74У»), ручних кулеметів Калашникова зразка 1974 року («РПК-74», «РПКС-74») та інше, які придатні до стрільби.

Вказані предмети з метою подальшого незаконного зберігання ОСОБА_3 взяв із собою, після цього, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на носіння та зберігання бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, незаконно зберігаючи вищезазначені предмети при собі, переніс їх до свого місця мешкання, а саме до приміщення квартири АДРЕСА_3 , де поклав раніше зазначені предмети до спільної кімнати зазначеної квартири та зберігав їх до приїзду працівників поліції.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення беззаперечно визнав, надав пояснення, які відповідають тим, що викладені в обвинувальному акті, підтвердив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема, дату, час, місце й спосіб його скоєння, щиро розкаявся.

Так, у судовому засіданні обвинувачений показав суду, що проходить військову службу, з різних джерел, точної дати та часу не пам?ятає, придбав шляхом привласнення бойові припаси, вибухові речовини та вибухові пристрої, що зазначені в обвинувальному акті, перелік та назви яких визнає. Наміру здійснити їх продаж не мав, оскільки продовжував проходження військової служби, міркував застосувати їх під час несення бойових дій для виконання завдань військової служби. Зазначені предмети злочину у ОСОБА_3 вилучено за місцем його проживання, оскільки в квартирі у АДРЕСА_2 , відбулась пожежа, так, дружина ОСОБА_3 повідомила працівникам ДСНС, які ліквідували пожежу, про те, що у житлі наявні бойові припаси, вибухові речовини та вибухові пристрої з метою запобігти нещасним випадкам. Розуміє, що мав здати бойові припаси, вибухові речовини та вибухові пристрої, відповідного дозволу на зберігання, носіння не мав. Також ОСОБА_3 повідомив, що має намір продовжувати військову службу, у скоєному щиро розкаюється, про злочин шкодує, із своїми статутними обов`язками обізнаний.

Враховуючи думку учасників кримінального провадження, судом визнано за можливе провести розгляд провадження із застосуванням норми ч.3 ст.349 КПК України в судовому засіданні, а саме, за згодою всіх учасників судового провадження, судом не досліджувався повний обсяг наявних у володінні сторони обвинувачення доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, оскільки вони ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, що їх позиція є добровільною та істинною, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Так, згідно з встановленим порядком судового розгляду кримінального провадження судом досліджено визначений обсяг доказів, а саме надані стороною обвинувачення матеріали, які характеризують особу обвинуваченого, письмові докази, а також здійснено допит обвинуваченого.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Рішення про припинення або скасування воєнного стану відповідно до ст.7 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» не приймалось.

Особливості володіння та зберігання зброї, за наявності відповідного дозволу, передбачено Постановою Верховної Ради України від 17 червня 1992 року N2471-XII «Про право власності на окремі види майна», Положенням про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 12 жовтня 1992 року N576 та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом МВС України N622 від 21 серпня 1998 року.

Згідно з витягом з наказами командира військової частини НОМЕР_1 від 10.01.2022 №02, від 07.01.2025 №7 по стройовій частині, сержанта ОСОБА_3 зараховано до списків військової частини, зараховано до особового складу, на посаді інструктора ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10.01.2022, з 07.01.2025 вважати таким, що прийняв посаду, приступив до виконання обов?язків номера обслуги гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки, шпк «солдат».

За даними висновка експерта СЕ-19/108-25/8754-ВТХ від 20.04.2025 за результатами проведення судової вибухово-технічної експертизи зброї надані на дослідження предмети еліпсоїдної форми є корпусами бойових ручних оборонних осколкових гранат Ф-1 промислового виготовлення, які до бойових припасів та вибухових пристроїв не відносяться, але містять в собі заряди бризантної вибухової речовини - тротил, масою 50-56 г в кожному; надані на дослідження предмети складної циліндричної форми є бойовими уніфікованими підривачами дистанційної дії УЗРГМ, УЗРГМ-2 промислового виготовлення, які до бойових припасів не відносяться, але є самостійними вибуховими пристроями і відносяться до засобів підриву (ініціювання вибуху) та містять в собі ініціюючу вибухову речовину ТНРС масою 0,1 г, азид свинцю масою 0,2 г та бризантну вибухову речовину підвищеної потужності ТЕН або гексоген масою 1 г в кожному. Надані на дослідження корпуси бойових ручних оборонних осколкових гранат Ф-1 в конструктивному поєднанні з будь-яким з наданих на дослідження бойових уніфікованих підривачів дистанційної дії УРГМ, УЗРГМ-2 є бойовими ручними оборонними осколковими гранатами Ф-1 промислового виготовлення, які є вибуховими пристроями військового призначення та відносяться до бойових припасів.

За даними висновка експерта СЕ-19/108-25/9021-ВТХ від 06.05.2025 за результатами проведення судової вибухово-технічної експертизи зброї, надані на дослідження предмети а саме: предмет еліпсоїдної форми є корпусом бойової ручної оборонно-наступальної гранати DM51A2 промислового виготовлення, який до бойових припасів та вибухових пристроїв не відноситься, але містить в собі заряд бризантної вибухової речовини - ТЕН масою 60 г;

предмет еліпсоїдної форми є корпусом бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5 промислового виготовлення, який до бойових припасів та вибухових пристроїв не відноситься, але містить в собі заряд бризантної вибухової речовини - тротил, масою 100-115 г;

предмет еліпсоїдної форми є корпусом бойової наступальної осколкової ручної гранати RGD-5 промислового виготовлення, який до бойових припасів та вибухових пристроїв не відноситься, але містить в собі заряд бризантної вибухової речовини - гексоген (RDX) масою 80 г;

предмет складної циліндричної форми є бойовим підривачем DM82 промислового виготовлення, який до бойових припасів не відноситься, але являється самостійним вибуховим пристроєм і відноситься до засобів підриву (ініціювання вибуху) та містить в собі ініціюючу та бризантну вибухову речовину;

предмет циліндричної форми є бойовим уніфікованим підривачем дистанційної дії УЗРГМ промислового виготовлення, який до бойових припасів не відноситься, але є самостійним вибуховим пристроєм, відноситься до засобів підриву (ініціювання вибуху) та містить в собі ініціюючу вибухову речовину ТНРС масою 0,1 г, азид свинцю масою 0,2 г та бризантну вибухову речовину підвищеної потужності ТЕН або гексоген масою 1 г;

предмет складної форми є бойовим підривачем ДВМ промислового виготовлення, який до бойових припасів не відноситься, але являється самостійним вибуховим пристроєм і відноситься до засобів підриву (ініціювання вибуху) і містить в собі заряд ініціюючої та бризантної вибухових речовин,

3 (три) предмета циліндричної форми є бойовими гранатометними пострілами DM72 калібру 40 мм промислового виготовлення, які відносяться до бойових припасів та вибухових пристроїв військового призначення.

Наданий на дослідження корпус бойової оборонно-наступальної гранати DM51A2 у конструктивному поєднанні з наданим на дослідження бойовим підривачем DM82 є бойовою ручною оборонно-наступальною осколковою гранатою DM5IA2 промислового виготовлення, яка відноситься до бойових припасів та вибухових пристроїв військового призначення.

Наданий на дослідження корпус бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5 в конструктивному поєднанні з наданим на дослідження бойовим уніфікованим підривачем дистанційної дії УЗРГМ є бойовою ручною наступальною остолковою гранатою РГД-5 промислового виготовлення, яка відноситься до бойових припасів та вибухових пристроїв військового призначення.

Наданий на дослідження корпус бойової наступальної осколкової ручної гранати RGD-5 в конструктивному поєднанні з бойовим підривачем ДВМ є бойовою ручною наступальною осколковою гранатою RGD-S промислового виготовлення, яка відноситься до бойових припасів та вибухових пристроїв військового призначення.

За даними висновка експерта СЕ-19/108-25/9216-БЛ від 28.04.2025 за результатами проведення судової експертизи зброї надані на дослідження 179 предметів схожих на патрони з наступним маркуванням: «3 84» - 11 од., «3 88» - 1 од., «17 82» - 21 од., «17 91» - 3 од., «60 90» - 16 од., «270 86» - 16 од., «270 88» - 61 од., «270 90» - 20 од., «270 92» - 3 од., «539 80» - 24 од., «539 83» - 2 од., «539 84» - 1 од., є боєприпасами бойової нарізної вогнепальної стрілецької зброї - проміжними патронами калібру 5,45?39 мм, промислового виготовлення. Патрони придатні до стрільби. Наданий на дослідження предмет схожий на патрон з маркуванням «3 70» є боєприпасом бойової нарізної вогнепальної стрілецької зброї - проміжним патроном калібру 7,62?39 мм, промислового виготовлення. Патрон придатний до стрільби.

За даними висновка експерта СЕ-19/108-25/8984-БЛ від 19.05.2025 за результатами проведення судової експертизи зброї надані на дослідження 202 (двісті два) предмета схожих на патрони з маркуванням «270 86» та «270 88» є боєприпасами нарізної вогнепальної стрілецької зброї - бойовими проміжними патронами калібру 5,45?39 мм, промислового виробництва СРСР, що призначені для стрільби з автоматів Калашникова зразка 1974 року («АК-74», «АКС-74», «АКС-74У»), ручних кулеметів Калашникова зразка 1974 року («РПК-74», «РПКС-74») та інше, придатні для стрільби.

Так, відповідно до наданих свічень та досліджених висновків, суд встановив, що предметом злочину є саме бойові припаси, вибухові речовини та вибухові пристрої відповідно до переліку та в залежності від їх різновиду, що зазначені в обвинувальному акті.

За приписами ч.1 ст.84, ч.1 ст.86 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є, зокрема, показання, документи та висновки експертів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні: джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання передбаченого кримінальним процесуальним законом порядку їх отримання (постанова Верховного Суду від 06.06.2023 у справі №293/1947/20, провадження № 51-2110км23).

Так, оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до чинного кримінального процесуального законодавства. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, вислухавши покази обвинуваченого, суд вважає, що його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) при вище викладених обставинах повністю доведена, а дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.263 КК України, як носіння, зберігання, придбання бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує такі обставини.

За змістом ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 №15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Scoppola v. Italy (№2) (Заява №10249/03)» від 17.09.2009, констатовано, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції, принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оцінюючі поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст. 66-67 КК України), визначенні «інші обставини справи» або ж «інші обставини кримінального провадження», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України, тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 30.03.2023 у справі №373/870/22, провадження № 51-4235 км 22).

Так, діяння, передбачене ч.1 ст.263 КК України згідно зі ст.12 КК України віднесено до тяжких злочинів.

Відповідно до ст.66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, визнається щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Можна дійти висновку про позитивні службові, особистісні характеристики під час військової служби, що видно з даних службової характеристики. Суд також враховує, що військову службу за контрактом ОСОБА_3 проходив з 10.01.2022 до 06.04.2025, тобто, ще до початку повномасштабного вторгнення (відповідні витяги з наказів по стройовій частині наявні у справі та досліджені судом).

За приписами ч.2 ст.66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті. Так, суд бере до уваги безпосередню участь обвинуваченого у відсічі збройної агресії РФ під час особливого періода.

Обставин, які обтяжують покарання особи відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Також, суд враховує й відомості про особу обвинуваченого, який мав постійне місце реєстрації, раніше не судимий, одружений, тобто, має стійкі соціальні зв`язки, має намір продовжити проходити військову службу, під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Судом не встановлено підстав, - ані нормативних, ані фактичних для застосування положень ст.69 КК України. Так, зі змісту ч.1 ст.69 КК слідує, що призначення покарання, нижчого від найнижчої межі може мати місце в разі встановлення наявності таких кількох (мінімум двох) пом`якшуючих обставин, які обов`язково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально - караного діяння.

Правова конструкція ч.1 ст.69 КК законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації ними своїх дискреційних повноважень під час призначення винній особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування ст. 69 КК.

Альтернативного виду покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, ніж позбавлення волі, чинним законом не встановлено.

Тому за результатами розгляду справи, беручи до уваги тяжкість та фактичні обставини вчиненого правопорушення, низку виявлених предметів злочину, вищенаведені чинники, форму вини та мотиви вчиненого, відсутність тяжких наслідків з причин, що не залежали від волі обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі відповідно до санкції ч.1 ст.263 КК України, на строк чотири роки, що відповідає загальним засадам призначення покарання та є можливим розміром покарання відповідно до санкції названої норми особливої частини КК України.

В питанні призначення покарання обвинуваченому суд виходить з того, що застосування статті 75 КК України полягає у наданні засудженій особі можливості протягом іспитового строку підтвердити можливість її виправлення і інтеграції у суспільство без відбування призначеного покарання.

Так, на переконання суду, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, тому необхідно звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк згідно зі ст.75 КК України тривалістю два роки, якщо протягом цього строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 №15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

У рішенні ЄСПЛ у справі «Scoppola v. Italy» (№2) (Заява №10249/03) від 17.09.2009, констатовано, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Так, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (ч.1 ст.50 КК).

Відповідно, визначене покарання є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень, тобто, відповідає меті, передбаченій ст.50 КК України, із дотриманням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою ОСОБА_3 , адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Редакція ч.5 ст.72 КК України в актуальній на час постановлення вироку суду редакції передбачає, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч.1 цієї статті. Тому період попереднього ув`язнення обвинуваченого по дату набрання вироком законної сили включно необхідно зарахувати обвинуваченому у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Так, відповідно до протокола затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, 19.04.2025 ОСОБА_3 затриманий у порядку ст.208 КПК України, звільнений з-під варти відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21.04.2025, після чого 06.06.2025 відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його в Державній установі "Запорізький слідчий ізолятор", в межах строку досудового розслідування, тобто до 05 липня 2025 року включно, який згодом продовжений під час судового провадження. Вказаний строк підлягає зарахуванню у строк відбуття покарання.

За приписами ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Так, арешт, накладений на майно відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі № 336/3579/25, пр.1-кс/336/388/2025 від 21.04.2025, яка набрала законної сили 29.04.2025, підлягає скасуванню, оскільки вжитий як захід забезпечення кримінального провадження та в подальшому його збереження не є необхідним.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду справи не застосовувались.

Суд також вважає за необхідне розглянути питання щодо речових доказів у даному провадженні з урахуванням положень ст.100 КПК України.

Так, відповідно до ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Оскільки після проведення експертиз СЕ-19/108-25/8754-ВТХ від 20.04.2025, СЕ-19/108-25/9021-ВТХ від 06.05.2025, СЕ-19/108-25/9227-БЛ від 28.04.2025, СЕ-19/108-25/9216-БЛ від 28.04.2025, СЕ-19/108-25/8984-БЛ від 19.05.2025 корпуси гранат Ф1, підривачі УЗРГМ, УЗРГМ-2, корпуса бойових ручних гранат, бойові підривачі, бойові гранатометні постріли, револьвер, 155 патронів та 25 гільз, 192 патрони та 10 гільз повернуті ініціатору проведення експертизи, з урахуванням положень ст.96-1,96-2 КК України, суд вважає за необхідне застосувати спеціальну конфіскацію до предметів злочину, тобто, примусово безоплатно вилучити за рішенням суду у власність держави (крім револьвера, дозвіл на зберігання якого із врахуванням його характеристик та різновиду зброї не потрібен). Гільзи підлягають знищенню. Вилучені мобільний телефон та револьвер підлягають поверненню ОСОБА_3 за приналежністю.

Згідно з п.3 ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави.

Відповідно до ст.118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати пов`язані із залученням експертів. За змістом ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки проведення по справі експертиз здійснювалося за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділялися експертній установі з Державного бюджету України, документально підтверджені процесуальні витрати, які складаються з витрат на проведення судових експертиз, мають бути стягнуті з обвинуваченого на користь держави.

Так, витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні склали 16 490,90 гривень та підтверджені наявними довідками про витрати, а саме, за проведення судових експертиз: висновок СЕ-19/108-25/8754-ВТХ від 20.04.2025 (2 674,20 гривень); СЕ-19/108-25/9021-ВТХ від 06.05.2025 (4 457,00 гривень); СЕ-19/108-25/9227-БЛ від 28.04.2025 (2 228,50 гривень); СЕ-19/108-25/8984-БЛ від 19.05.2025 (3 565,60 гривень); СЕ-19/108-25/9216-БЛ від 28.04.2025 (3 565,60 гривень).

Враховуючи вищезазначені висновки суду та на виконання вимог ч.1 ст.377 КПК України необхідним є звільнення обвинуваченого з-під варти в залі суду негайно після проголошення вироку.

Відповідно до ч.15 ст.615 КПК України, враховуючи умови дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд вважає за доцільне обмежитися проголошенням його резолютивної частини у судовому засіданні з обов`язковим врученням (надісланням) учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 84-86, 89, 91-95, 98-100, 131, 349, 367-371, 373-374, 376, 392, 394, 395, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначити йому покарання, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Зарахувати в строк відбуття ОСОБА_3 покарання строк тримання під вартою з 19.04.2025 до 21.04.2025 та з 06.06.2025 до 29.08.2025.

У відповідності до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину, а також виконає обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України:

- періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Згідно з ч.4 ст.76 КК України роз`яснити, що нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням щодо засуджених військовослужбовців здійснюється командирами військових частин.

Відповідно до ч.1 ст.377 КПК України звільнити ОСОБА_3 з-під варти в залі судового засідання, яке проводиться в режимі відеоконференцзв`язку, після проголошення резолютивної частини вироку суду.

Зняти арешт з наступних речей: 4 корпуси гранати Ф1; 4 підривачі запали УЗРГМ; предмет, схожий на корпус гранати іноземного виробництва RGD-5, предмет, схожий на гранату іноземного виробництва DM-51, предмет, схожий на гранату RGD-5; 3 предмети, схожі на запал до гранат іноземного виробництва; пістолет-револьвер Profi 2, 5 кал.; 3 запали до ручних гранат; 3 постріла до станкового гранатомета іноземного виробництва; мобільний телефон «Redmi»; 203 предмети, схожі на патрони 5,45 кал.; 6 предметів, схожих на магазини до АК із 180 патронами 5,45 кал., - накладений відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі № 336/3579/25, пр.1-кс/336/388/2025 від 21.04.2025.

Речові докази: 35 гільз експериметально стріляних патронів, які передані в камеру схову речових доказів ВП №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, - знищити.

Застосувати до 4 корпусів гранати Ф1; 4 підривачів УЗРГМ; 3 корпусів гранат (RGD-5, РГД-5, DM-51); 3 запалів (підривачів) до ручних гранат; 3 бойових гранатометних пострілів, 155 патронів, а також 192 патронів, які передані до камери схову відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області після проведення експертних досліджень, спеціальну конфіскацію, а саме, примусово безоплатно вилучити у власність держави.

Речові докази - пістолет, зовні схожий на револьвер «Profi 2», 5 кал., мобільний телефон «Redmi», - які перебувають у камері схову відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області, - повернути ОСОБА_3 за приналежністю.

Речові докази - три DVD-R диски, які долучені до матеріалів кримінального провадження, - залишити в справі.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , процесуальні витрати на проведення судових експертиз у сумі 16 490,90 гривень (шістнадцять тисяч чотириста дев`яносто гривень 90 копійок) на користь держави.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 цього Кодексу.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Роз`яснити, що обвинувачений, захисник мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та іншим учасникам справи в разі їх присутності під час проголошення вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення за допомогою засобів електронного листування та засобів поштового зв`язку надіслати для вручення обвинуваченому через адміністрацію ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» та не пізніше наступного дня після ухвалення - учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1