ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/1006/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/212/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.336 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року.

Даним вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працевлаштованого, військовозобов`язаного, не одруженого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

У справі вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду, відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України було оголошено про проведення загальної мобілізації.

22 квітня 2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_8 , прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , з метою проходження військово-лікарської комісії на предмет визначення ступеня придатності до військової служби у зв`язку з оголошенням Указом Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року, загальної мобілізації та призовом на військову службу у Збройні Сили України.

За результатами проходження військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 визнаний придатним до військової служби, що підтверджено довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 №4/2846 від 22.04.2024 року, виданої відповідно до наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» № 402 від 14.08.2008 року.

22 квітня 2024 року о 14.15 год. ОСОБА_8 , будучи військовозобов`язаним та визнаний придатним до військової служби, перебуваючи на території ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, не маючи поважних причин та правових підстав, відмовився отримувати під особистий підпис повістку на відправлення 23.04.2024 року о 06.00 год. у команду НОМЕР_1 та підписувати інші документи з питань оборони та відповідальності за порушення правил військового обліку та ухилення від призову за мобілізацією.

Продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_8 , будучи обізнаним про необхідність явки в ІНФОРМАЦІЯ_3 та попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову за мобілізацією 23 квітня 2024 року не прибув у вказаний у повістці час до місця призову за мобілізацією, тим самим ухилився від виконання свого конституційного обов`язку та призову на військову службу під час мобілізації, чим порушив вимоги ст.65 Конституції України, положення Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вимоги Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію».

22 травня 2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_8 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , з метою проходження повторної військово-лікарської комісії на предмет визначення ступеня придатності до військової служби у зв`язку з оголошенням Указом Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року загальної мобілізації та призовом на військову службу у Збройні Сили України.

За результатами проходження військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 визнаний придатним до військової служби, у військових частинах забезпечення, ТЦУ та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах, медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони), що підтверджено довідкою військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 №4/3874 від 22.05.2024 року, виданої відповідно до наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» №402 від 14.08.2008 року.

23 травня 2024 року о 14.15 год. ОСОБА_8 , будучи військовозобов`язаним та визнаний придатним до військової служби, перебуваючи на території ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, не маючи поважних причин та правових підстав, відмовився отримувати під особистий підпис повістку на відправлення 24.05.2024 року о 07.00 год. у 184 НЦ та підписувати інші документи з питань оборони та відповідальності за порушення правил військового обліку та ухилення від призову за мобілізацією.

Продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_8 , будучи обізнаним про необхідність явки в ІНФОРМАЦІЯ_3 та попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову за мобілізацією, 24 травня 2024 року не прибув у вказаний у повістці час до місця призову за мобілізацією, тим самим ухилився від виконання свого конституційного обов`язку та призову на військову службу під час мобілізації, чим порушив вимоги ст.65 Конституції України, положення Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вимоги Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію».

Дії ОСОБА_8 , кваліфіковані за ст.336 КК України - ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року в частині призначеного ОСОБА_8 покарання за ст.336 КК України, визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 200 годин громадських робіт.

Вказує на те, що фактичних обставин справи, які встановлені вироком суду, не оспорює, однак, не згідний з призначеним йому видом покарання, оскільки вважає, що призначене обвинуваченому покарання є занадто суворим та таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що судом при призначенні обвинуваченому покарання не враховано обставини, що пом`якшують ОСОБА_8 покарання, які передбачені ч.2 ст.66 КК України, зокрема: обвинувачений раніше не притягався до адміністративної чи кримінальної відповідальності, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, здійснює догляд за обома батьками старшого похилого віку, які відповідно до довідки проживають з ОСОБА_8 та є його сім`єю, обвинувачений страждає розладами психіки та поведінки, що підтверджено висновком судово-психіатричного експерта.

Посилається на те, що обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вважає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ч.5 ст. 314 КПК України, не вирішив питання щодо складання досудової доповіді, тому за відсутності такої доповіді, суд був позбавлений можливості об`єктивно оцінити ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення та залишив без оцінки ризик небезпеки для суспільства, можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції суспільства.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, що відповідно до ст. 405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах захисника-адвоката ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити, в судових дебатах прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, вважає вирок законним та обґрунтованим, просить його залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено та кваліфікація його дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, прийшов до правильного висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального розміру, передбаченого санкцією ст. 336 КК України.

При цьому суд врахував, що обвинувачений вчинив нетяжкий злочин, вину не визнав, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувавсяна обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відповідно до медичного акту огляду та висновку судово-психіатричного експерта №439 від 20.06.2024, виявляє розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності.

Також, суд взяв до уваги характер та наслідки вчиненого злочину, те, що за станом здоров`я ОСОБА_8 придатний до військової служби, відсутність в обвинуваченого будь-яких спроб та намагань щодо проходження військової служби.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч.1 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. І в умовах збройної агресії з боку іншої держави, захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому, наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання, повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, про що зазначено в ч.1 ст.1 та ч.2 ст.50 КК України.

Відмова від захисту Батьківщини, свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, що може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави та, в умовах воєнного стану, є неприпустимим.

За наведених обставин колегія дійшла висновку, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі відповідає загальним засадам призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Необґрунтованими є твердження апелянта, що суд при призначенні покарання не врахував пом`якшуючих обставин, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, з`являвся на виклики до слідчого та суду, оскільки суд, з врахуванням всіх пом`якшуючих обставин, призначив обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі статті обвинувачення.

Безпідставним є посилання апелянта на те, що обвинувачений здійснює догляд за батьками похилого віку, оскільки довідка, видана старостою Городоцького старостинського округу ОСОБА_9 10.03.2025 підтверджує лише склад сім`ї обвинуваченого (батька та мати).

Не заслуговують на увагу доводи апелянта на те, що обвинувачений відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №439 від 20.06.2024 страждає розладами психіки та поведінки, оскільки згідно з вказаним висновком ОСОБА_8 на період часу, до якого відносяться інкриміновані йому діяння тимчасовими хворобливими розладами психічної діяльності не страждав, а виявляв ознаки розладів психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, що не досягають рівня психозу чи вираженого недоумства, тому він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За теперішнього часу ОСОБА_8 виявляє ознаки розладів психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, що не досягають рівня психозу чи вираженого недоумства, тому він може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Необґрунтованими є твердження апелянта, що суд, в порушення вимог ч.5 ст. 314 КПК України, не вирішив питання щодо складання досудової доповіді, оскільки суд має право, а не обов`язок прийняти таке рішення, при цьому сторона захисту чи прокурор таких клопотань не заявляли.

Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого і за своїм видом є суворим, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять даних щодо призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі відповідає загальним засадам призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Колегія суддів вважає, що вирок суду є обґрунтованим і законним та підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді