Справа № 308/2376/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18.08.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження у кримінальному провадженні №11-сс/4806/502/24, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.06.2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.06.2025 року, відмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу та задоволено клопотання слідчого. Підозрюваному за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком на 60 днів, а саме до 28.08.2025 року.

З матеріалів судового провадження слідує, старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_8 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 .

В клопотанні вказано, що 05.05.2025 року відповідно до ст.ст.276-278 КПК України повідомлено про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 332 КК України, кваліфікуючими ознаками яких є створення злочинної організації, керівництво такою організацією та її структурними частинами; участь у злочинній організації; організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України вказівками, наданням засобів, вчинене з корисливих мотивів, злочинною організацією.

Цього ж дня, 05.05.2025 ОСОБА_7 затримано відповідно до п. 4 ч.1 ст. 208 КПК України.

07.05.2025 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 03.07.2025 включно.

Наявність обґрунтованої підозри, повідомленої стороною обвинувачення ОСОБА_7 підтверджується наступними зібраними матеріалами досудового розслідування, а саме: протоколами допитів свідків, протоколами проведення впізнання особи за фотознімками, протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_9 , протоколом огляду ноутбуку ОСОБА_10 , протоколами НСРД та іншими зібраними доказами у їх сукупності.

Вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Зазначив, що слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 було встановлено, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, які належать до категорії особливо тяжких і за які йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, є виняткова складність провадження, необхідность здійснення процесуальних дій, проведення яких потребує значного часу, зокрема: зняття грифів таємності за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій; провести всі необхідні слідчі (розшукові) дії необхідні для встановлення всіх осіб, які причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення; провести аналіз отриманої інформації та документів отриманих тимчасовим доступ до речей та документів, які у володінні ПрАТ «ВФ Україна», ПрАТ «Київстар» та ТОВ «Лайфселл»; допитати свідків, які встановлені органом досудового розслідування та свідків, які на даний час органом досудового розслідування ще невстановлені; здійснити аналіз отриманих відповідей на запити до Державної прикордонної служби України; скласти остаточне письмове повідомлення про підозру з урахуванням всіх отриманих документів та матеріалів з яких буде знято гриф таємності; у разі необхідності провести інші слідчі (розшукові) дії, які дадуть змогу органу досудового розслідування всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини вчинення кримінального правопорушення, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваних, а також обставини що пом`якшують чи обтяжують їх подальше покарання; виконати вимоги ст. 291 КПК України та скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які відповідно до вимог ч. 3 ст. 199 КПК України не зменшились та продовжують існувати, а тому в сторони обвинувачення виникла необхідність у продовженні відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Злочин, який інкримінується ОСОБА_7 є особливо тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Крім цього, підозрюваний ОСОБА_7 проживає в Ужгородському районі Закарпатської області, який розташованих неподалік державного кордону, а тому наявний ризик того, що без продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останній зможе ухилятись від явки до органу досудового розслідування та суду.

Також зауважує, що ОСОБА_7 на разі підозрюється у вчиненні злочину пов`язаного з організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон а тому останній усвідомлений в необхідних механізмах незаконного перетину державного кордону України і може вчинити такі дії з метою переховування від органу досудового розслідування.

Незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні.

ОСОБА_7 з урахуванням відомих йому обставин кримінальних правопорушень та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками та схиляти їх до зміни даних слідству показань.

Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме впливати на інших на даний час не встановлених осіб (п.4 ч. 1ст. 177 КПК України), з якими ОСОБА_7 , діяв у змові, і знаходячись на свободі може інформувати та скеровувати дії та показання осіб, які також причетні до його вчинення, однак на даний час не допитані. Крім цього, може підшукувати осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання у кримінальному провадженні.

Продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

ОСОБА_7 з урахуванням відомих йому обставин та набутих протиправних навичок може продовжити дії щодо організації переправлення осіб через державний кордон України.

У органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 .

Застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки підозрюваного, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації, оскільки зважаючи на особу підозрюваного він не може самоорганізуватися для здійснення належного самоконтролю.

Не можливе і застосування до підозрюваного і запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на момент повідомлення йому про підозру та звернення до слідчого судді із вказаним клопотанням до органу досудового розслідування не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про обрання відносно підозрюваного саме такого запобіжного заходу.

Застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть із застосуванням електронних засобів контролю та при забороні підозрюваному цілодобово залишати житло не зможе унеможливити вчинення останнім кримінальних правопорушень (злочинів). Викладене вище унеможливлює застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію викладених вище ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, з метою запобігання вчинити підозрюваним ОСОБА_7 будь-якої з вищеописаних дій, виникла необхідність у продовженні заходу забезпечення кримінального провадження, а саме обрання йому найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного.

Разом із тим, відповідно до п.4 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування/продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 255-255 - 3 Кримінального кодексу України, а тому на думку органу досудового розслідування стосовно ОСОБА_7 , при обранні запобіжного заходу слід не визначати розмір застави.

Таким чином, з урахуванням характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному, обставини вчинення правопорушення, тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, сторона обвинувачення вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті, з якою він застосовується. Даний запобіжний захід позбавляє можливості підозрюваного перешкодити кримінальному провадженню, ухилитися від органів досудового розслідування та суду, а також мати можливість незаконно впливати на учасників провадження як на стадії досудового розслідування так і під час судового розгляду.

Взявши до уваги зазначені вище обставини, слідчий констатував про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_7 , більш м`яких запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою, без визначення розміру застави.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що слідчий суддя, вирішуючи питання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою встановив, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які враховувалися при застосуванні до підозрюваної даного виду запобіжного заходу і його продовженні, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у місцевому суді не відпали не зменшилися й виправдовують тримання під вартою. При цьому, судовий розгляд кримінального провадження триває, не вчинені всі необхідні дії для розгляду провадження. За цих обставин, слідчий суддя вказав на необхідність задоволення клопотання прокурора, оскільки саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу. Вказує, що не погоджується з висновком місцевого суду, оскільки він суперечить Конституції України, вимогам кримінального процесуального законодавства та обставинам справи. Зокрема зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були взяті до уваги раніше, на даний час перестали існувати. Дані, які характеризують особу ОСОБА_7 вказують, що належна процесуальна поведінка підозрюваного може бути забезпечена без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також вказує, що в іншому судовому провадженні до підозрюваного застосований запобіжний захід з можливістю внесення застави, після внесення якої ОСОБА_7 виконує всі покладені на нього процесуальні обов`язки, що вказує на його належну процесуальну поведінку. Зауважує, що ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та має міцні соціальні зв`язки, що свідчить про те, що застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу в повній мірі зможе запобігти ризикам, які вказані в ухвалі слідчим суддею як наявні. Що стосується кваліфікації дій підозрюваного за ч. 2 ст. 255 КК України, констатує, що відомості про вчинення цього кримінального правопорушення, внесені до ЄРДР тільки 29.04.2025, а через 6 днів після цього підозрюваному вручено повідомлення про підозру. Отже, якщо брати вказаний період, то на момент внесення відомостей до ЄРДР злочинної організації не існувало. Просить скасувати ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу задовольнити. Змінити обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт. У разі обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити ОСОБА_7 розмір застави, достатньої для виконання ним обов`язків, передбачених процесуальним законом.

Судове провадження розглядається за відсутності підозрюваного ОСОБА_7 , неявка якого з урахуванням положень ст. 405, 422 КПК України не перешкоджає її розгляду. При цьому враховується, що останній належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, заяв про відкладення розгляду судового провадження чи бажання брати участь у його розгляді не подавав. Також враховується думка захисника-адвоката ОСОБА_5 про розгляд апеляційної скарги без участі підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив щодо її задоволення, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За приписами ст. 29 Конституції України та ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідно до ст. 183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання про продовження строку застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дотримано.

З ухвали слідчого судді слідує, що СУ ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000028 від 15.03.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2, 3 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 209 КК України.

05.05.2025 ОСОБА_7 затриманий у порядку ст. 208 КПК України та того ж дня повідомлений про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України.

07.05.2025 ухвалою слідчого судді ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, на строк до 03.07.2025.

Ухвалою слідчого судді від 30.06.2025 щодо ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк до 28.08.2025.

За приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, запобіжний захід у виді тримання під вартою обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Згідно ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, слідчим суддею визнана і така підтверджується наявними в провадженні доказами. З таким висновком слідчого судді погоджується і суд апеляційної інстанції.

Крім того, слідчий суддя також дослідив доводи клопотання щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення, а саме ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.05.2025, якою строк тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою встановлено до 03.07.2025 та з урахуванням необхідності виконання ряду процесуальних дій, а також з урахуванням існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про наявність обставин, які виправдовують подальше тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, оскільки ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час не змінилися та не зменшилися.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Закарпатській області про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки таке продовження, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою та не суперечить вимогам ст. 199 КПК України.

Твердження сторони захисту про можливість застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, а саме у виді домашнього арешту, є непереконливими.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього на свободу. Таке обмеження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Також апеляційний суд враховує, що у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Ухвала слідчого судді в частині продовження щодо ОСОБА_7 строку тримання під вартою відповідає вказаним вимогам.

З урахуванням конкретних обставин та зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», порушень норм міжнародного права та кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії розслідування, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Така позиція суду випливає й із практики Європейського Суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Тому, апеляційний суд вважає, що додані до клопотання докази та викладені у повідомленні про підозру обставини, дають підстави вважати, що ОСОБА_7 може бути причетний до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що питання обґрунтованості пред`явленої ОСОБА_7 підозри було предметом перевірки при перегляді ухвали слідчого судді про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, за результатами чого апеляційний суд погодився з висновками слідчого судді про те, що підозра на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою.

Враховуючи викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи які стосуються кваліфікації дій підозрюваного за ч. 2 ст. 255 КК України, є безпідставними і такі відхиляються.

Колегія суддів уважає такі висновки слідчого судді правильними, оскільки тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень та ймовірне покарання, яке загрожує підозрюваному в разі доведення винуватості, давали підстави слідчому судді для продовження щодо підозрюваному ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу.

Всупереч викладеним в апеляційній скарзі доводам, задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя перевірив та надав оцінку обставинам, з якими закон пов`язує порядок обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Викладені в апеляційній скарзі доводи на захист підозрюваного, зокрема те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та має міцні соціальні зв`язки, не спростовують висновків слідчого судді про те, що ризики, встановлені під час застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу, а саме передбачені п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, перестали існувати чи зменшилися. До того ж обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, були відомі слідчому судді під час розгляду клопотання і такі враховані при прийнятті рішення про продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу та не спростовують висновків слідчого судді в цій частині.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо підозрюваний і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи інших учасників кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинено кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу підозрюваного, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з клопотання слідчого та висновком слідчого судді про необхідність продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки слідчий та прокурор довели обставини, які виправдовують подальше обмеження права останнього на свободу. Таке обмеження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Інші більш м`які запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт чи особисте зобов`язання, не забезпечать на даний час виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Доводи захисника про можливість визначення ОСОБА_7 розміру застави частково знаходять своє підтвердження, з таких підстав.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування застави, слідчий суддя, суд з урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, даних, які характеризують особу підозрюваного, вимог кримінального процесуального законодавства України та практики Європейського суду з прав людини, а також з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, не визначив її розмір, мотивуючи це тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні, в тому числі, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України.

Проте, такий висновок, на думку колегії суддів, є передчасним і таким, що не узгоджується з наведеними нижче положеннями закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 183КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків,передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 статті 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3)щодо особи,стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави,проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України ; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав,та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається. Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України. Розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до статей 629-631 цього Кодексу.

Однак, згідно із вказаними положеннями кримінального процесуального закону, слідчий суддя, суд наділений дискреційними повноваженнями в аспекті визначення застави, а відтак має право визначати доцільність застосування положень ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

За змістом п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, розмір застави визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

З матеріалів судового провадження слідує, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні, в тому числі, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255КК України, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Разом із тим, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 раніше не судимий, за місцем постійного проживання характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, сім`ю та неповнолітню дитину, є інвалідом 3 групи, має хронічні захворювання. Відомостей, які б характеризували ОСОБА_7 з негативної сторони органом досудового розслідування не надано і на такі прокурор не посилався. Крім того, в іншому судовому провадженні до підозрюваного застосований запобіжний захід з можливістю внесення застави, після внесення якої ОСОБА_7 виконує всі покладені на нього процесуальні обов`язки, що вказує на його належну процесуальну поведінку.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою, відтак апеляційний суд вважає, що тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , не може слугувати підставою для застосування безальтернативного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у тому числі без визначення застави.

Наведені обставини, з огляду сформованої практики ЄСПЛ, відповідно до якої при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суди повинні розглядати можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2022 у справі «Харченко проти України), на переконання апеляційного суду, у даному випадку та на даний момент, дають підстави для визначення підозрюваному ОСОБА_7 застави як альтернативного запобіжного заходу.

Також апеляційний суд бере до уваги те, що застава повинна виступати як реальна альтернатива триманню під вартою.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що у клопотанні слідчого відсутні посилання на конкретні факти, окрім як на тяжкість кримінальних правопорушень, які б давали суду обґрунтовані підстави застосувати положення п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України та не визначати розмір застави при продовженні підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

При цьому, враховуючи фактичні обставини, за яких ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення його вини, кількість та ступінь встановлених ризиків, апеляційний суд приходить до висновку про наявність виключного випадку, у зв`язку з чим застава в межах, встановлених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, буде недостатньою для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобіганню встановленим ризикам.

З огляду на вищенаведене, приймаючи до уваги обставини, визначені ст. 178 КПК України,колегія суддів уважає необхідним визначити заставу в розмірі 3300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 9992400 (дев`ять мільйонів дев`ятсот дев`яносто дві тисячі чотириста) грн., оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде необхідним для запобігання встановленим ризикам, передбаченим п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Такий розмір застави, на переконання апеляційного суду, узгоджується з положеннями ст. 182 КПК України, а також практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Мангурас проти Іспанії» від 28.09.2010, «Гафа проти Мальти» від 22.05.2018), відповідно до яких розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відомостей про те, що застава в розмірі 3300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, може бути завідомо непомірною для підозрюваного, апеляційним судом не встановлено, і будь-яких доказів із цього приводу стороною захисту не надано.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне, покласти на підозрюваного, у разі внесення визначеного йому розміру застави, такі обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожного вимогою та визначеною ними періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (м. Ужгород, Закарпатська область), без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця проживання та роботи; утримуватись від спілкування з підозрюваними та свідками у кримінальному провадженні щодо обставин вказаних кримінальних правопорушень; здати на зберігання до Головного управління ДМС України в Закарпатській області, свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При таких обставинах, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням апеляційним судом нової, якою клопотання органу досудового розслідування підлягає частковому задоволенню.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення та стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на вищенаведені висновки апеляційного суду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.06.2025 скасувати.

Клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Закарпатській області про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 задовольнити частково.

Продовжити відносно ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого) підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 332 КК України, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Строк тримання ОСОБА_7 під вартою встановити до 28.08.2025.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 3300 (три тисячі триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 9992400 (дев`ять мільйонів дев`ятсот дев`яносто дві тисячі чотириста) грн.

Роз`яснити, що підозрюваний ОСОБА_7 або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожного вимогою та визначеною ними періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (м. Ужгород, Закарпатської області), без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну місця проживання та роботи; утримуватись від спілкування з підозрюваними та свідками у кримінальному провадженні щодо обставин вказаних кримінальних правопорушень; здати на зберігання до Головного управління ДМС України в Закарпатській області, свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді