Номер провадження: 11-кп/813/509/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 23.01.2024 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великодолинське, Овідіопольського району, Одеської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України у кримінальному провадженні №0004788 від 11.08.2017 року,

установив

Вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку покарання ОСОБА_7 вирішено обчислювати з моменту взяття під варту.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув?язнення, а саме з 11.08.2017 року по 14.08.2017 року по день застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_7 не обиралась.

Також даним вироком вирішено питання цивільного позову, заходів забезпечення кримінального провадження, судових витрат та речових доказів.

Згідно вироку суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він, перебуваючи на посаді інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, порушуючи вимоги ст.ст. 2, 18 Закону України «Про Національну поліцію» щодо охорони прав і свобод людини, а також Присяги працівника поліції, відповідно до якої він присягнув вірно служити Українському народові, дотримуватись Конституції України та законів України, поважати та охороняти права і свободи людини, встав на злочинний шлях вчинення злочину корисливої спрямованості.

11.08.2017 року, ОСОБА_7 приблизно в обідній час, зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_9 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження (далі Особа 1), в районі Селекційного інституту за адресою: м. Одеса, вул. Овідіопольська дорога. Під час спілкування, Особа 1, запропонував ОСОБА_7 вчинити корисливий злочин, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом вчинення грабежу. Не посвячуючи у свої злочинні наміри ОСОБА_9 , Особа 1, отримавши згоду ОСОБА_7 , розробили план вчинення злочину та розподілили ролі між собою.

Відповідно до розподілених ролей, ОСОБА_7 керував автомобілем «TOYOTA RAV4», державний номерний знак « НОМЕР_1 », а Особа 1 і ОСОБА_9 направились з ним у центр міста Одеси, де під час поїздки ОСОБА_7 спільно з Особою 1, визначили особу, відносно якої можливо вчинити грабіж, а після цього здійснили на вищевказаному автомобілі швидкий та безпечний відхід з місця події та переховування.

Особі 1 була відведена роль безпосереднього виконавця грабежу, який після спільного визначення з ОСОБА_7 потерпілого, повинен відкрито заволодіти майном, а в подальшому переховатися з місця події на автомобілі ОСОБА_7 , який його очікував у салоні автомобіля.

Приступивши до реалізації свого злочинного умислу, направленого на відкрите заволодіння чужим майном, Особа 1 разом з ОСОБА_7 , не посвячували у свої злочинні наміри ОСОБА_10 , 11.08.2017 року, приблизно о 14 годині 30 хвилин вирушили на автомобілі ОСОБА_7 у центр міста Одеси.

Прибувши 11.08.2017 року, приблизно о 15 годині 40 хвилин на перехрестя вулиць Малої Арнаутської та В?ячеслава Чорновола у м. Одесі, Особа 1 та ОСОБА_7 помітили пішохода ОСОБА_11 , яка рухалась вулицею Мала Арнаутська у м. Одесі, на неприкритій шиї якої помітили золотий ланцюг, після чого визначили її як особу, відносно якої вчинять грабіж. З цією метою, ОСОБА_7 припаркував на перехресті вищевказаних вулиць свій автомобіль, а Особа 1, вийшов з нього та вирушив на зустріч ОСОБА_11 . Підійшовши до ОСОБА_11 спереду, Особа 1, діючи відповідно до розробленого плану з ОСОБА_7 , здійснив ривок золотого ланцюжка з кулоном у вигляді хрестика з надписом «Jerusalem» та камінням на ньому із шиї ОСОБА_11 , від якого останній розірвався, та заволодівши ним Особа 1, почала втікати з місця події.

ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з Особа 1, відповідно до розробленого плану, від`їхав до будинку АДРЕСА_2 , де очікував прибуття з місця події Особи 1. Приблизно через 2 хвилини з моменту зупинки, Особа 1, підбіг до автомобілю «TOYOTA RAV4», д.н.з. « НОМЕР_2 », сів в його салон та швидко покинули місце паркування.

В результаті спільних злочинних дій особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_7 , відкрито заволоділи майном потерпілої ОСОБА_11 на загальну суму 18000 грн.

Не погоджуючись з зазначеним вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду відносно ОСОБА_7 скасувати, кримінальне провадження закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаністю можливості їх отримати.

В обґрунтування доводі апеляційної скарги посилається на наступне:

- суд не надав обґрунтувань тому, що покази потерпілої не вказують на ОСОБА_7 , як на особу, що скоїла кримінальне правопорушення;

- попередня змова ОСОБА_7 з ОСОБА_12 не підтверджується жодними належними доказами, а також показаннями свідків;

- суд обґрунтував оскаржуваний вирок посиланням на недопустимі докази, оскільки у протоколі огляду місця події від 11.08.2017 року не міститься жодних даних щодо осіб, які проводили огляд та брали участь у його проведенні, окрім слідчого ОСОБА_13 , що не відповідає наявним відеоматеріалам;

- огляд було проведено без ухвали слідчого судді, оскільки фактично було проведено обшук автомобіля без звернення органу досудового розслідування до слідчого судді із клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку;

- вилучені в ході огляду предмети (ланцюжок, кулон) та висновок їх експертного дослідження є похідними доказами, оскільки ґрунтуються на дослідженні предметів, вилучених з порушенням порядку, встановленого законом. В порушення вимог ст.290 КПК України, об`єкти дослідження не було відкрито стороною обвинувачення стороні захисту по завершенню досудового розслідування.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, натомість, прокурор ОСОБА_6 просив відмовити в її задоволенні.

Потерпіла ОСОБА_11 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, подала заяву про розгляд провадження за її відсутності, на підставі чого апеляційний суд вважає можливим розглянути провадження за його відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до приписів ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за обставин, наведених у вироку.

В судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що будь-яких протиправних дій відносно потерпілої не вчиняв, того дня він зустрівся з ОСОБА_14 та ОСОБА_12 та поїхали в центр міста по справах. По дорозі Цуркан попросив про зупинку, його не було приблизно 10 хвилин. Потім він повернувся, сів позаду в автомобіль і вони почали їхати. Після цього їх зупинила патрульна поліція по вул. Французький бульвар. Поліцейський вказав, що їх авто вказано в орієнтуванні, патрульний сказав очікувати слідчу оперативну групу. Після прибуття слідчої оперативної групи та захисника, розпочався обшук в авто. В ході обшуку було виявлено ножиці та під переднім пасажирським сидінням знайшли ланцюжок. Цуркан не показував йому викраденого ланцюжка, звідки той взявся, він не знає.

Водночас, не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини, суд 1-ої інстанції, мотивував доведеність його вини у вчиненні відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_11 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, показами потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 та ОСОБА_17 , а також письмовими документами, які визнав належними та допустимими доказами, з огляду на приписи статей 84, 95 КПК України, так як були отримані у встановленому законом порядку та досліджені безпосередньо у судовому засіданні.

Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_11 яка суду пояснила, що на початку серпня 2017 року вона йшла по вулиці М. Арнаутська у м. Одесі, коли до неї підбіг хлопець одягнутий у червону футболку, зірвав ланцюжок і почав тікати. Вона почала бігти за ним, прохала допомоги, однак він втік та сів у машину, яка його очікувала, у якій був ОСОБА_7 та інший хлопець, після чого вони на машині швидко уїхали та зникли з місця злочину. Очевидці підказали їй номер автомобіля. Після затримання, її ланцюжок знайшли в машині.

Показаннями свідка ОСОБА_15 , яка суду пояснила, що перебуваючи у складі екіпажу «Благо-0303» на службовий планшет надійшло орієнтування, що відбувся грабіж молодим хлопцем, який на джипі скрився у бік театру «Музкомедія». Через деякій час вони зупинили автомобіль «TOYOTA RAV4», попрохали вийти водія та пасажирів та покласти руки на капот, після цього була викликано слідчо-оперативну групу. Слідчим був проведений огляд, після чого у автомобілі під пасажирським сидінням було знайдено викрадений ланцюжок з хрестиком.

Показаннями свідка ОСОБА_16 , яка суду пояснила, що у той день була на прогулянці зі своєю собакою та бачила як швидко біг молодий чоловік, з татуюванням на руці, одягнутий у футболку червоного кольору та джинсові шорти, за ним бігла жінка та просила його зупинити, потім він сів у автомобіль, який його очікував та на ньому він зник. В автомобілі були відчинені двері для нього, таке враження, що цей автомобіль очікував його.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засідання суду повідомив, що він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_12 у той день разом поїхали до центра міста. ОСОБА_12 попросив про зупинку біля вулиці М. Арнаутська, через деякий час ОСОБА_12 повернувся та вони швидко почали їхати. В той моменті він, ОСОБА_9 зрозумів, що ОСОБА_12 зірвав ланцюжок. Потім ОСОБА_12 вистрибнув з автомобіля. Після цього їх автомобіль зупинили співробітники поліції. Проводився обшук автомобіля та у ньому було щось знайдено, що саме він не пам`ятає.

Через те, що пройшов тривалий час з моменту допиту його, ОСОБА_9 , на стадії досудового розслідування та безпосереднього допиту у судовому засіданні за клопотанням прокурора покази свідка ОСОБА_9 від 12.08.2017 року були оголошенні у судовому засіданні відповідно до яких: 11.08.2017 року свідок зустрівся з ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , останній повідомив, що хоче заробити грошей та запропонував під`їхати на автомобілі ОСОБА_7 у район парку ОСОБА_18 , після чого вони сіли в авто та вирушили у центр міста. При цьому ОСОБА_7 проявляв інтерес до пропозиції ОСОБА_12 заробити грошей. Після чого ОСОБА_12 вказав на зупинку на перехресті В. Черновола та сказав зупинитися на обочині. ОСОБА_12 вийшов із автомобіля та почав рухатися у бік вул. М. Арнаутська. Через 5-10 хвилин він повернувся назад, швидко сів в автомобіль та крикнув, щоб вони почали їхати. ОСОБА_7 одразу дуже швидко почав рух і швидко поїхав уперед. Було таке враження, що вони домовились завчасно. Під час руху ОСОБА_12 показав ланцюжок, який він, за його повідомленням, зірвав з жінки. На питання для чого він це зробив, він відповів, щоб заробити грошей. ОСОБА_7 під час цього сидів та посміхався. Під час руху по вул. Французький бульвар в сторону площі «10 Квітня» ОСОБА_12 переліз на переднє сидіння до ОСОБА_7 , згодом він побачив наряд поліції та раптово вискочив з автомобіля і почав бігти, а його та ОСОБА_7 зупинила поліція. Після цього був проведений огляд автомобіля, у якому знайшли ланцюжок.

Показаннями свідка ОСОБА_13 , який суду повідомив, що з 2014 року він працює слідчим. В той день він проводив обшук автомобіля, який належить ОСОБА_7 . В ході обшуку в автомобілі був знайдений золотий ланцюжок. Цим автомобілем керував ОСОБА_7 під час вчинення злочину. Рогачко був затриманий у порядку ст. 208 КПК України.

Окрім того, суд 1-ої інстанції посилався на досліджені під час судового розгляду наступні докази:

- витяг з ЄРДР від 11.08.2017 року з якого вбачається, що надійшло повідомлення оператора «102» про те, що 11.08.2017 року, о 15:49 год., за адресою м. Одеса, вул. В. Чорновола кут вул. М. Арнаутська, хлопець зірвав золотий ланцюжок з кулоном у жінки, сів в автомобіль джип, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , і поїхав в напрямку Музичної комедії м. Одеси (т. 2 а.п.1, 4);

- рапорт про отримання заяви від 11.08.2017 року про надходження заяви про те, що 11.08.2017 року, о 15:49 год., за адресою м. Одеса, вул. Мала Арнаутська кут вул. В. Чорновола, хлопець з сумкою на плечі та одягнутий у шорти і червону футболку, зірвав з ОСОБА_11 ланцюжок, побіг на вул. В. Чорновола, сів у автомобіль джип чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , і поїхав в напрямку Музичної комедії м. Одеси (т. 2 а.п.13);

- протокол прийняття заяви потерпілої ОСОБА_11 від 11.08.2017 року про відкрите викрадення у неї по вул. Мала Арнаутська у м. Одесі золотого ланцюжка з хрестиком вартістю 18000 грн., який був викрадений особою на зріст приблизно 170 см, одягнутою у червону футболку та сині шорти (т.2 а.п. 14);

- протокол огляду місця події від 11.08.2017 року з якого вбачається, що за адресою м. Одеса, вул. Академічна, був оглянутий транспортний засіб марки «Toyota Rav4», д.н.з. НОМЕР_3 , чорного кольору, де під килимком переднього пасажирського сидіння виявлено золотий ланцюжок та кулон з камінням (т. 2 а.п. 15-19);

- постанову про визнання речовим доказом від 11.08.2017 року, якою автомобіль марки «Тойота Рав 4», д.н.з. НОМЕР_3 , чорного кольору, у кримінальному провадженні №0004788 визнаний речовим доказом (т.2 а.п. 20);

- протокол затримання від 11.08.2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_7 був затриманий 11.08.2017 року (т. 2 а.п. 32-34);

- висновок експерта від 28.08.2017 року, з якого вбачається, що на наданому фрагменті замка-застібки ланцюжка з кулоном із надписом «Jerusalem», розташоване пошкодження у вигляді деформації (вигину) ланки замка-застібки. Пошкодження у вигляді деформації (вигину) ланки замка-застібки ланцюжка з кулоном із написом «Jerusalem» утворене в результаті зміни первинної форми замка-застібки під дією певної сили. (т. 2 а.п. 23-28).

Суд 1-ої інстанції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, прийшов до правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого, як відкрите викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, докладно виклав у вироку мотиви своїх висновків.

При цьому, суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав ці докази.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд не надав обґрунтувань тому, що покази потерпілої не вказують на ОСОБА_7 , як на особу, що скоїла кримінальне правопорушення.

Так, суд у вироку оцінив критично доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_7 до відкритого заволодіння майном ОСОБА_11 , оскільки вони у повному обсязі спростовані наведеними доказами, а саме потерпіла ОСОБА_11 надала чіткі, послідовні, логічні показання, згідно із якими на вулиці до неї підбіг хлопець одягнутий у червону футболку, зірвав ланцюжок та сів у машину, яка його очікувала. Дані вказаного автомобілю їй повідомили пересічні громадяни. Після цього вказаний автомобіль був зупинений співробітники поліції та під час огляду в його салоні був знайдений викрадений в неї ланцюжок з хрестиком. Вказаним автомобілем керував обвинувачений.

При цьому, твердження захисника про відсутність у діях обвинуваченого попередньої змови на вчинення злочину та непричетність до його вчинення, обґрунтовано були визнані безпідставними з огляду на таке.

Співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох осіб (суб`єктів злочину) у вчиненні умисного злочину. Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Слід зауважити, що угода між співучасниками (про характер діяння, час і місце його вчинення, розподіл ролей) виникла попередньо, тобто до початку вчинення злочину (задовго до цієї події або безпосередньо перед нею).

Із матеріалів провадження видно, що поведінка ОСОБА_7 та ОСОБИ1 під час скоєння злочину була узгодженою, оперативною та послідовною, а обопільність їх умислу підтверджується також їх конклюдентними діями.

Також, суд 1-ої інстанції критично віднісся до показів обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він не причетний до вчинення злочину, та розцінив їх як лінію захисту обвинуваченого з метою уникнення ним кримінальної відповідальності, та які спростовуються вищезазначеними дослідженими в судовому засіданні доказами.

Вказані висновки підтверджуються також показаннями допитаної в суді 1-ої інстанції свідка ОСОБА_16 , яка суду пояснила, що бачила як швидко біг молодий чоловік, з татуюванням на руці, одягнутий у футболку червоного кольору та джинсові шорти, за ним бігла жінка та просила його зупинити, потім він сів у автомобіль, який його очікував та на ньому він зник. В автомобілі були відчинені двері для нього, таке враження, що цей автомобіль очікував його.

Узгодженість дій обвинуваченого та ОСОБИ1 також підтвердив свідок ОСОБА_9 .

Тому, посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_7 не підлягає кримінальній відповідальності, оскільки не брав участі у протиправному заволодінні майном потерпілої, а лише керував транспортним засобом, не заслуговують на увагу.

Згідно з частиною 2 статті 29 КК України, організатор, підбурювач та пособник підлягають кримінальній відповідальності за тією ж статтею, що і виконавець злочину, якщо їхні дії були спрямовані на вчинення цього злочину. Таким чином, якщо особа брала участь у плануванні, організації або сприянні вчиненню грабежу, вона несе відповідальність за цей злочин.

Слід також зазначити, що відповідальність за незаконне заволодіння майном настає для всіх співучасників, незважаючи на те, що ОСОБА_7 особисто не вчиняв активних дій, спрямованих на грабіж потерпілої, що не свідчить про відсутність у його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Так, з об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна, тобто таким, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину. При цьому грабіж визнається закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і має реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним.

Апеляційний суд вважає встановленим корисливий мотив ОСОБА_7 , на що вказує те, що він, будучи на той час працівником правоохоронного органу, коли до нього в автомобіль після відсутності 10 хвили раптово сів ОСОБА1, який вчиняв активні дії по заволодінню майно, потерпілій це майно не повернув, хоча і мав таку можливість, а зник з місця вчинення злочину.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що під виглядом проведення огляду місця події - фактично здійснено обшук автомобілю ОСОБА_7 , під час якого було вилучено предмети злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом 1-ої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Разом з тим, в поданій захисником ОСОБА_8 апеляційній скарзі зазначалось, що судом 1-ої інстанції надана невірна оцінка фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог КПК, однак вона не заявляла клопотання про дослідження доказів по справі. При цьому в апеляційній скарзі, захистом взагалі не вказано, в чому підлягає неповнота або порушення судом 1-ої інстанції при встановленні обставин кримінального провадження та оцінці доказів, а всі їх доводи фактично зводились до незгоди із прийнятим судовим рішенням.

Водночас, апеляційний суд вважає правильним висновок суду 1-ої інстанції про визнання допустимим доказом протоколу оглядумісця події, 11.08.2017 року з якого вбачається, що за адресою м. Одеса, вул. Академічна, був оглянутий транспортний засіб марки «Toyota Rav4», д.н.з. НОМЕР_3 , чорного кольору, де під килимком переднього пасажирського сидіння виявлено золотий ланцюжок та кулон з камінням (т. 2 а.п. 15-19).

Згідно з положеннями ст. 86, ст. 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вищеназвані норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи. В разі, якщо суд дійде висновку про необхідність визнати недопустимими докази, отримання яких потребує попереднього дозволу суду і такий дозвіл був отриманий, суд повинен зазначити, в чому саме полягають порушення при наданні судом відповідного дозволу і яких саме суттєвих умов вони стосуються.

Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання, передбаченого кримінальним процесуальним законом, порядку їх отримання.

Так, огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчих дій. За змістом статей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР, що здійснюється після огляду. Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Перш за все, огляд місця події регламентується статтею 237 КПК України. Під час огляду місця події слідчий проводить візуальний огляд місцевості, здійснює вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складає плани, схеми, виготовляє графічні зображення. Для проведення огляду місця події слідчому не потрібно отримувати ухвалу для проведення такої дії.

Водночас, на невідкладність проведення зазначеної слідчої дії вказують показаннями свідка ОСОБА_15 , яка суду пояснила, що перебуваючи у складі екіпажу «Благо-0303» на службовий планшет надійшло орієнтування, що відбувся грабіж молодим хлопцем, який на джипі скрився у бік театру «Музкомедія». Через деякій час вони зупинили автомобіль «TOYOTA RAV4», попрохали вийти водія та пасажирів та покласти руки на капот, після цього була викликано слідчо-оперативну групу. Слідчим був проведений огляд, після чого у автомобілі під пасажирським сидінням було знайдено викрадений ланцюжок з хрестиком.

Також, згідно показань свідка ОСОБА_13 , який допитаний судом 1-ої інстанції, він повідомив, що з 2014 року він працює слідчим. В той день він проводив обшук автомобіля, який належить ОСОБА_7 . В ході обшуку в автомобілі був знайдений золотий ланцюжок. Цим автомобілем керував ОСОБА_7 під час вчинення злочину. ОСОБА_7 був затриманий у порядку ст. 208 КПК України, про що також свідчить протокол затримання від 11.08.2017 року (т. 2 а.п. 32-34).

Як вбачається зі змісту протоколу огляду місця події від 11.08.2017 року та фото-таблиці до нього, він відповідає приписам зазначених вище вимог КПК, проводився невідкладно, тому визнається апеляційним судом допустимим доказом.

З пояснень свідків та матеріалів справи вбачається, що слідча дія була проведена невідкладно після зупинення автомобілю під керуванням ОСОБА_7 , викликана слідчо-оперативна група та слідча дія зафіксована у належний спосіб. Окрім того, під час проведення огляду автомобілю був присутній захисник та поняті.

Апеляційний суд зауважує, що підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається. Така позиція відображена і в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.06.2018 року у справі № 740/5066/15-к, пр. №51-3331км18.

Форма фіксації для слідчих (розшукових) дій однакова - це складення відповідного протоколу, до якого в разі необхідності заносяться заяви, зауваження, заперечення осіб, у присутності яких відбувалися дії.

Отже, апеляційним судом встановлено, що зазначена слідча дія була невідкладною, підставою для її проведення було повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, зафіксоване у належній процесуальній формі, та здійснювалася вона з метою перевірки отриманої інформації, відтак проведення вказаної слідчої дії відповідає приписам статей 233, 237 КПК України.

Таким чином, сумніви щодо законності проведеного огляду автомобілю, під час якого були виявлені та вилучені золотий ланцюжок та кулон з камінням, у колегії суддів відсутні, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання доказів, в основу яких покладений вказаний протокол, недопустимими.

Посилання захисника на те, що впорушення вимог ст.290 КПК України, об`єкти дослідження не було відкрито стороною обвинувачення стороні захисту по завершенню досудового розслідування і, апеляційний суд визнає безпідставними, з огляду на таке.

Стаття 357 КПК України передбачає, що речові докази оглядаються судом, а також подаються для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження. Особи, яким подані для ознайомлення речові докази, можуть звернути увагу суду на ті чи інші обставини, пов`язані з річчю та її оглядом.

Після роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення головуючий надає стороні обвинувачення та стороні захисту право проголосити вступні промови. У вступній промові зазначається, якими доказами сторона підтверджуватиме наведені нею обставини, порядок дослідження доказів, а також може бути зазначена позиція сторони. Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені (ст. 349 КПК України).

Під час встановлення порядку дослідження доказів, клопотань про необхідність дослідження в судовому засіданні речового доказу сторона захисту не заявляла, так само не заявляли даного клопотання інші учасники (Т.1 а.с. 135-136). Поміж тим, захисник не зазначив, як міг вплинути на кінцевий висновок у цій справі факт огляду безпосередньо в суді ланцюжку та хрестику, які передані на відповідальне зберігання потерпілій (Т.2 а.с. 29), не зазначено можливості встановлення нових обставин, аніж ті, що встановлені іншими доказами у справі, зокрема, протоколом огляду місця події від 11.08.2017 року (т. 2 а.п. 15-19) або ілюстративною таблицею до висновку експерта від 28.08.2017 року (Т.2 а.с. 26-29), що не суперечить вимогам закону.

Також колегією суддів враховується, що стороною захисту не надано суду переконливих та об`єктивних даних, які б спростовували сукупність досліджених доказів, та які переконливо вказують на те, що саме обвинувачений вчинив інкримінований злочин.

Навпаки, ст. 94 КПК України визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При цьому, суд навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також навів оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів з зазначенням підстав, з яких приймав ці докази.

Апеляційний суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні дотримано вимог статей 10, 22 КПК, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті відповідно до вимог закону.

Таким чином, версія сторони захисту щодо недоведеності винуватості обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення спростовується сукупністю обставин справи, встановлених під час судового розгляду на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які виключають будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, стороною обвинувачення, на переконання апеляційного суду, поза розумним сумнівом доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння.

Оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд приходить до висновку, що суд 1-ої інстанції відповідно до приписів ст. 65 КК України врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, судом прийнято до уваги те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, скоїв злочин, який відноситься до категорії тяжких злочинів, маючий постійне місце проживання, водночас не одружений та не працюючий.

Обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до положень ст.ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на викладене, враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 злочину, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, приймаючи до уваги, що фактично матеріальна шкода була відшкодована внаслідок виявлення злочину правоохоронними органами, а обрана позиція захисту обвинуваченого свідчить про його небажання виправити наслідки вчиненого злочину, відсутність осуду своєї поведінки, тому, з метою запобігання вчиненню ним нових злочинів, суд прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_7 та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства із призначенням покарання у виді позбавлення волі.

Натомість, підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України, судом не встановлено.

Підстав вважати покарання, призначене обвинуваченому, несправедливим внаслідок суворості, колегія суддів не вбачає, оскільки на час вчинення злочину ОСОБА_7 був працівником правоохоронного органу та всупереч вимогам ст.ст. 2, 18 Закону України «Про Національну поліцію» щодо охорони прав і свобод людини, а також Присяги працівника поліції, встав на злочинний шлях вчинення злочину корисливої спрямованості, що обґрунтовує призначення покарання саме у виді позбавлення волі, оскільки його дії не лише порушили кримінальний закон, а й дискредитували звання поліцейського, підірвали довіру до правоохоронних органів та суперечили взятим на себе обов`язкам служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, поважати та охороняти права і свободи людини.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляція від суспільства, тому підстави для пом`якшення призначеного йому покарання відсутні.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині визначення кваліфікації дій обвинуваченого та призначення йому покарання, є законним і справедливим, а покарання правильно призначено за правилами ст. 65 КК України, тому підстав для зміни вироку суду першої інстанції в цій частині, - немає.

Отже, апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним, обґрунтованим та справедливим, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.

Керуючись статями 370, 376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 23.01.2024 року яким ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4