Номер провадження:1-кп/521/249/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю обвинуваченої - ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Одеси матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005655 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Челябінської області Російської Федерації, проживаючої на території України на підставі посвідки на постійне проживання, з середньою освітою, маючої двох неповнолітніх дітей, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Хаджибейського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України.

Згідно з висунутим обвинуваченням, ОСОБА_6 , діючи повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження та з особою, кримінальне провадження відносно якої закрито в зв`язку із її смертю, 09.09.2015, перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольське шосе, на транспортній зупинці «Два стовпи», діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, вчинила замах на відкрите викрадення майна ОСОБА_7 на загальну суму 2000 гривень, при цьому усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця не здійснила з причин що не залежали від її волі, оскільки була затримана працівниками поліції на місці вчинення злочину.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується прокурором у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 186 Кримінального кодексу України за кваліфікуючими ознаками: незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала клопотання свого захисника, просила звільнити її від кримінальної відповідальності та пояснила, що їй роз`яснено та зрозуміло підставу для звільнення від кримінальної відповідальності, її право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував щодо звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 186 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання та перевіривши матеріали кримінального провадження, які є у розпорядженні суду, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: - закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК України строків; - відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 ст. 49 КК України).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 186 К КК України.

При цьому суд, звертаючи увагу на те, що в ході судового провадження свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення ОСОБА_4 заперечувала, вважає за необхідне роз`яснити учасникам кримінального провадження наступне.

Так, відповідно до постанови Верховного Суду № 552/5595/18 від 29 липня 2021 року невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, за відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження, не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

За змістом статей 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Виходячи з цих положень закону визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а отже невизнання вказаними особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Зі змісту пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення випливає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, у вчиненні якого обвинувачується остання, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція вказаної статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі від 4-х (чотирьох ) до 6-ти (шести) років.

Також суд бере до уваги, що вищевказане кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_4 , вчинене у 2015 році.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Так, враховуючи, що інкримінований ОСОБА_4 злочин вчинено 09 вересня 2015 року, а п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України встановлює граничний строк для притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, не більше десяти років, то строк притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України сплинув 09.09.2025 року.

Відповідно до відомостей, наданих в ході судового розгляду прокурором, інших кримінальних проваджень стосовно ОСОБА_4 , станом на день розгляду клопотання про звільнення від відповідальності - немає.

Таким чином, оскільки з часу вчинення кримінального правопорушення інкримінованого ОСОБА_4 за ч. 3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, а саме - з 09.09.2015 року - минуло понад десять років, тобто закінчився строк для притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 п.4 ст. 49 КК України, в судовому засіданні не було встановлено правових перешкод щодо задоволення клопотання сторони захисту з приводу звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, суд вважає, що таке клопотання підлягає задоволенню, а ОСОБА_4 - звільненню від кримінальної відповідальності на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України.

Керуючись ст. ст. 12, 44, 49 КК України, ст. ст. 284-288, 314, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України, від кримінальної відповідальності у порядку п. 1 ч. 2 ст . 284 КПК України на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005655 від 09 вересня 2015 року за ч.ч. 3 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення через Хаджибейський районний суд м. Одеси.

Ухвала набирає законної сили на наступний день після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий : ОСОБА_8