Справа № 936/322/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/194/25 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 19 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 19 березня 2025 року частково задоволено клопотання слідчого слідчого відділення відділення поліції №2 Мукачівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_8 , про арешт майна у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000056 від 15.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Накладено арешт на наступне майно та речі:

- навантажену на загальний напівпричіп лісопродукцію породи «Дуб» згідно товаро-транспортної накладної №26 від 14.03.2025 у кількості 20,206 метрів кубічних, яку залишено на загальному напівпричепі н/пр-бортовий тентований марки «SCHWARZMUELLER S-1» д.н.з. НОМЕР_1 , та знаходиться на майданчику пилорами що знаходиться у с. Нижні Ворота, вул. Верховинська 139, Мукачівського району Закарпатської області;

-товаро-транспортну накладну №26 від 14.03.2025 (у трьох примірниках), специфікацію деревини, видаткову накладну №KM-0000026 від 14.03.2025 (у двох примірниках), рахунок-фактуру №KM-0000027 від 14.03.2025 (у двох примірниках), товаро-транспортну накладну (ліс) серії ЛАЧ №910038 від 07.03.2025, товаро-транспортну накладну (ліс) серії ЛАА №T20057 від 10.03.2025, які вилучено та поміщено до паперового конверту з логотипом НПУ СУ.

У задоволенні решти клопотання відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам КПК та істотно порушує його вимоги, внаслідок чого підлягає скасуванню. Зазначає, що жодної аргументації щодо доцільності та необхідності накладення арешту слідчим не надавалось, а судом не досліджувалось. Вказує, що матеріали, надані слідчому судді, не містять будь-яких даних, які б документально підтверджували той факт, що вилучене майно є доказом кримінального правопорушення, за фактом якого здійснюється досудове розслідування, окрім цього, жодній особі не повідомлено про підозру у вказаному кримінальному провадженні. Звертає увагу, що ОСОБА_6 являється фізичною особою підприємцем, який належним чином зареєстрований в Україні, займається законною підприємницькою діяльністю, зокрема, і оптовою торгівлею деревиною. Вилучена у ході огляду місця події деревина породи Дуб звичайний, загальною кубомасою 20.206 м.куб., має легальне походження, на яке у ФОП ОСОБА_6 наявні усі належні документи, які підтверджують законність його придбання. Крім того зазначає, що вилучене майно не підлягає спеціальній конфіскації, оскільки відповідно до ч.4 ст.96-2 ККУ спеціальна конфіскація не може бути застосована до майна, яке перебуває у власності добросовісного набувача, яким є ФОП ОСОБА_6 . Просить суд, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, власника майна, його представника, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін.

Заслухавши суддю-доповідача про суть ухвали слідчого судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 19 березня 2025 року відповідає у повній мірі.

Як вбачається із клопотання, СВ відділення поліції №2 Мукачівського РУП ГУНП України у Закарпатській області проводиться розслідування кримінального провадження №0000056 від 15.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

В межах даного кримінального провадження, слідчий СВ відділення поліції №2 Мукачівського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_7 , звернувся до Воловецького районного суду Закарпатської області з клопотанням, погодженим з прокурором Воловецького відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_8 , про арешт майна, яке виявлено і вилучено 14.03.2025 в ході огляду місця події, що проводився за адресою: автодорога М06 сполученням «Київ - Чоп» на 717 км +500 метрів біля стаціонарного посту патрульної поліції у с. Нижні Ворота, Мукачівського району, Закарпатської області, яке ухвалою слідчого судді задоволено частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст. ст. 170 173 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження, слідчим суддею правомірно накладене на нього арешт як на речовий доказ.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07. 06. 2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий суддя у відповідності до вимог ст. ст.170-173 КПК України, з'ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні слідчого доводи про наявність підстав для накладення арешту на майно.

Із матеріалів судового провадження вбачається, що Постановою слідчого СВ відділення поліції №2 Мукачівського РУП ГУНП України у Закарпатській області від 15.03.2025 майно, яке вилучено під час огляду місця події, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000056 від 15.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали провадження містять достатньо даних вважати, що вказане у клопотанні майно могло зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, оскільки підставою внесення зазначених відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань стало те, що: 14.03.2025 до чергової частини відділення поліції №2 МРУП ГУ НП в Закарпатській області, надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що на 717 кілометрі + 500 метрів автодороги М06 "Київ-Чоп", біля стаціонарного поста патрульної поліції в селі Нижні Ворота, Мукачівського району, Закарпатської області, було зупинено транспортний засіб марки «DAF TE 105XF» з реєстраційним номером НОМЕР_2 із спеціалізованим напівприченом марки «SCHWARZMUELLER» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перевозив деревину породи «ДУБ» в кількості 20,206 м. куб. та надав документи, що викликали сумніви у законності походження деревини, яка перевозилась, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав для слідчого звертатись з клопотанням про арешт майна, та обґрунтованих підстав для слідчого судді накласти частково арешт на таке майно, з огляду на те, що таке майно підпадає під критерії, визначені положеннями ч. 2 ст. 167 КПК України, тому доводи сторони захисту з приводу безпідставності накладення арешту на це майно є необґрунтованими і такі відхиляються.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді щодо ненакладення арешту на спеціалізований вантажний сідловий тягач марки «DAF ТЕ 105ХF» д.н.з. НОМЕР_2 , загальний напівпричіп н/пр-бортовий тентований марки «SCHWARZMUELLER S-1» д.н.з. НОМЕР_1 , які належать ОСОБА_9 , АДРЕСА_1 , та свідоцтв про реєстрацію даних транспортних засобів, не відповідатиме завданню кримінального провадження та є порушенням майнового права особи, в чиїй власності перебувають вказані транспортні засоби, оскільки ні слідчим, ні прокурором не доведено, що таке може містити дані про факти чи обставини, що встановлюються під час даного кримінального провадження, відомості щодо якого внесені за кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України - незаконна порубка дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

Таким чином, як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав частково арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З урахуванням наведеного слідчий суддя, всупереч доводів апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання про накладення арешту, врахував правову підставу для накладення арешту, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тому необхідність накладення арешту на вказане майно, як захід забезпечення кримінального провадження, обґрунтована та доцільна.

Твердження адвоката про неможливість арешту майна у зв`язку із відсутністю повідомленої підозри в рамках даного кримінального провадження, є необґрунтованими, оскільки з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, користування, розпорядження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Решта доводів апеляційної скарги також є безпідставними, а тому не можуть слугувати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Всі інші підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді, підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті. На даній стадії кримінального провадження, слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, в тому числі і вдаватися до оцінки доказів щодо їх належності та допустимості, а також доведеності чи недоведеності вини, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів його забезпечення, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Враховуючи всі обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують арешт та метою, яку прагнуть досягти збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України - за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постановленої слідчим суддею ухвали від 19.03.2025 та задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 , поданої в інтересах ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 170-173, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Воловецького районного суду Закарпатської області від 19 березня 2025 року про накладення арешту на майно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді