Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/353/25 Головуючий у суді І-ї інстанції >
Справа № 405/1157/25 Доповідач в колегії апеляційного суду
Категорія 121 (101) В ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2025 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0003253 від 28.12.2024 за апеляційними скаргами прокурора Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.03.2025, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, безробітного, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 26.04.2005 Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст. 152, ч. 1 ст. 153, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився по амністії 26.02.2009; 2) 09.07.2009 Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 187, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі; 3) 14.07.2016 Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі на підставі 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 2 роки; 4) 16.01.2019 Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ленінського районного суду м. Кіровоград від 14.07.2016 та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 2 місяці, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і призначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційних скаргах:

Обвинувачений ОСОБА_7 в поданій апеляційній скарзі просив пом`якшити вирок суду та зменшити строк покарання до 7 років позбавлення волі.

Вказує, що повністю визнав свою вину, не перешкоджав слідству та сам викликав працівників поліції та повідомив, що скоїв.

прокурор Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_6 не оспорюючи фактичних обставин провадження, юридичної кваліфікації дій обвинуваченого та призначене покарання, просить вирок суду змінити у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону в частині початку строку відбування покарння обвинуваченого ОСОБА_7 зазначити в резолютивній частині вироку початок строку відбування покарання з дня набрання вироком законної сили. В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

На адресу Кропивницького апеляційного суду прокурор Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_10 надіслав відмову від поданої апеляційної скарги.

Заслухавши думку учасників судового розгляду колегія суддів приймає відмову прокурора від апеляційної скарги у відповідності до вимог ч.1 ст.403 КПК України, та апеляційний суд продовжує розгляд апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .

Короткий зміст суті справи:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.

28.12.2024 близько 11 години 05 хвилин ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийшла до будинку свого співмешканця ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким спільно проживала, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 принісши з собою пляшку алкогольного напою, яку в подальшому спільно розпили.

В ході спільного розпиття алкоголю на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 виникла словесна побутова сварка в ході якої у ОСОБА_7 виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .

ОСОБА_7 знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, підійшов до ОСОБА_11 , та використовуючи силу м`язів, кулаками рук наніс не встановлену кількість ударів по обличчю ОСОБА_11 , після чого продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 повалив ОСОБА_11 на підлогу та ногами наніс не встановлену кількість ударів в область грудної клітки.

Від отриманих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_11 через деякий час померла на місці спричинення тілесних ушкоджень, які мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння та знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Заслухавши доповідача, думку прокурора у кримінальному провадженні, який заперечив стосовно задоволення аеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника-адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду в частині доведеності винуватості та юридичної оцінки дій обвинуваченого апелянтами не оспорюється, тому судова колегія, керуючись ст.404 КПК України, не наводить у вироку доводи на підтвердження таких висновків.

В апеляційній скарзі захисником не оспорюються висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин, кваліфікацію його дій ч.2 ст.121 КК України, правильність застосування судом положень ч.3 ст.349 КПК України, а тому вирок в цій частині в апеляційному порядку не перевіряється відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 оскаржує вирок суду першої інстанції з мотивів невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно зі ст.414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Згідно роз`яснень п.п.1.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінатьного покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який вважається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання: визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, тощо).

Положеннями ч.2 ст.65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Як слідує із змісту вироку обираючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини кримінального провадження. ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, що відноситься до категорії тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який неодружений, офіційно не працевлаштований, раніше судимий. Згідно довідки КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» ОСОБА_7 на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, за медичною довідкою не звертався. Згідно довідки КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» ОСОБА_7 одноразово з 22.08.2016 по 23.08.2016 знаходився на стаціонарному лікуванні в психіатричному відділенні.

Поряд з цим судом враховано, обставину, що пом`якшують покарання у відповідності до ст.66 КК України активне сприяння розкриттю злочину та обставини, що обтяжують покарання у відповідності до ст.67 КК України - рецидив злочину; вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах; вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання обвинуваченого стосовно щирого каяття. Доводи обвинуваченого є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з цим можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

В даному випадку, на всіх етапах досудового розслідування та розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 в основному акцентує увагу на не перешкоджанні слідству.

З матеріалів кримінального провадження вбачається відсутність підстав для визнання обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому щирого каяття.

При цьому, визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчать про рішучість стати на такий шлях, самосуд свого вчинку.

Надання правдивих показань було враховано судом, як пом`якшуюча обставина активне сприяння у розкритті злочину, а тому не може бути складовою іншої пом`якшуючої обставини щире каяття.

Щире каяття слід відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності. Не заперечення і визнання ОСОБА_7 об`єктивного розвитку подій автоматично не свідчить про його щире каяття, про відвертий осуд своєї поведінки і відповідне суб`єктивне ставлення до вчиненого.

Зваживши у сукупності викладені обставини, врахувавши принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням матеріалів провадження, в саме те, що обвинувачений неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що слід призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на 8 років 6 місяців.

Суд першої інстанції в повній мірі враховував всі обставини, в тому числі і ті, на які посилається обвинувачений в своїй апеляційній скаргі. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Розглянувши кримінальне провадження в межах заявлених апеляційних вимог колегія суддів вважає, що вирок суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні, а тому апеляційні вимоги необхідно залишити без задоволення.

Це рішення належним чином умотивоване, відповідає вимогам кримінального закону і підстав для зміни вироку через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного і пом`якшення покарання, як про це обвинувачений ставить питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 11.03.2025, стосовно ОСОБА_7 , якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК без зміни.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4