Провадження №1-кп/522/2885/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(на підставі угоди)

30 червня 2025 року місто Одеса

Приморський районний суду міста Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0002621 від 20.06.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красне, Тарутинського району, Одеської області, громадянина України, який на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді молодшої медичної сестри госпітального відділення (передового) військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат»,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

УСТАНОВИВ:

1. ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем на посаді молодшої медичної сестри госпітального відділення (передового) військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , у військовому званні «солдат», достовірно розуміючи злочинність дій особи1(матеріали щодо даної особи виділені в окреме провадження та далі по тексту зазначається як особа1), які полягали у незаконному збагаченні за рахунок одержання грошового забезпечення підлеглих військовослужбовців як неправомірної вигоди при зловживанні своїм службовим становищем, в порушення вимог ст.ст. 76, 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 16.07.1997 року №300, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи у власних інтересах та інтересах особи1, здійснив пособництво останньому у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе, використанні особою1 службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки.

Так, ОСОБА_3 , перебуваючи на території м. Одеси, діючи умисно, з метою досягнення злочинного результату, який полягав в отриманні можливості для себе безперешкодно з боку командування військової частини НОМЕР_1 ухилятися від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, надав особі1 доступ до свого банківського рахунку, з якого останній, в якості неправомірної вигоди знімав нараховане ОСОБА_3 грошове забезпечення, отримане в період ухилення ОСОБА_3 від військових обов`язків, тобто з 29.11.2023 по 02.08.2024, більш точний час встановити не надалось можливим, на загальну суму 404 390,01 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 , шляхом надання засобів та усуненням перешкод, сприяв особі1 у забезпеченні обліку робочого часу підлеглих йому військовослужбовців, які фактично за його сприяння ухилялися від виконання обов`язків покладених на них у зв`язку із проходженням військової служби та не перебували на місці несення служби, а також, одержанні ним в якості неправомірної вигоди грошового забезпечення ОСОБА_3 .

Внаслідок пособництва ОСОБА_3 особа1, перебуваючи у невстановленому місці та у невстановлений час, однак не пізніше 29.11.2023, підтримав пропозицію ОСОБА_3 щодо надання останньому можливості ухилитися від несення обов`язків військової служби, шляхом зловживання особою1 своїм службовим становищем, та у зв`язку із цим, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, зажадав від ОСОБА_3 передати йому банківську картку із наданням доступу до її рахунку для зняття особою1 грошових коштів, які складають грошове забезпечення ОСОБА_3 за період його ухилення від обов`язків несення військової служби.

Також, з метою досягнення злочинного результату у вигляді одержання заробітної платні ОСОБА_3 як неправомірної вигоди для себе, особа1, зловживаючи своїм службовим становищем, будучи прямим начальником для військових службових осіб військової частини НОМЕР_1 , уповноважених здійснювати контроль та фіксувати перебування ОСОБА_3 на військовій службі(матеріали відносно яких виділені в окреме провадження) надав розпорядження щодо щомісячного табелювання перебування ОСОБА_3 на військовій службі та виплати останньому грошового забезпечення.

Отримавши від ОСОБА_3 доступ до рахунку банківської картки банку АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_2 на який останньому здійснювалися виплати грошового забезпечення фінансовим підрозділом військової частини НОМЕР_1 в якості щомісячної заробітної платні, особа1, перебуваючи в м. Одеса, більш точного місця не встановлено, регулярно, в період часу з 29.11.2023 по 02.08.2024, більш точний час встановити не надалось можливим, здійснював зняття готівки через банківські термінали, яку привласнював собі, отримуючи в такий спосіб неправомірну вигоду для себе.

Таким чином, особа1 за пособництва ОСОБА_3 завдав тяжкі наслідки Державі у вигляді незаконно нарахованого та виплаченого ОСОБА_3 фінансовим підрозділом військової частини НОМЕР_1 грошового забезпечення за період ухилення останнім від несення обов`язків військової служби, тобто з 29.11.2023 по 02.08.2024, більш точний час встановити не надалось можливим, в сумі 404 390,01 гривень, яке особа1 за попередньою домовленістю та з відома військовослужбовця ОСОБА_3 , одержував як неправомірну вигоду шляхом зняття грошових коштів з банківського карткового рахунку.

За таких обставин, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.5 ст.27 ч. 2 ст. 364 КК України, а саме: за кваліфікуючими ознаками: пособництво у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе, використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки.

2.Крім того, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, проходячи військову службу на посаді молодшої медичної сестри госпітального відділення (передового) військової частини НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. ст. 9, 11, 16, 56, 57, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 1-6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, у період з 29.11.2023 по 02.08.2024 (момент припинення злочинної діяльності працівниками правоохоронних органів), перебуваючи на території м. Одеса(більш точної адреси не встановлено), діючи в порушення вищевказаних вимог нормативних актів України, грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах воєнного стану, у власних цілях, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення та шляхом обману командування військової частини НОМЕР_1 , який полягав у створенні умов для фіктивного обліку його перебування на службі, в період з 29.11.2023 по 02.08.2024, більш точний час встановити не надалось можливим, в умовах воєнного стану ухилявся від військової служби.

За таких обставин, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст. 409 КК України, за кваліфікуючими ознаками ухиленні військовослужбовцем від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, вчиненому в умовах воєнного стану.

За сукупністю вчиненого ОСОБА_3 вчинив злочини, передбачені ч.5 ст.27, ч.2 ст. 364, ч.4 ст.409 КК України.

Згідно угоди про визнання винуватості від 25.06.205, укладеної між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника ОСОБА_5 , у відповідності до вимог ст.472 КПК України, сторони кримінального провадження дійшли згоди про те, що обвинувачений зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Одночасно сторони угоди про визнання винуватості погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за скоєні ним злочини, передбачені ч.5 ст.27, ч.2 ст. 364, ч.4 ст.409 КК України із застосуванням ст.69 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців, з позбавленням права обіймати посади в органах Державної влади, що пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, зокрема з обліком робочого часу підлеглих працівників та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями строком на два роки, зі штрафом в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та на підставі ч. 1 ст. 58 КК України замість позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців призначити ОСОБА_3 службове обмеження на строк 1 рік і 6 місяців із відрахуванням в дохід держави у розмірі 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні злочинів, злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст. 364, ч.4 ст.409 КК України визнав та зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення, вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні вказаної угоди.

Захисник в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання ОСОБА_3 винуватості.

Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості від 25.06.2025, укладену прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 .

Суд, перевіривши надані матеріали, заслухавши учасників судового розгляду, приходить до наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Згідно ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочинів, які згідно ст.12 КК України, є тяжкими злочинами, внаслідок яких потерпілих немає.

Дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за:

-ч.5 ст.27, ч.2 ст. 364 за ознаками: пособництво у зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе, використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки;

- ч.4 ст. 409 КК України, за кваліфікуючими ознаками: ухилення військовослужбовцем від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, вчиненому в умовах воєнного стану.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.п.1-4 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом.

Дослідивши угоду про визнання винуватості та переконавшись, що укладена угода є добровільним волевиявленням обвинуваченого, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, з`ясувавши у обвинуваченого чи цілком він розуміє наслідки затвердження угоди, роз`яснивши обвинуваченому право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення у вчинені якого її обвинувачують, встановивши правильне розуміння обвинуваченим змісту та наслідків затвердження угоди, а також перевіривши її відповідність вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши доводи учасників підготовчого судового засідання та роз`яснивши їм обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст.473 КПК України, суд вважає, що угода про визнання винуватості, укладена між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, укладення угоди є добровільним, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України, у зв`язку із чим суд вважає, що угода підлягає затвердженню.

Також суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно ст.66 КК України, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, добровільне відшкодування завданого збитку, вчинення кримінального правопорушення через службову залежність.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно ст.67 КК України, судом не встановлені.

Враховуючи, що ОСОБА_3 , обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, вілшкодував завдану майнову шкоду, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся та усвідомив протиправність своєї поведінки, не намагався уникнути відповідальності та виявив стійкі наміри стати на шлях виправлення, суд приходить до висновку про наявність підстав для узгодження покарання із застосуваням положень ст. 69 ККУ у вигляді службового обмеження на строк 1 рік і 6 місяців із відрахуванням в дохід держави у розмірі 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення на підставі ч.1 ст.58 КК України.

Цивільний позов у провадженні не заявлено, процесуальні витрати відсутні, речові докази до кримінального провадження не долучались.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1-476 КПК України, ст.1-409 КК України, суд,

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості від 25.06.2025 укладену між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 - затвердити.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.409, ч.5 ст.27, ч.2 ст.364 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч.4 ст.409 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді одного року та шести місяців позбавлення волі.

-за ч.5 ст.27 ч.2 ст.364 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді одного року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах Державної влади, що пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, зокрема з обліком робочого часу підлеглих працівників та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями строком на два роки, зі штрафом в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 основне покарання у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців, з позбавленням права обіймати посади в органах Державної влади, що пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, зокрема з обліком робочого часу підлеглих працівників та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями строком на два роки, зі штрафом в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ч. 1 ст. 58 КК України замість позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців призначити ОСОБА_3 службове обмеження на строк 1 рік і 6 місяців із відрахуванням в дохід держави у розмірі 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 09.08.2024 року, 08.08.2024 року, 13.08.2024 року.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана, через суд який ухвалив судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судом також роз`яснено обвинуваченому наслідки невиконання угоди передбачені ст.476 КПК України. Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченій.

Суддя: