Провадження № 1-кп/761/3290/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 120 251 001 000 012 51 дані про яке внесенні до ЄРДР 07.04.2025 відносно обвинуваченого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козацьке Конотопаського району Сумської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 та ч.3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшов на розгляд обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 та ч.3 ст.307 КК України.

Прокурор просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, просив здійснювати розгляд у відкритому судовому засіданні з викликом учасників кримінального провадження.

Крім того, звернувся із клопотаннями про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 посилаючись на наявність ризиків визначених ч.1 ст.177 КПК.

Захисник уважав, що обвинувальний акт не відповідає вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України та підлягає поверненню прокурору, з огляду на невідповідність даних викладених у формулюванні обвинувачення фактичним обставинам кримінального правопорушення встановлених під час досудового розслідування, а також у зв`язку з тим, що обвинувачення є неконкретним. Також просив відмовити у задоволенні клопотання про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу на інший, більш м`який, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника, крім того зазначив, що не має наміру переховуватися від суду.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування, дійшов наступного висновку.

Так, у відповідності з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Згідно з зазначеною нормою закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Визначаючи основні терміни КПК, у пункті 13 частини першої статті З законодавець виклав загальне, незалежно від стадій кримінального провадження, поняття обвинувачення, яким є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.307 КК України, який складається з одного епізоду, за ч.2 ст.307 КК України, який складається з тридцяти семи епізодів злочинної діяльності, за ч.3 ст.307 КК України за одним епізодом.

Правова кваліфікація за ч.1, ч.2, ч.3 ст.307 КК України в обвинувальному акті щодо ОСОБА_5 викладена наступним чином:

за ч.1 ст.307 КК України: «незаконне придбання та зберігання з метою збуту психотропної речовини». Між тим, формулювання обвинувачення містить дані про повторність, що є кваліфікуючою ознакою для ч.2 ст.307 КК України.

Отже формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація містять суттєві суперечності, які потребують виправленню.

Слід звернути увагу, що вказаний епізод та усі наступні епізоди злочинної діяльності, які інкримінуються ОСОБА_5 , хоча і містять правову кваліфікацію щодо незаконного придбання та зберігання психотропних речовин з метою збуту, втім саме формулювання обвинувачення в цій частині є неконкретним, спрощеним, зведеним до констатування подій, під час яких обвинувачений був затриманий.

Так, формулювання обвинувачення викладено в наступному вигляді: « діючи умисно, у невстановлений час та місці, але не пізніше 07.04.2025, більш точні дата, час та місце в ході досудового розслідування не встановлені, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на повторний незаконний збут психотропної речовини, обіг якої обмежено- амфетамін, перебуваючи у Шевченківському районі м.Києва за адресою м.Київ, вул.Рейтарська, 25 в фасаді будинку, діючи умисно, незаконно, повторно розклав одну «закладку» з амфетаміном…, що є психотропною речовиною, обіг якої обмежено, вагою 0,164 г фото якої з координатами відправив через менеджер «Телеграм» до абонента під назвою « Venon Operator», тим самим повторно, незаконно придбав та зберігав з метою збуту психотропну речовину, обіг якої обмежено.

Тобто здійснення обвинуваченим розкладки психотропної речовини одночасно трактується органом досудового розслідування як її незаконне придбання (???) та зберігання з метою збуту.

При цьому формулювання обвинувачення не містить даних у який спосіб, де, коли і при яких обставинах ОСОБА_5 придбав психотропну речовину, у якій кількості, за які кошти, у який спосіб та при яких обставинах здійснив фасування цієї психотропної речовини, або за чиєю вказівкою та на яких умовах погодився виконати роботу з розкладки психотропної речовини, в який спосіб та від кого отримував або мав намір отримати кошти за її збут. Окрім того, не розмежовано, що, або які саме дії обвинуваченого, на думку сторони обвинувачення, у викладені в обвинувальному акті, є збутом психотропних речовин, а які саме дії - є придбання та зберіганням психотропних речовин, обіг яких обмежено.

Отже обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні не може уважатись таким, що відповідає вимогам ст.110 та 291 КПК України, оскільки містить суттєві недоліки та є неконкретним.

Так, відповідно до частини 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини 2 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, частини 1 статті 11 Загальної декларації прав людини, кожен кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Зазначені висновки містяться у рішенні Верховного Суду України від 03.03.2016 року у справі № 5-347 кс15.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини закріплено право особи на справедливий суд пунктом 3 якої передбачене право особи бути негайно і детально проінформованим про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Численні рішення Європейського суду з прав людини, що є часткою національного законодавства, неодноразово констатували факти порушення права на захист, з огляду на відсутність конкретного обвинувачення.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що в тексті підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення Суду від 19 грудня 1989 року в справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82 п. 79).

Також Європейський суд констатував, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення Суду від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» п. 52).

Отже, в контексті зазначених рішень, які кореспондуються з такими загальними засадами кримінального провадження, як законність, забезпечення права на захист верховенство права, обвинуваченому повинно бути в доступній і зрозумілій формі повідомлено про конкретне обвинуваченням з визначенням: події кримінального правопорушення (часу, місця, способу вчинення злочину), форми вини, мотивів і мети вчинення злочину, виду і розміру шкоди, завданої злочином та інше.

Таким чином, обвинувальний акт повинен бути викладений у такий спосіб, щоб його зміст відповідав вимогам ст.291 КПК України за структурою, послідовністю викладення, наявністю обов`язкових елементів: викладення фактичних обставин, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення.

У відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді.

Отже, викладене у такий спосіб та в такій формі обвинувальний акт, де за змістом кваліфікація дій суперечить формулюванню обвинувачення, на думку суду є таким, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки порушує право на захист та на справедливий судовий розгляд.

Право обвинуваченого на захист та справедливий судовий розгляд закріплене як нормами національного законодавства, зокрема ст. 8,20,21 КПК України, так і нормами міжнародних актів, а саме: п.1, підпунктам «а», «б» п.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, численними рішеннями Європейського суду з прав людини.

Так, нижчевикладеним рішенням встановлено, що у контексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінські проти Австрії»).

Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим цієї статті.

Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку, про неможливість вважати обвинувальний акт таким, що складений у відповідності до вимог закону, що є наслідком поверненню обвинувального акту прокурору.

Підсумовуючи вищевикладене, з метою недопущення порушення загальних засад кримінального провадження, стандартів практики Європейського суду з прав людини, стороні обвинувачення слід усунути вказані недоліки, привести у відповідність обвинувальний акт у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства. Таким чином, аналізуючи наведене, суд доходить висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, за таких умов, суд вважає, що даний обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору.

Повернення перевіреного судом обвинувального акта разом з додатками прокурору буде відповідати вимогам статті 2 КПК України, за якою завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Щодо клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то таке клопотання подане передчасно, підлягає залишенню без розгляду з огляду на те, що строк дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого, закінчується лише 05.06.2025, а відтак є достатньо часу для усунення недоліків та звернення до суду з обвинувальним актом, оформленого в належний спосіб, та вирішення зазначеного питання у відповідності до вимог кримінального процесуального закону на відповідній стадії. Підсумовуючи вищевикладене, з метою недопущення порушення загальних засад кримінального провадження, стандартів практики Європейського суду з прав людини, стороні обвинувачення слід усунути вказані недоліки, привести у відповідність обвинувальний акт у відповідності до вимог законодавства.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 91,110, 291,314,315 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 120 251 001 000 012 51 дані про яке внесенні до ЄРДР 07.04.2025 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 та 3 ст.307 КК України - повернути прокурору Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 .

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Повний текст ухвали проголошений 14.05.2025 о 08 год. 45 хв.

Суддя: