Справа № 577/1548/25
Провадження № 1-кп/577/247/25

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2025 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, працюючого ФОП ОСОБА_6 , раніше не судимого
за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286-1 КК України,-
В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 10.02.2025 близько 16.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, тобто порушуючи вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, відповідно до яких водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тим самим заздалегідь позбавивши себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керував технічно справним автомобілем «ВАЗ-211540», номерний знак НОМЕР_1 , та рухався по вул. Богдана Хмельницького в бік пр. Миру в м. Конотоп.
У цей час у попутному напрямку по правій полосі для руху транспортних засобів біля краю проїзної частини на велосипеді марки «Stayer Forward» рухався ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Перебуваючи в районі будинку №145 по вул. Б. Хмельницького в м. Конотоп, ОСОБА_4 в порушення вимог п.п. 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими він повинен був у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або виконати безпечний об`їзд перешкоди, дотримуючись при цьому безпечного інтервалу та дистанції, проявив неуважність та кримінально протиправну самовпевненість, не застосував своєчасне гальмування та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_7 були завдані тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, а саме: ЗЧМТ забій головного мозку, закритий перелом правої тім`яної кістки з переходом на основу черепа.
Так, згідно висновку судово-медичної експертизи №61 від 13.03.2025 у ОСОБА_7 на час госпіталізації у відділення мали місце: садна в області чола справа з переходом на тім`яну ділянку, рана в ділянці правої брови, рана в ділянці правої в/повіки. Знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП КМР КЦРЛ відділення 78 з 10.02.2025 по 03.03.2025 з діагнозом: «ЗЧМТ, збій головного мозку, закритий перелом правої тім`яної кістки з переходом на основу черепа, забійна рана правої надбрівної дуги.
Згідно КТ ознаки лінійного перелому правої тім`яної кістки з переходом на основу черепа на рівні СЧЯ (пошкодження великого крила тіла клиновидної кістки, стінок основної пазухи), гемосинусу основної пазухи.
По ступеню тяжкості садна згідно Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до легких тілесних ушкоджень.
По ступеню тяжкості рани так як для їх загоєння необхідно час більше 6, але менше 21 дня, згідно Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
По ступеню тяжкості ЗЧМТ: забій головного мозку, закритий перелом правої тім`яної кістки з переходом на основу черепа по небезпечності для життя, згідно Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.
Згідно з актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №16 від 15.02.2025 вміст алкоголю в крові ОСОБА_4 станом на 18.28 год. 10.02.2025 становив 1,4 г/л, в сечі 1,6 г/л),
Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи №76/67 від 21.03.2025 ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ВАЗ-211540», номерний знак НОМЕР_1 , допустив порушення вимог Правил дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме:
П. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
П. 13.1. Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
П. 13.3. Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.
При цьому, ОСОБА_4 мав технічну можливість попередити наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 .
Зазначені порушення ОСОБА_4 вимог п.п. 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини за інкримінованим кримінальним правопорушенням, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та пояснив. 10.02.2025 під час обідньої перерви вжив 2 чарки коньяку. Близько 16.00 год., повертаючись з роботи до дому на автомобілі «ВАЗ-211540», номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Богдана Хмельницького в бік пр. Миру в м. Конотоп. У цей час у попутному напрямку перед ним з правого боку біля краю проїзної частини на велосипеді рухався ОСОБА_7 . Коли назустріч йому їхала машина, в районі будинку №145 по вул. Б. Хмельницького в м. Конотоп, він відволікся на неї, в результаті чого наїхав на велосипедиста ОСОБА_7 . Коли вийшов з машини, підійшов до потерпілого і відразу викликав швидку. Щиро шкодує про вчинене, кається. Повністю відшкодував витрати на лікування потерпілого. Потерпілий до нього претензій матеріального та морального характеру не має.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, які ним і не оспорюються.
Потерпілий ОСОБА_7 в судове засіданні не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, претензій майнового чи морального характеру до обвинуваченого не має, щодо міри покарання просить не позбавляти волі.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції. Роз`яснивши йому положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів (крім допиту обвинуваченого та дослідження документів, які характеризують особу обвинуваченого) стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та розглядає справу у відповідності до ст. 349 КПК України.
За таких обставин суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 , «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.
Переконавшись у доведеності вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, суд доходить висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно ст. 12 КК України обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, що відноситься до тяжкого злочину.
Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, похилий вік.
Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України судом не виявлено.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, до адміністративної або будь-якої іншої відповідальності не притягувався, свою вину у вчиненні злочину, який йому інкриміновано визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, добровільно відшкодував завдану шкоду, є особою похилого віку 78 років, офіційно працюючий, є фізичною особою підприємцем, виключно позитивно характеризується за місцем проживання, має родину, матеріально-технічно допомагає ЗСУ, про що свідчать подяки від окремих підрозділів ЗСУ, відшкодування процесуальних витрат по справі на стадії досудового розслідування. Крім того, вирішуючи питання, щодо виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд окремо враховує тяжкість злочину який вчинив обвинувачений, його відношення до вчиненого.
Ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_4 складену Конотопським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Сумській області Міністерства юстиції України «беручі до уваги інформацією, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень , а також низьку ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації».
Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд умотивовуючи своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього кодексу, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього кодексу за це кримінальне правопорушення.
Як роз`яснено у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) (2341-14) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК (2341-14). При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Покарання, призначене судом із застосуванням ст.69 КК (2341-14), не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК, тобто меншим, ніж один рік позбавлення чи обмеження волі, шість місяців виправних робіт, один місяць арешту тощо.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».
За положеннями ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.
Відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання, суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті, водночас визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивовано у вироку.
Водночас, кримінальний закон передбачає у виключних випадках можливість застосування положень ст. 69 КК України лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням особи винного. Підставами призначення більш м`якого покарання є дві групи чинників, які характеризують як вчинене кримінальне правопорушення так і особу винного, а саме, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, які певним чином характеризують особу винного.
При цьому, суд повинен встановити наявність не однієї, а кількох таких обставин та ці обставини повинні істотно знижувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення. Одночасно їх наявність впливає і на рівень небезпечності особи винного.
В свою чергу, з огляду на характер допущених обвинуваченим порушень вимог Правил дорожнього руху, внаслідок яких потерпілому завдано тяжкі тілесні ушкодження, обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 , додаткове покарання, яке передбачене санкцією ч. 2 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки, дане покарання покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим злочинів у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню, як учасника дорожнього руху.
На думку суду, така міра покарання відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Речові докази визначити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим заявлений не був.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України,-
Запобіжний захід у види особистого зобов`язання - скасувати.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.02.2025 року, на автомобіль «ВАЗ-211540», номерний знак НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_4 та велосипед «Stayer Forward» чорного кольору, що на праві власності належить ОСОБА_7 - скасувати (а.с.43-44 ).
Речові докази по справі:
- автомобіль «ВАЗ-211540», номерний знак НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_4 , який зберігається на майданчику Конотопського РВП ГУНП в Сумській області - повернути ОСОБА_4 ,
- велосипед «Stayer Forward» чорного кольору, який зберігається на майданчику Конотопського РВП ГУНП в Сумській області - повернути власнику ОСОБА_7 (а.с.40 ).
Оптичний диск з відеозаписами з боді-камери наряду ВРПП, який зберігається в матеріалах кримінального провадження - там і залишити (а.с.45).
Вирок може бути оскаржено в Сумський апеляційний суд через Конотопський міськрайсуд протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - в той саме строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на вирок, якщо його не скасовано, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1