Справа № 211/6014/17
Провадження № 1-кп/211/26/25
У Х В А Л А
про визнання доказів очевидно недопустимими
19 травня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпроппетровської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1
за участю прокурора в режимі відеконференції ОСОБА_3
захисника в режимі відео конференції ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
В провадженні Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.343, ч.1 ст.345 КК України.
До суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про визнання доказів очевидно недопустимими в порядку п.2,3 ст. 89 КПК України, а саме відеозаписи, які містяться на ком пакт диску Patron DVD +R, визнаний речовим доказом згідно із постановою від 10.10.2014 року. Відеозаписи, які містяться на диску TDK DVD - R, визнаний речовим доказом згідно із постановою від 22.10.2014 року. Так як подані стороною обвинувачення докази не містять в собі оригіналів документів, як цього прямо вимагає п.3 ст.99 КПК України, а саме, не містять оригіналу відзнятого відео, не містять посилання на те, ким, коли та за яких умов це відео було відзняте, ким, коли та за яких умов це відео було відредаговане та ким розміщено в мережі Internet. Стороною обвинувачення не встановлено достеменно власника аккаунта YouTube, на якому воно було вперше розміщено, а пізніше посилання на відповідне відео в порядку «Стріммінгу», розташоване на сервері VC.COM. Таким чином, приймаючи до уваги, що вказані документи є копіями. Скачаними в мережі Інтернет, та стороною обвинувачення не надано оригінали відео, не вказано в кого вони знаходяться або можуть знаходитися оригінали відеозаписів, вважають такі докази очевидно не допустимими. Крім того, вважають, протокол огляду від 22.09.2014 року складений з порушенням вимог ст.. 9 КПК України, а саме: з порушенням вимог законності.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_5 клопотання підтримали з підстав, зазначених у клопотанні та просили задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання.
Розглянувши заявлене клопотання, вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст. 84, 85 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
З правового змісту вказаної норми Закону випливає, що ознаки недопустимості доказів поділяються на очевидні та не очевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду.
Частиною 1 ст. 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та Законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Кримінально-процесуальним Законом не визначено переліку підстав, за наявності яких можливо відокремити очевидно недопустимі докази від недопустимих. Наведене слугує підставою для визнання доказу очевидно недопустимим, коли недопустимість ґрунтується на обставинах, фактах, що є безсумнівними, беззаперечними, зрозумілими для всіх учасників судового провадження і не потребують додаткового дослідження.
Разом з тим, заявлені докази, які просять визнати очевидно недопустимими обвинувачений та його захисник, можуть бути визнані недопустимими під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, шляхом дослідження кожного доказу у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження. Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
Вирішення питання щодо очевидної недопустимості доказів без дослідження їх у взаємозв`язку з іншими доказами, на думку суду - є передчасним, а тому відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання, та вирішити клопотання захисника щодо недопустимості вказаного доказу в порядку, визначеному ч. 1 ст. 89 КПК України, з урахуванням всіх досліджених судом доказів під час ухвалення судового рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 87, 89, 358, 369-372 КПК України, суд -
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про визнання доказів очевидно недопустимими - відмовити.
Вирішити питання щодо допустимості доказів, перелічених в клопотанні захисника, під час ухвалення остаточного судового рішення за результатами розгляду кримінального провадження.
Повний текст ухвали складено та проголошено 23 травня 2025 року об 11.00 годині.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1