Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7769/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/443/25
Категорія ч.1 ст.111-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000125 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Богунського районного суду м.Житомира від 03 січня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Троїцько-Сафонове Казанківського району Миколаївської області, одруженого, немаючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.111-1 ч.1 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити. Дослідити всі наявні в матеріалах судової справи докази, допитати свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Вважає вирок незаконним та необгрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що приймаючи рішення суд першої інстанції належним чином не проаналізував всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, надав невірну оцінку показам обвинуваченого, свідків ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , письмовим доказам, зокрема даним мобільного оператора, повідомленню ОСОБА_9 від 27.06.2022 року, рапорту від 04.07.2022 року. Надає свою оцінку вказаним доказам та вважає, що вони у своїй сукупності не доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України. Вказує, що стороною обвинувачення не доведена ознака складу злочину «публічність», оскільки ОСОБА_7 вів лише приватну розмову з ОСОБА_14 , а свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_13 обвинуваченому взагалі невідомі і він з ними не спілкувався. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на суперечності у показах свідків по епізоду 24.06.2022 та в порушення вимог КПК України дослідив протоколи допиту свідків під час досудового розслідування кримінального провадження. Вважає, що постанова прокурора від 12.07.2022 про доручення здійснення досудового розслідування (у формі дізнання) сектору дізнання Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області суперечить вимогам КПК України. Вказує, що органом досудового розслідування порушено порядок внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, оскільки відомості про злочин внесено на підставі рапорта від 04.07.2022, а протокол допиту свідка ОСОБА_15 складено 19.07.2022.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити. Оцінити всі докази та допитати свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .. Вважає, вирок незаконним та необгрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що суд першої інстанції надав невірну оцінки його поясненням та показам вказаних свідків, а також письмовим доказам по справі (даним мобільного оператора). Надає свою оцінку вказаним доказам та вважає, що вони у своїй сукупності не доводять його вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Вказує, що він не висловлювався в підтримку дій країни агресора, оскільки в ЗСУ служать його брат та син, а лише вів розмову з ОСОБА_11 , який неодноразово його провокував, називав сепаратистом та у вказаний в обвинувальному акті час сам розпочав розмову. Зазначає, що ОСОБА_9 та ОСОБА_13 йому взагалі не відомі і жодних розмов із ними він не вів.

Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 03 січня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-1 КК України, та призначено йому покарання за цим законом у виді 10 (десяти) років позбавлення права обіймати посади, пов`язані із виконанням функцій держави та місцевого самоврядування.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 21 червня 2022 приблизно о 13 годині перебуваючи у громадському місці, а саме за адресою: м. Житомир, проспект Незалежності, 172, ОСОБА_7 публічно заявляв присутнім, висловлювався на користь дій російської федерації в ході повномасштабної збройної агресії проти України та закликав громадян України до підтримки рішень та дій держави-агресора.

Так, ОСОБА_7 в ході робочих зустрічей з колегами під час робочого дня публічно заперечував доцільність прийнятих рішень політичним керівництвом України в ході протистояння збройним силам російської федерації, а саме доносив до одного зі своїх колег думку про те, що керівництво України має припинити бойові дії та піти на умови, висунуті російською федерацією, а саме віддати території України, на які претендує держава-агресор.

Окрім цього, ОСОБА_7 заперечував факт обстрілів російською федерацією цивільних об`єктів на території України тим самим, стверджуючи, що збройні сили рф здійснюють вогневий вплив тільки на військові об`єкти Збройних сил України.

Крім цього, 24.06.2022 приблизно о 17 годині ОСОБА_7 , перебуваючи у громадському місці, а саме за адресою: м. Житомир, вул. М. Грушевського, 105-А, публічно заявляв присутнім, висловлювався на користь дій російської федерації в ході повномасштабної збройної агресії проти України та закликав громадян України до підтримки рішень та дій держави-агресора.

Так, ОСОБА_7 в ході розмови із сторонніми особами публічно заперечував доцільність прийнятих рішень політичним керівництвом України в ході протистояння збройним силам російської федерації, а саме доносив думку про те, що керівництво України має піти на компроміс з керівництвом держави-агресора російської федерації та керівництвом лнр/днр, а саме віддати території України, на які претендує держава-агресор. Крім того, ОСОБА_7 , стверджував, що Україна, в подальшому, ніяк не зможе вплинути на хід бойових дій, ні військовими, ні дипломатичними шляхами, а тільки прийняттям умов, які висунуті керівництвом російської федерації.

Таким чином, ОСОБА_7 публічно заперечував здійснення збройної агресії з боку російської федерації по відношенню до України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України та публічно закликав до підтримки рішень та дій держави-агресора, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.111-1 КК України.

Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 в підтримання апеляційних скарг, думку прокурора в заперечення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, наряду з іншими питаннями повинен вирішити: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України, в обвинувальному вироку суд, наряду з іншим, повинен навести докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 7 до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого законом від 17 липня 1997 року, кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесення йому вироку.

Наведені положення протоколу узгоджуються з вимогами закону щодо права на справедливий судовий розгляд, змагальності сторін, безпосередності дослідження доказів, їх допустимості.

За приписами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з вимогами ст.374 КПК України, мотивувальна частина обвинувального вироку має містити, серед іншого, докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо обвинуваченого і кожного його обвинувачення, із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази.

При цьому суду належить дати аналіз усіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинувачених, у висновках експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути обов`язково мотивованим у вироку.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції послався на ті обставини, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.111-1 КК України, повністю доведена сукупністю наданих доказів.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції надав лише часткову та неповну оцінку доводам сторони захисту, а також не зазначив у вироку суду переконливих мотивів чому він відкидає відповідні доводи та докази надані стороною захисту на їх підтвердження.

Так, сторона захисту зокрема вказувала, що в діях ОСОБА_7 відсутня така ознака складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України, як публічність, оскільки висловлювання ОСОБА_7 , про які повідомили свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 не можуть бути кваліфіковані як публічне заперечення збройної агресії чи публічні заклики до підтримки дій країни-агресора.

Однак, суд першої інстанції такі доводи належним чином не перевірив, обґрунтованої оцінки їм не надав, переконливих підстав чому він їх відкидає у судовому рішенні не навів.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України, полягає у заперечення збройної агресії чи закликів до підтримки дій країни-агресора.

Відповідно до встановлених судом фактичних обставин ОСОБА_7 висловив свою позицію під час приватних розмов з ОСОБА_11 21.06.2022 року, та ОСОБА_9 і ОСОБА_13 24.06.2022 року, а не висловлювався публічно до невизначеного кола осіб, зокрема: закликаючи перехожих, за допомогою засобів масової інформації або у мережі інтернет.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 02.11.2022 року (справа 461/1790/19 провадження 51-1483км22) «публічний заклик» - це усні (на мітингу, зборах, по радіо тощо) або письмові звернення до громадян (невизначеної або певної групи людей). Заклики можуть бути пов`язані зі спробами схилити невизначену кількість людей.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказану правову позицію, а у своїх висновках, доказів, які б підтверджували обвинувачення та спростовували доводи сторони захисту не навів, зокрема доказів, які б підтверджували, що обвинувачений ОСОБА_7 саме публічно висловлював заперечення збройної агресії чи публічно закликав до підтримки дій країни-агресора.

Крім того, суд першої інстанції проігнорував пояснення свідка ОСОБА_12 щодо можливої присутності інших осіб під час розмови ОСОБА_11 з ОСОБА_7 , який надаючи покази в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив «що йому невідомо чи хтось зупинявся, щоб послухати їхню розмову».

Посилання захисника на те, що покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_13 є суперечливими , а також не узгоджуються з даними, які містяться в інформації, наданої ПрАТ «Київстар» належним чином судом не перевірені.

Що стосується постанови першого заступника керівника Житомирської обласної прокуратури від 12.07.2022 про визначення підслідності, то колегія суддів звертає увагу на те, що дійсно відомості до ЄРДР за даним фактом було внесено 05.07.2022, проте, жодних слідчих дій до 12.07.2022 не було проведено в даному кримінальному провадженні, а тому на підставі ч.5 ст.36 КПК України саме внаслідок неефективного досудового розслідування прокурором було визначено підслідність.

Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, в порушення вимог ст.370 КПК України, належно не перевірив, не спростував і взагалі не проаналізував вказані доводи сторони захисту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при ухваленні вироку суд першої інстанції припустився неповноти та однобічності дослідження доказів, не надав ґрунтовного аналізу та оцінки доказам, як кожному окремо, так і у взаємозв`язку, суперечності у досліджених доказах не усунув, відповіді на кожен аргумент сторони захисту не надав.

Допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними та такими, що перешкодили суду ухвалити обґрунтоване судове рішення, вирок суду не відповідає положенням ст.ст.370,374 КПК України, є немотивованим та необґрунтованим, а тому його не можна визнати законним.

З огляду на встановлені обставини, положення ч. 1 ст.412 КПК України, колегія суддів приходить висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку через істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону і призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно, об`єктивно та всебічно дослідити всі обставини кримінального провадження, проаналізувати всі докази у справі, надані сторонами, дати їм належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне й обґрунтоване та справедливе судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Богунського районного суду м.Житомира від 03 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: