Справа № 461/8974/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/522/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 02 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Галицького районного суду м.Львова від 02 квітня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу - залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 15.09.2024.

Вирішено питання про арешт майна та речові докази.

Згідно оскаржуваного вироку суду, 14 вересня 2024 року о 22 год. 15 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні інтеграційного хабу, який працює при Прихистку для внутрішньо-переміщених осіб благодійного фонду «Твоя опора», що за адресою: м. Львів, вул. Дрогобича, 5, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, діючи умисно, знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально-караним, діючи цілеспрямовано, незаконно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, прикладаючи фізичні зусилля з метою завдання шкоди здоров`ю ОСОБА_9 , завдав останньому один удар в область обличчя, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синця в навколоорбітальній ділянці праворуч, садна в правій лобній ділянці, перелом кісток склепіння черепу з переходом на основу, забій головного мозку, травматичного субарахноїдального крововиливу, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України.

На даний вирок суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, у якій просить перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на менш тяжку статтю, зокрема, на ч.1 ст.122 КК чи на ч.2 ст.125 КК та призначити йому покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі. Застосувати ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник покликається на невірну кваліфікацію дій обвинуваченого, оскільки в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Вказує, що єдиний удар кулаком в обличчя не доводить прямого умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а небезпечні наслідки, що настали є опосередкованими, оскільки зумовлені падінням головою об тверду поверхню, а не безпосередньо самим ударом. При цьому висновок експерта № 344/24 вказує на ймовірність утворення таких ушкоджень саме від падіння.

Вважає, що суд оцінив докази з порушенням вимог ст.94 КПК України, оскільки не надав належної оцінки поведінці самого потерпілого, який згідно показань свідків та обвинуваченого спровокував конфлікт, а також не врахував одноразовий характер удару.

Акцентує, що подія відбулась миттєво, в умовах взаємної емоційної напруги, без попередньої підготовки чи наміру, що суттєво знижує ступінь вини і виключає тяжкий умисел.

Вказує, що допитані свідки не є неупередженими , оскільки працюють у закладі, де проживає потерпілий, та були на боці адміністрації. Відеозаписом не зафіксовано самого моменту травмування, а лише падіння. Відсутній медичний доказ, що саме удар, а не падіння, спричинили травму. Один свідок не був допитаний, чим порушено принцип змагальності.

Зазначає, що суд призначив ОСОБА_7 невиправдано суворе покарання, не розглянув альтернативу у вигляді застосування ст.75 КК України. У матеріалах справи відсутні докази високої суспільної небезпеки чи повторності.

Покликається, що суд не врахував пом`якшуючі обставини, а саме часткове визнання ОСОБА_7 вини (факт удару), щире розкаяння у скоєному (в частині нанесення удару), яке було висловлено адвокату, але не зафіксоване у вироку. Одноразовість удару при конфлікті побутового характеру.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 має труднощі соціального характеру, без постійного житла та доходів, однак вчиняє дії щодо соціалізації та знаходження роботи. Обвинувачений має статус учасника бойових дій та сталі сімейні відносини, має 5 дітей та цивільну дружину.

При апеляційному розгляді справи захисник підтримав апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів та просив таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційні доводи сторони захисту, як безпідставні, та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно поданої апеляційної скарги, захисник не погоджується із кваліфікацією дій обвинуваченого за ч.1 ст.121 КК України, а також вважає призначене обвинуваченому покарання надто суворим.

Згідно положень ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

Вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, а саме умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння

Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.

Так, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, стверджується:

-показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який у судовому засіданні місцевого суду пояснив, що він працює та проживає в інтеграційному хабі при Прихистку для внутрішньо-переміщених осіб благодійного фонду «Твоя опора», що за адресою: м. Львів, вул. Дрогобича, 5. Ввечері 14 вересня 2024 року він перебував у себе в кімнаті та побачив в коридорі ОСОБА_7 , який знаходився з пляшкою спиртного напою в руках, кричав та поводився неадекватно, у зв`язку з чим зробив йому зауваження, на що ОСОБА_7 розізлився, відтак між ними розпочалася словесна перепалка. Зазначив, що ОСОБА_7 вдарив його в обличчя, він впав та був без свідомості близько 5 хвилин. Свідками цієї події були адміністратор та сусіди по кімнаті;

-показаннями свідка ОСОБА_10 , яка у судовому засіданні місцевого суду пояснила, що знайома з обвинуваченим та потерпілим, оскільки працює адміністратором в зазначеному інтеграційному хабі при Прихистку для внутрішньо-переміщених осіб благодійного фонду «Твоя опора». Вказала, що ввечері 14.09.2024 вона перебувала на робочому місці, та почула крик та метушню на третьому поверсі. Покликавши охорону, вона піднялася на третій поверх, де побачила ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, який кричав та нецензурно виражався в сторону ОСОБА_9 . Зазначила, що вона попросила ОСОБА_7 покинути прихисток, оскільки він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що заборонено правилами, однак він продовжував кричати до потерпілого. Вказала, що ОСОБА_9 на її прохання йшов до своєї кімнати, а в цей час ОСОБА_7 вдарив його в обличчя, після чого потерпілий впав та втратив свідомість. Після чого вона викликала швидку медичну допомогу, охорону та поліцію;

-показаннями свідок ОСОБА_11 , яка у судовому засіданні місцевого суду повідомила, що знайома з обвинуваченим та потерпілим, оскільки також проживала у вказаному інтеграційному хабі. Пояснила, що ввечері 14.09.2024 вона почула крик та сварку, яка відбувалася в коридорі, та вийшовши з кімнати, побачила як ОСОБА_7 вдарив ОСОБА_9 в обличчя, після чого останній впав та втратив свідомість. Зазначила, що коли потерпілий лежав без свідомості, ОСОБА_7 почав лити на нього напій «Рево», через що вона його відштовхнула, а він почав агресивно поводитися в її сторону. Також повідомла, що ОСОБА_7 в цей вечір, а також і декілька днів до того перебував у стані алкогольного сп`яніння;

-даними заяви ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення від 15.09.2024;

-даними протоколу огляду місця події від 15.09.2024 та фототаблиці до нього, згідно якоих проведено огляд прихистку «Твоя опора», що за адресою: м. Львів, вул. Дрогобича, буд.5, зображено будинок та приміщення вказаного прихистку, а на рисунках 12-21 зафіксовано приміщення №1 на третьому поверсі будівлі, де на підлозі виявлені сліди бурого кольору;

-даними протоколу зняття показань з технічних приладів та технічних засобів від 15.09.2024, згідно якого здійснено зняття показання з технічного приладу, що має функцію відеозапису, а саме: з камер внутрішнього відеоспостереження, що розташовані в приміщенні Інтеграційного хабу, який працює при Прихистку для внутрішньо-переміщених осіб благодійного фонду «Твоя опора», що за адресою: м.Львів, вул.Дрогобича, 5, від 14.09.2024 в період часу з 22:10 год. по 22:25 год.;

-даними протоколу огляду предмета від 15.09.2024, згідно якого проведено огляд відеозаписів події, яка відбулася 14.09.2024 в приміщенні Інтеграційного хабу, який працює при Прихистку для внутрішньо-переміщених осіб благодійного фонду «Твоя опора», що за адресою: м. Львів, вул. Дрогобича, 5, які були зняті з камер внутрішнього відеоспостереження, на яких зафіксовано конфлікт між чоловіками, після якого чоловік на ім`я ОСОБА_12 наносить удар іншому, після чого останній падає та непритомніє;

-даними постанови про визнання предметів речовими доказами від 15.09.2024, згідно якої цифровий носій оптичний «CD-R» диск із відеозаписом з камер внутрішнього відеоспостереження, що розташовані в приміщенні інтеграційного хабу, який працює при Прихистку для внутрішньо-переміщених осіб благодійного фонду «Твоя опора», що за адресою: м.Львів, вул.Дрогобича, 5, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні;

-даними протоколу затримання особи ОСОБА_7 від 15.09.2024;

-даними постанови про визнання предметів речовими доказами від 16.09.2024, згідно якої куртку чорного кольору із рукавами сірого кольору та штани спортивні чорного кольору із маркуванням «BMW», у які був одягнутий ОСОБА_7 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні;

-даними висновку експерта № 671, згідно якого при судово-медичній експертизі у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень не виявлено;

-даними висновку експерта №344/24, згідно якого при судово-медичній експертизі у потерпілого ОСОБА_9 були виявлені: синець в навколоорбітальній ділянці праворуч, садно в правій лобній ділянці, перелом кісток склепіння черепу з переходом на основу, забій головного мозку, травматичний субарахноїдальний крововилив. Вказані ушкодження могли утворитись 14 вересня 2024 року від контакту з тупими предметами (стіна, підлога) після надання тілу прискорення шляхом удару кулаком сторонньої особи в праву навколоорбітальну ділянку і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення;

-даними протоколу огляду предмету від 06.11.2024, згідно якого проведено огляд CD-R диску, на якому міститься аудіо запис телефонного дзвінка, який надійшов на спецлінію відділу служби «102» 14.09.2024 о 23:24 з абонентського номера телефону НОМЕР_1 від ОСОБА_10 ;

-даними постанови про визнання предметів речовими доказами від 06.11.2024, згідно якої цифровий носій оптичний «CD-R» диск, на якому наявний один аудіозапис із назвою «.1215», із аудіозаписом телефонного дзвінка, який надійшов на спецлінію відділу служби «102» 14.09.2024 о 23:24 з абонентського номера телефону НОМЕР_1 (від ОСОБА_10 ) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні;

-даними протоколу огляду предмету від 06.11.2024, згідно якого проведено огляд CD-R диску, на якому міститься аудіо запис телефонного дзвінка, який надійшов на спецлінію відділу служби «102» 15.09.2024 о 05:28 з абонентського номера телефону НОМЕР_2 від працівника травмпункту №3;

-даними постанови про визнання предметів речовими доказами від 06.11.2024, згідно якої цифровий носій оптичний «CD-R» диск, на якому наявний один аудіозапис із назвою «.2296», із аудіозаписом телефонного дзвінка, який надійшов на спецлінію відділу служби «102» 15.09.2024 о 05:28 з абонентського номера телефону НОМЕР_2 (від працівника травмпункту №3) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні;

-даними протоколу проведення слідчого експерименту від 06.11.2024 із фототаблицею, згідно якого підозрюваний ОСОБА_7 , за участю захисника ОСОБА_13 , старшого слідчого ОСОБА_14 , понятих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , в приміщенні інтеграційного хабу, який працює при Прихистку для внутрішньо-переміщених осіб благодійного фонду «Твоя опора», що за адресою: м. Львів, вул. Дрогобича, 5, розповів та продемонстрував як відбувався конфлікт між ним та ОСОБА_9 , а також показав як він наніс удар потерпілому;

-даними протоколу демонстрації відеозйомки від 06.11.2024, згідно якого слідчим було продемонстровано підозрюваному ОСОБА_7 та захиснику ОСОБА_13 відеозапис з камер внутрішнього відеоспостереження, що розташовані в приміщенні інтеграційного хабу, який працює при Прихистку для внутрішньо-переміщених осіб благодійного фонду «Твоя опора», що за адресою: м. Львів, вул. Дрогобича, 5 за 14.09.2024, і підозрюваний підтвердив, що на вказаному відеозаписі зображений саме він;

-даними оглянутого у судовому засіданні місцевого суду відеозапису з камер внутрішнього відеоспостереження, що розташовані в приміщенні інтеграційного хабу, який працює при Прихистку для внутрішньо-переміщених осіб благодійного фонду «Твоя опора», що за адресою: м. Львів, вул. Дрогобича, 5, за 14.09.2024.

Апеляційний суд визнає вірним висновок суду першої інстанції про те, що сукупність цих доказів повністю підтверджує вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки вони не викликають сумнівів у своїй правдивості та є належними і допустимими.

Висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які судом першої інстанції встановлені повно, та підтверджуються вищенаведеними доказами у своїй сукупності.

Всупереч апеляційним доводам захисника про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, з огляду на відсутність у нього умислу на спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, місцевий суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України.

Так, диспозицією ч. 1 ст. 121 КК передбачено відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При вчиненні цього злочину умисел винної особи направлений саме на спричинення тілесних ушкоджень. До того ж ступінь тяжкості ушкодження здоров`я потерпілого може бути в свідомості особи не конкретизованим, тобто щодо наслідків своїх дій вона може діяти з невизначеним умислом. В такому разі відповідальність настає залежно від фактично заподіяної шкоди здоров`ю потерпілого.

Тобто, відповідальність за ст.121 КК України настає і у випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, а фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження.

На переконання апеляційного суду, зазначені вище докази підтверджують наявність у ОСОБА_7 саме умислу на спричинення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, оскільки встановлено, що обвинувачений, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, а саме через те, що потерпілий, який не вчиняв щодо обвинуваченого жодних активних дій, а лише зробив йому зауваження щодо його поведінки, умисно, цілеспрямовано, прикладаючи фізичні зусилля наніс ОСОБА_9 удар в область обличчя, що призвело до отримання потерпілим згідно висновку експерта № 344/24 тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Крім цього, колегія суддів враховує, що згідно матеріалів справи, після нанесення удару потерпілому, який втратив свідомість, сам обвинувачений не вчиняв дій спрямованих на надання йому допомоги, яку посильно (намагання привести потерпілого до свідомості, виклик швидкої допомоги) надали інші люди.

З огляду на встановлене, аналіз усіх обставин справи свідчить про те, що у даному конкретному випадку умисел обвинуваченого ОСОБА_7 був прямо спрямований на спричинення будь-якого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , проте, фактично було спричинено тяжке тілесне ушкодження, що підтверджується висновком вказаної експертизи.

Твердження сторони захисту про те, що конфлікт був спровокований самим потерпілим не заслуговують на увагу, оскільки жодними доказами цей факт не підтверджено, а показання обвинуваченого у цій частині колегія суддів розцінює як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за скоєне.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , оскільки такі не містять жодних суперечностей, водночас повністю узгоджуються між собою та іншими доказами, які покладено судом в основу прийнятого рішення.

Крім цього, слід враховувати, що у судовому засіданні місцевого суду потерпілий та свідки попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Отже, при апеляційному розгляді не встановлено обставин, які б ставили під сумнів правдивість показань, допитаних у справі свідків, а також потерпілого.

Апеляційні доводи сторони захисту про те, що відеозаписом не зафіксовано самого травмування потерпілого, а лише падіння, спростовуються даними протоколу огляду предметів від 15.09.2024, а саме диску із відеозаписом з камери спостереження прихистку, де відбулась подія, даними самого відеозапису.

При цьому, факт заподіяння потерпілому удару підтверджується і показаннями потерпілого, а також свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які особисто були присутні на місці події та бачили, як обвинувачений наніс потерпілому удар.

Крім цього, згідно матеріалів справи обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував, що наніс потерпілому удар, що підтверджується і даними протоколу проведеного за участі ОСОБА_7 слідчого експерименту від 06.11.2024.

Апеляційні доводи захисника про порушення судом принципу змагальності з тих підстав, що один свідок не був допитаний, не заслуговують на увагу.

Так, згідно матеріалів справи сторона обвинувачення просила допитати у судовому засіданні свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_17 . Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 були допитані у судовому засіданні. А від допиту у судовому засіданні свідка ОСОБА_17 прокурор відмовився у судовому засіданні 02.04.2025, що не заперечувала сторона захисту.

При цьому, згідно матеріалів справи сторона захисту не заявляла клопотань про виклик жодних осіб для допиту у судовому засіданні в якості свідків.

Таким чином, при апеляційному розгляді не встановлено порушень судом принципу змагальності сторін під час судового провадження.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції, покликавшись на безпосередньо досліджені докази, відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, належним чином обґрунтувавши свої висновки.

За таких обставин, відсутні підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.122 КК України, або за ч.2 ст.125 КК України, як покликається сторона захисту.

Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту щодо призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів враховує наступне.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як передбачено положеннями ст.65 України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

При призначенні ОСОБА_7 покарання місцевий суд у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке класифікується як тяжкий умисний злочин проти життя та здоров`я, конкретні обставини справи, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, неодружений, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, фактично вину у вчиненому не визнав, не розкаявся, не вибачився перед потерпілим та не відшкодував йому витрати на лікування, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім цього, колегія суддів враховує, що згідно матеріалів справи ОСОБА_7 є учасником бойових дій (копія посвідчення серії НОМЕР_3 , видане 11.04.2016 (а.с. 223).

Апеляційні доводи сторони захисту про те, що обвинувачений має сталі сімейні відносини та п`ятеро дітей достовірними та достатніми доказами не підтверджені.

Серед наявних у матеріалах справи доказів, а також наданих при апеляційному розгляді справи можна врахувати, що обвинувачений ОСОБА_7 є батьком лише неповнолітнього ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 02.09.2014 (а.с.218).

Усі інші надані свідоцтва про народження дітей не містять даних про те, що батьком цих дітей є саме обвинувачений ОСОБА_7 , оскільки у цих свідоцтвах в графі батько зазначено ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

Також відсутні будь-які достовірні докази, що обвинувачений ОСОБА_7 проживає разом із сім`єю, веде спільний побут та утримує сім`ю. Відсутні дані і про те, що під опікою чи на утриманні обвинуваченого перебувають будь-які особи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 років позбавлення волі, що є мінімальним згідно санкції цієї статті, цілком відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, і є необхідний для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При апеляційному розгляді не встановлено підстав для висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання є суворим.

З огляду на встановлене, у даному випадку колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

При цьому, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 02 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: