Справа № 635/6019/25
Провадження № 1-кп/635/1162/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження в с-ще Покотилівка Харківського району Харківської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000045 від 07 лютого 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Забавне Ізюмського району Харківської області, громадянин України, українець, освіта середня, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 09 липня 2007 року Харківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.162 КК України із застосуванням ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк на 2 роки;

- 06 липня 2009 року Комінтернівським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.121 КК України із застосуванням ст.ст.70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один)місяць;

- 04 жовтня 2012 року Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.162 КК України із застосуванням ч.4 ст.70, ч.3 ст.72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць та штрафу 850,00 гривень;

- 24 липня 2014 року Харківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.15 ч.2 ст.186, ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць;

- 05 листопада 2018року Зміївським районним судом Харківської області за ч.3 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять)років;

- 17 лютого 2021 року Харківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185, ч. 3 ст. 186 КК України із застосуванням ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України, ч.5 ст.72 КК України (в редакції закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 10 (десять) місяців, звільнений 22 березня 2021 року за відбуттям призначеного строку покарання,

- 11 липня 2024 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі, ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року вирок Харківського районного суду від 11 липня 2024 року змінено, перекваліфіковано дії ОСОБА_4 за епізодом від 30 березня 2021 року з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України, визнано винним за ч. 1 ст. 162, ч.3 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено покарання 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі, звільнений 26 листопада 2024 року за відбуттям призначеного строку покарання.

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

встановив:

Досудовим розслідуванням встановлено, що на початку січня 2025 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи поблизу домоволодіння по АДРЕСА_2 , діючи з умислом, направленим на порушення законного права власника на недоторканість житла, переконавшись у відсутності власника, незаконно проник до двору вказаного домоволодіння, а у подальшому, перебуваючи на території, незаконно проник до господарського приміщення, власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно зі статтею 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена Резолюцією 217 А (Ш) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, «…ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла…Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».

Таке саме положення міститься у статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) передбачено, що: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ст. 30 Конституції України передбачено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Статтями 7, 13 Кримінального процесуального кодексу України закріплено, засади кримінального судочинства за якими не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення частини другої статті 233 КПК недоторканості житла та іншого володіння особи це предмети матеріального світу, які перебувають законно або незаконно у фактичному стабільному (тривалому) і безперервному володінні фізичної особи та призначені, пристосовані чи спеціально обладнані для розміщення або зберігання її майна, вирощування чи виробництва продукції, забезпечення побутових та інших потреб особи, а також оснащені будь-якими пристосуваннями (огорожею, запорами, сигналізацією, охороною тощо), які роблять неможливим або ускладнюють проникнення до них.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Барклі проти Сполученого Королівства» 1996 року), який у своїх рішеннях, визначаючи, зокрема поняття «житло», тлумачить його як місце (помешкання), де особа постійно проживає, незалежно від форми чи підстави такого проживання, утримує і облаштовує його, навіть якщо це здійснено з порушенням національного законодавства.

Таким чином, ОСОБА_4 , усвідомлюючи відсутність перерахованих законних підстав, що дозволяли б останньому проникнути до двору домоволодіння, власником якого є ОСОБА_5 , безпідставно, самовільно, за відсутності дозволу власника володіння, на початку січня 2025 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, проник до двору домоволодіння, а у подальшому до господарського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушив передбачене Конституцією України, міжнародно-правовими акти, діючим законодавством право на недоторканість іншого володіння потерпілої ОСОБА_5 ..

Таким чином, умисні, протиправні дії ОСОБА_4 кваліфіковані як кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України порушення недоторканості житла, тобто незаконне проникнення до іншого володіння особи.

Крім того, 11.02.2025 року, в вечірній час, точного часу в ході досудового розслідування встановлено не було, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи поблизу домоволодіння по АДРЕСА_3 , діючи з умислом, направленим на порушення законного права власника на недоторканість житла, переконавшись у відсутності власника, незаконно проник до двору домоволодіння, а у подальшому незаконно проник до домоволодіння, власником якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно зі статтею 12 Загальної декларації прав людини, яка прийнята і проголошена Резолюцією 217 А (Ш) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, «…ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканість його житла…Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань».

Таке саме положення міститься у статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятого Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року, який набув чинності для України 23 березня 1976 року.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) передбачено, що: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ст. 30 Конституції України передбачено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Статтями 7, 13 Кримінального процесуального кодексу України закріплено, засади кримінального судочинства за якими не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення частини другої статті 233 КПК недоторканості житла та іншого володіння особи це предмети матеріального світу, які перебувають законно або незаконно у фактичному стабільному (тривалому) і безперервному володінні фізичної особи та призначені, пристосовані чи спеціально обладнані для розміщення або зберігання її майна, вирощування чи виробництва продукції, забезпечення побутових та інших потреб особи, а також оснащені будь-якими пристосуваннями (огорожею, запорами, сигналізацією, охороною тощо), які роблять неможливим або ускладнюють проникнення до них.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Барклі проти Сполученого Королівства» 1996 року), який у своїх рішеннях, визначаючи, зокрема поняття «житло», тлумачить його як місце (помешкання), де особа постійно проживає, незалежно від форми чи підстави такого проживання, утримує і облаштовує його, навіть якщо це здійснено з порушенням національного законодавства.

Таким чином, ОСОБА_4 , усвідомлюючи відсутність перерахованих законних підстав, що дозволяли б останньому проникнути до двору домоволодіння, власником якого є ОСОБА_6 , безпідставно, самовільно, за відсутності дозволу власника володіння, 11.02.2025 року, в вечірній час, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, проник до двору домоволодіння, а у подальшому до домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , чим порушив передбачене Конституцією України, міжнародно-правовими акти, діючим законодавством право на недоторканість житла потерпілої ОСОБА_6 .

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст. 162 КК України, як порушення недоторканості житла, тобто незаконне проникнення до житла особи.

Кримінальні правопорушення, які передбачені ч. 1 ст. 162 КК України, є кримінальними проступками.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 надійшов до суду з клопотанням прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_7 про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_4 надав письмову заяву, складену в присутності захисника ? адвоката ОСОБА_8 , згідно якої він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження та згодна на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно письмових заяв потерпілих від 31 липня 2025 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вони погоджуються із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлені з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та погодились на розгляд акта у спрощеному провадженні.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу про вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини 2 ст. 381 КПК України.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 162 КК України, як порушення недоторканості житла, а саме незаконне проникнення до житла особи та іншого володіння особи.

Згідно з ч. 2 ст.382КПК України у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд вважає, що встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, та докази на підтвердження встановлених судом обставин, долучені до обвинувального акту, доводять вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Матеріали кримінального провадження відповідають вимогам частини третьої статті 302 КПК України, встановлені органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження. За таких обставин суд ухвалює вирок у спрощеному провадженні.

Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, на військову службу не призивався, не працює, а відтак не має постійного джерела доходу, за місцем мешкання характеризується посередньо.

Обставиною, яка відповідно до статті 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, які відповідно до статті 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального проступку, обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, обставини вчинення кримінального проступку.

Суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів призначити покарання у виді обмеження волі на певний строк та у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення, так як відсутні умови і підстави призначення обвинуваченому іншого покарання з огляду на те, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, що унеможливлює призначення йому покарання у виді штрафу та виправних робіт. Враховуючи наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає можливим застосувати до обвинуваченого статті 75 КК України ? звільнення від відбування покарання з випробовуванням при здійсненні контролю за поведінкою обвинуваченого у відповідності до статті 76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експерта підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 згідно вимог ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд, ?

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Відповідно до статті 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного за даним вироком покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до пункту 1, 2 частини першої та пункту 3 частини другої статті 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведену у кримінальному провадженні судово-товарознавчу експертизу № 542/25 від 22.02.2025, в сумі 360 (триста шістдесят ) гривень 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведену у кримінальному провадженні судово-товарознавчу експертизу № 551/25 від 24.02.2025, в сумі 320 (триста двадцять) гривень 00 коп.

Речові докази, визнані постановою слідчого СВ ВП №3 Харківського РУП №1 від 12 лютого 2025 року, а саме радіатор охолодження до автомобіля ГАЗ 5312, гальмові трубки у кількості 7 штук, барабанний гальмівний диск, які знаходяться на відповідальному зберіганні у потерпілої ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили вважати повернутими потерпілій.

Речовий доказ, визнаний постановою слідчого СВ ВП №3 Харківського РУП №1 від 15 лютого 2025 року, а саме змішувач для ванни «Ні-Non», який знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілої ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили вважати повернутим потерпілій.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтею 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його на скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1