ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2461/24 Номер провадження 11-кп/814/1307/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 вересня 2023 року за №000423, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 25 лютого 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Уди Золочівського р-ну Харківської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, безробітного, одруженого, маючого малолітню дитину, в силу ст.89 КК України не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.1 ст.190 КК України до покарання у вигляді 2 років пробаційного нагляду.

На підставі ст.59-1 КК України покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи.

Цивільний позов Міністерства соціальної політики України задоволено й стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави в особі цього Міністерства 40 000 гривень майнової шкоди.

За вироком місцевого суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він заволодів чужим майном шляхом обману (вчинив шахрайство) за таких обставин.

10 травня 2022 року й 21 серпня 2023 року в денний час доби в Управлінні соціального захисту населення Виконавчого комітету Київської районної в м. Полтава ради по вул. Тролейбусній, 13 у м. Полтава та 30 червня 2022 року у денний час доби в Управлінні соціального захисту населення Полтавської районної військової адміністрації по вул. Короленка, 7-А в м. Полтава ОСОБА_8 , діючи з умислом, спрямованим на заволодіння бюджетними коштами, шляхом обману, з метою отримання державної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам подав до зазначених вище державних установ заяви про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи та надання допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі, зазначивши в них завідомо недостовірні відомості щодо його внутрішнього переміщення з 06 травня та 16 червня 2022 року, 21 серпня 2023 року з адреси: АДРЕСА_2 за адресами: АДРЕСА_3 (неіснуючою адресою), АДРЕСА_1 і АДРЕСА_4 (неіснуючою адресою) відповідно, приховуючи своє фактичне постійне місце проживання з 2018 року в с. Мачухи Полтавського р-ну Полтавської обл.

За наслідками подачі названих вище заяв ОСОБА_8 було безпідставно нараховано й виплачено бюджетні кошти у вигляді державної допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за період часу з травня 2022 року по грудень 2023 року в розмірі 40 000 гривень, і тим самим він заподіяв державі в особі Міністерства соціальної політики України майнової шкоди на вказану суму.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 25 лютого 2025 року, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.190 КК України у вигляді 2 років пробаційного нагляду з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2, 3 ч.2 ст.59-1 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, в іншій частині оскаржуваний вирок залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції в ході призначення обвинуваченому покарання у вигляді пробаційного нагляду в порушення вимог ст.59-1 КК України не поклав на ОСОБА_8 обов`язок, передбачений п.3 ч.2 ст.59-1 КК України, який є обов`язковим.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, позицію обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідила й перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апелянта та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) учасниками провадження не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора про те, що місцевий суд безпідставно не поклав на ОСОБА_8 обов`язок, передбачений п.3 ч.2 ст.59-1 КК України, є обґрунтованими.

На підставі п.3 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок частково та ухвалити новий вирок.

Покладення апеляційним судом на обвинуваченого обов`язку, який підлягає виконанню в ході відбування покарання та безпідставно не був застосований місцевим судом, є тим «іншим випадком», передбаченим ч.1 ст.421 КПК України, який погіршує правове становище обвинуваченого, оскільки впливає на умови й порядок відбування ним обраного заходу примусу, а тому, враховуючи системний аналіз ст.ст.408, 420 та 421 КПК України, таке судове рішення апеляційного суду повинно ухвалюватись у формі вироку.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яким відповідно до п.1 ч.1 ст.413 КПК України визнається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Положеннями ч.1 ст.59-1 КК України унормовано, що покарання у вигляді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Згідно з вимогами ч.2 ст.59-1 КК України суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації (п.1); повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання (п.2); не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (п.3).

А за змістом ч.3 ст.59-1 КК України суд може покласти на засудженого до пробаційного нагляду наступні обов`язки: використовувати електронний засіб контролю і нагляду та проживати за вказаною в судовому рішенні адресою; дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу); виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; пройти курс лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб.

Таким чином, під час призначення обвинуваченому покарання у вигляді пробаційного нагляду покладення на нього обов`язків, передбачених п.п.1, 2, 3 ч.2 ст.59-1 КК України, складає невід`ємну частину цього заходу примусу, забезпечуючи його мету, та є обов`язковим (безумовним) щодо кожного з цих обов`язків. Застосування ж обов`язків, визначених у ч.3 ст.59-1 КК України, віднесено до дискреційних повноважень суду з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

Проте всупереч викладеному вище суд першої інстанції, призначивши ОСОБА_8 покарання у вигляді пробаційного нагляду, безпідставно не поклав на нього обов`язок, передбачений п.3 ч.2 ст.59-1 КК України - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, як невід`ємну, визначену законодавцем як обов`язкову складову цього покарання, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням закону, який підлягає застосуванню.

За таких обставин, оскаржуваний вирок у частині призначення обвинуваченому покарання належить скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні покарання колегія суддів ураховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, його обставини й суспільну небезпеку, пов`язані із незаконним заволодінням шляхом обману бюджетними коштами в період дії воєнного стану, особу обвинуваченого, який у силу ст.89 КК України не судимий (а.п.146-148), одружений (а.п.150), на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває (а.п.136, 138-140), за місцем проживання характеризується посередньо (а.п.145), обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п.144), що визнано обставиною, яка пом`якшує покарання місцевим судом і не оспорюється в апеляційній скарзі прокурором, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Ураховуючи зазначені вище дані та обставини в їх сукупності, межі апеляційних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що обвинуваченому слід призначити покарання за ч.1 ст.190 КК України у вигляді пробаційного нагляду на строк, визначений судом першої інстанції, але з покладенням на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених п.п.1, 2, 3 ч.2 ст.59-1 КК України.

Саме такий захід примусу із застосованими умовами його відбування буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 25 лютого 2025 року в частині призначення ОСОБА_8 покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.190 КК України покарання у вигляді 2 років пробаційного нагляду з покладенням на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених п.п.1, 2, 3 ч.2 ст.59-1 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок місцевого суду залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4