Романівський районний суд Житомирської області
У Х В А Л А
селище Романів 31 липня 2025 року
Стороною обвинувачення ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що в умовах воєнного стану вчинив злочин проти власності за наступних обставин, зокрема, 13 червня 2024 року близько 12 години 50 хвилин, ОСОБА_4 перебуваючи в смт. Миропіль по вул. Богдана Хмельницького, 57 Житомирського району Житомирської області, на території товариства з обмеженою відповідальністю «Колумбус груп», біля стіни підсобного приміщення помітив жіночий велосипед іноземного виробництва «CROSSRIGE» бордового кольору, належний ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_1 , та переконавшись, що його дії залишаються непоміченими, діючи умисно з корисливих мотивів викрав вказаний велосипед.
В подальшому, з викраденим велосипедом ОСОБА_4 покинув місце скоєння злочину та поїхав викраденим велосипедом.
Вказаним злочином ОСОБА_5 заподіяно шкоду на загальну суму 1530,00 грн.
Своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 185 КК України.
ОСОБА_4 до судового розгляду подав до суду письмове клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, у зв`язку з із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Після роз`яснення судом наслідків закриття кримінального провадження обвинувачений підтвердив згоду на закриття провадження, свою обізнаність у тому, що він має право заперечувати проти закриття кримінального провадження за вказаною підставою, наслідком чого є продовження судового розгляду в загальному порядку, що вказана підстава звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючою і що він може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення дрібного викрадення чужого майна на підставі статті 51 КУпАП.
Прокурор та потерпілий проти задоволення клопотання обвинуваченого не заперечили і вбачають законним закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження щодо заявленого клопотання обвинуваченого, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.
На момент судового розгляду цього кримінального провадження набрали чинності зміни до законодавства України в частині визначення розміру вартості викраденого майна, за яке передбачено адміністративну відповідальність, що вплинуло на розмір матеріальної шкоди, у разі заподіяння якої настає кримінальна відповідальність.
Так, 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів(далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Положеннями частини першої статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а частиною 2 цієї статті - якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, кримінальна відповідальність настає за крадіжку майна, вартість якого перевищує розмір, установлений статтею 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.
Згідно з частиною п`ятою Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене частиною четвертою статті 185 КК України ОСОБА_4 вчинив 13 червня 2024 року на суму 1530,00 грн.
Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 грн (50% - 1514 грн.).
Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення обвинуваченою діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтею 185 КК України, становив 3028,00 грн (1514,00 грн * 2 н/м = 3028,00 грн).
Як вбачається з досліджених матеріалів кримінального провадження, за епізодом крадіжки 13 червня 2024 року діями ОСОБА_4 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_5 в розмірі 1530,00 грн.
Положеннями частини першої статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить цей кодекс, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частини шоста статті 3 КК України).
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Зазначені норми Конституції України також знайшли своє відображення і в частині першій статті 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_4 майна становила 1530,00 грн, тобто ця сума менша за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 3028,00 грн, то суд приходить до висновку, що вчинене ОСОБА_4 13 червня 2024 року діяння не є кримінально караним діянням, передбаченим особливою частиною Кримінального кодексу України.
Порядок вирішення питання про закриття провадження у зв`язку з його декриміналізацією визначено статтею 284 КПК України.
Відповідно частини сьомої статті 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.
Статтею 479-2 частиною першою, статтею 3 КПК України визначено, що суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу.
Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання про закриття провадження, його згода є добровільною та невимушеною, наслідки закриття провадження йому роз`яснені, ним усвідомлені, клопотання обвинуваченого підлягає задоволенню і кримінальне провадженнях щодо нього необхідно закрити на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
При цьому, враховуючи, що на даний час діяння, яке перестало бути кримінально караним, є адміністративним правопорушенням, копія прийнятого судом рішення направляється до територіального підрозділу поліції для вирішення питання про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за статтею 51 КУпАП в редакції закону, який діяв на час вчинення правопорушення.
Долю речових доказів після набрання вироком законної сили слід вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.
Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні, суд зазначає наступне.
Прокурор під час розгляду вищезазначеного клопотання просив суд віднести процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні на рахунок держави, обвинувачений та потерпілий підтримали позицію прокурора з вищезазначеного питання.
Статтею 126 КПК України визначено, що розподіл процесуальних витрат може бути вирішено й ухвалою суду, то у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат, про що зазначено у правових позиціях, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі 598/1781/17.
Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду вважає, що це питання може бути вирішене й ухвалою суду.
Водночас об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 12.09.2022 (справа № 203/241/17) сформулювала висновок з цього питання, який зводиться до того, що в разі звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрите на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.
Беручи до уваги, що ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за частиною четвертою статті 185 КК України, на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, а кримінальне провадження щодо нього - закриттю, а також те, що ініціатором проведення експертизи був орган досудового розслідування, суд відповідно до приписів статті 122, 124 КПК України вважає, що витрати на проведення експертизи в розмірі 1514,56 грн слід віднести на рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 283-288, 369-372, 479-2 Кримінального процесуального кодексу України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження задовольнити.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн 56 коп віднести на рахунок держави.
Речовий доказ, а саме велосипед іноземного виробництва «CROSSRIGE» бордового кольору, який передано на зберігання потерпілому ОСОБА_5 , після набрання ухвалою законної сили залишити потерпілому ОСОБА_5 .
Для вирішення питання про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за статтею 51 КУпАП направити копію ухвали до Відділення поліції № 1 Житомирського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Житомирській області.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвалу може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Романівський районний суд Житомирської області.

Суддя ОСОБА_1