Провадження 1-кп/522/2605/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2025 року місто Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілих ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, яке внесено 09.09.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001604 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Визирка Комінтернівського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Великий Дальник Одеського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 ;

обвинувачених у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. ст. 28 ч. 2 ст. 182 КК України, суд, -

ВСТАНОВИВ

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 28 ч.2 ст. 182 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор звернувся до суду з письмовим клопотаннями про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 в обґрунтування яких прокурор зазначив, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу до обвинуваченого не зникли та існувати не перестали, більш м`ягкі запобіжні заходи не будуть дієвими та не забезпечать належну поведінку обвинуваченого.

Представник потерпілих підтримав клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_5 , заперечував проти заявленого прокурором клопотання. Захисник посилався, що клопотання є не вмотивоване, всі ризики, зазначені прокурором в клопотанні не доведені, та є лише припущеннями. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем постійного проживання, оскільки обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, раніше не судимий.

Крім того, в своїх запереченнях захисник ОСОБА_5 посилається на те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було порушено строки досудового розслідування. Ухвалою слідчого судді від 29.01.2025 року продовжено строк досудового розслідування до 12.03.2025 року. 04.03.2025 року повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування. 02.05.2025 року ОСОБА_7 повідомив письмово сторону обвинувачення, що завершив ознайомлюватись з матеріалами кримінального провадження 24.04.2025 року. Так 25.04.2025 року, після завершення виконання вимог п. 9 ч. 1 ст. 290 КПК України розпочалось обчислення строків досудового розслідування. Таким чином строк досудового розслідування закінчився 02.05.2025 року, отже ухвала слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси про продовження строку запобіжного заходу закінчила свою дію 02.05.2025 року. Таким чином просив суд, відмовити повністю у задоволенні клопотання прокурора, або застосувати до нього інший запобіжний захід, або визначити розмір застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку захисника.

Обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_6 підтримали позицію захисника ОСОБА_5 .

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання захисника та прокурора та додатки до них, суд приходить до наступних висновків.

За правилами ч. 2 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 01.05.2025 року стосовно ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, але не пізніше ніж до спливу 60 днів, тобто до 28.06.2025 року.

Ухвалами Приморського районного суду м. Одеси від 12.05.2025 та від 18.06.2025 продовжено застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10.07.2025 та 16.08.2025 відповідно.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України унормовано, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Правилами ч. 2 ст. 177 КПК України унормовано, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, зокрема, про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 3 ст.199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Разом з тим, в розумінні ч. 2 ст. 42 КПК України ОСОБА_7 наразі вже перебуває у статусі обвинуваченого, а відтак судом не надається оцінка наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Зважаючи на стадію судового провадження (підготовче провадження) та враховуючи, що судом ще не досліджувалися матеріали провадження, тому суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати заявлені органом досудового розслідування та попередньо підтверджені судом ризики, що визначені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У контексті кримінального провадження ризиком є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. Наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких він обвинувачується, серед яких є особливо тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо яких відсутні відомості, які б перешкоджали триманню їх під вартою, те, що він має постійне місце проживання, раніше не судимий, відсутні відомості про постійну роботу і джерело доходів на території України, що може свідчити про те, що він може переховуватись від суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У рішенні «Пунцельт проти Чехії» N 31315/96 від 25 квітня 2000 року, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою, з огляду, в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Також суд погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, позаяк на даний час вони по даному кримінальному провадженню наявні і не допитані.

Показання свідків, які можуть бути допитані надалі, відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України є процесуальними джерелами доказів і можуть відігравати ключову роль у встановленні предмета доказування у кримінальному провадженні.

Кримінальне процесуальне законодавство (ст. 23, 224 КПК України) передбачає, що показання потерпілих та свідків мають сприйматися судом безпосередньо в судовому засіданні. Відтак ризик впливу на них залишається актуальним на етапі судового розгляду до моменту, коли суд отримає та дослідить їхні показання.

Суд враховує рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка особи дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях, коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи.

Суд констатує наявність обставин, які свідчать про ризик вчинення ОСОБА_7 повторних правопорушень. Зокрема, хоча обвинувачений не має судимості, наразі у Приморському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді обвинувальний акт щодо нього за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368 та ч. 2 ст. 194 КК України.

Зазначені обставини на переконання суду беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитані, вчинювати інші кримінальні правопорушення і ці ризики є доведеними прокурором.

Такі обставини не дають підстав для застосування іншого запобіжного заходу до ОСОБА_7 , оскільки ризики негативної поведінки обвинуваченого та небезпека наслідків такої поведінки, яка загрожує належній реалізації мети та досягнення завдань кримінального провадження, мають більш вагоме значення з точки зору публічного інтересу в контексті обставин, що обумовлюють необхідність продовження застосування такого запобіжного заходу.

Суд критично оцінює доводи захисника ОСОБА_5 щодо спливу строків досудового розслідування, оскільки зазначені доводи, вже розглядались у судовому засіданні від 12.05.2025 року та вважає їх безпідставним та такими, що спростовується реєстром матеріалів кримінального провадження та доказами, наданими прокурором на його обґрунтування.

Судом беззаперечно враховується те, що у обвинуваченого ОСОБА_7 є постійне місце проживання, він позитивно характеризувався за місцем роботи, має дружину та дитину, однак такі факти, з урахуванням обставин обвинувачення, за переконанням суду, не є беззаперечними стримуючими факторами порушення процесуальних обов`язків, оскільки ризики негативної поведінки обвинуваченого та небезпека наслідків такої поведінки, яка загрожує належній реалізації мети та досягнення завдань кримінального провадження, мають більш вагоме значення з точки зору публічного інтересу в контексті обставин, що обумовлюють необхідність продовження застосування такого запобіжного заходу.

Крім того, враховуючи сукупність досліджених ризиків, характер і тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, майновий та соціальний статус останнього, суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу. На переконання суду такі не будуть ефективними запобіжними заходами і не спроможні забезпечити його належну процесуальну поведінку, та виконання покладених на обвинуваченого обов`язків буде залежати виключно від волі самого обвинуваченого ОСОБА_7 та їх порушення не матиме для нього очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків, вірогідність настання яких спонукало би його до належної процесуальної поведінки та виконання покладених на нього обов`язків.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_7 , того, що судовий розгляд у даному кримінальному провадженні ще не розпочатий та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були доведені прокурором, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку обвинувачених та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.

Разом із тим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

Відповідно ч.ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

В контексті справи «Mangouras v. Spain» (рішення від 28.09.2010 р., заява № 12050/04) зазначається, що заявник, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів щодо обрання підозрюваному розміру застави, який значно перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Крім того, у зазначеному рішенні ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, прибуття обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Суд, враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість кримінального правопорушення, і те, що останньому під час досудового розслідування було визначено заставу у розмірі 300 (троьхсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста ) гривень., суд вважає за можливе зменшити заставу як альтернативний запобіжний захід, та визначити його у розмірі 250 (троьхсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 757 000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч ) гривень.

За переконанням суду застава у розмірі 250 (троьхсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 757 000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч ) гривень, яка є меншою від розміру застави, яка обиралась як альтернатива триманню під вартою під час досудового розслідування, та яка буде відповідною і достатньою для обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, а також є достатньою і прийнятною з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню. За переконанням суду обставини даного кримінального провадження, існування ризиків, встановлених судом, розмір завданої потерпілим шкоди, тобто існуюча на даний час серйозність ситуації виправдовує прагнення суду забезпечення присутності обвинуваченого в суді, в разі внесення ним застави, у зв`язку з чим встановлення такого розміру застави з урахуванням усіх обставин справи є пропорційним в даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 7,31,132,177,178,183,193-199,315, 350, 369-372, 376, 395 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави, в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 757 000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч ) гривень обвинуваченому ОСОБА_7 .

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області, призначенням платежу: застава за обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінальна справа № 522/10211/25 провадження по справі №1-кп/522/2605/25.

Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому обвинувачений зареєстрований чи проживає без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками, та іншим обвинуваченим у даному кримінальному провадженні.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Визначені обов`язки покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк два місяці з часу внесення застави. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 КПК України. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Попередити обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заставодавця, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України з одночасним вирішенням питання, передбаченого ч. 10 ст. 182 КПК України.

Ухвала про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає негайному виконанню після її оголошення, а останнім днем строку її дії є 09.10.2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1