490/5215/19 30.06.2025
н/п 1-кп/490/784/2019
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/5215/19
У Х В А Л А

27 червня 2025 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

під час проведення судового засідання по кримінальному провадженню, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002079 від 06.05.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Центрального районного суду м.Миколаєва знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002079 від 06.05.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 23.04.2025 року обвинуваченого ОСОБА_3 оголошено в розшук та надано дозвіл на затримання з метою його приводу до суду для участі у розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На виконання ухвали суду від 23.04.2025 року, обвинуваченого ОСОБА_3 було затримано та 27.06.2025 року доставлено до суду для розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання про застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування даного клопотання зазначила, що на момент судового розгляду має місце ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, оскільки неодноразово не з`являвся на виклики до суду та у зв`язку з чим судом виносились ухвали про примусовий привід і оголошення розшуку обвинуваченого. Застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зможе запобігти вищевказаному ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою є єдиним, виключним і достатнім запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував та просив обрати відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту. При вирішенні клопотання прокурора просив врахувати те, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, які проживають разом із ним, а також батька похилого віку. Крім того, обвинувачений допомагає утримувати ще двох неповнолітніх доньок, які проживають з його колишньою дружиною.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку захисника.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора та оглянувши матеріали судової справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч.12 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 01 червня 2006 року у справі "Мамедова проти Росії", визначено, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою обвинуваченої у правопорушенні особи, така особа завжди має бути звільнена після затримання і перебувати на волі до початку судового розгляду її справи (див. рішення Суду у справі "Вемгофф проти Німеччини").

Суд вважає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, а ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Під час проведення судового засідання встановлено, що ОСОБА_3 є раніше не судимим, працює неофіційно (зі слів), має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також батька ОСОБА_8 , 1949 року народження, які проживають разом із ним за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, суд враховує те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, а також обсяг та характер дій, які необхідно провести до завершення розгляду справи.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що докази та обставини, встановлені в ході розгляду клопотання прокурора, дають підстави вважати, що тримання під вартою не відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Згідно з вимогами ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Відповідно до ч.6 цієї ж статті, строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Враховуючи доводи наведені стороною захисту, а також особу обвинуваченого, суд вважає за можливе задовольнити клопотання захисника ОСОБА_5 та обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час, а саме з 22:00 години до 06:00 години наступного дня, та із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, оскільки такий вид запобіжного заходу буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись положеннями ст.ст.177, 178, 181, 183, 194, 331, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною полишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22:00 години до 06:00 години наступного дня строком на 60 днів, а саме до 24 серпня 2025 року включно та із покладенням на нього наступних обов`язків:

повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

прибувати до суду за першим викликом у призначений час;

утримуватися від спілкування (будь-яким чином, в тому числі за допомогою телефонних та електронних засобів зв`язку) із свідками у даному кримінальному провадженні, окрім спілкування з визначеними особами виключно під час судового розгляду;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Копію ухвали направити для виконання до відділення поліції №1 (м.Світловодськ) Олександрійського районного відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1