Провадження № 1-кп/947/973/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2025 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

провівши в м.Одесі у відкритому судовому засіданні судовий розгляд у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000116 від 30.12.2021 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки села Заріччя Білоцерківського району Київської області, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000116 від 30.12.2021 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України.

Під час судового засідання захисник обвинуваченої ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000116 від 30.12.2021 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 підтримала клопотання захисника та просила суд його задовольнити.

Прокурор заперечував проти вищевказаного клопотання, зазначивши, що кримінальне правопорушення не є закінченим та триває до теперішнього часу, так як будівля, що була самовільно збудована на самовільно зайнятій земельній ділянці, досі не знесена, а земельна ділянка не повернута громаді.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до обвинувального акту, 22.09.2006 рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області задоволено позов ОСОБА_3 та визнано право власності останньої на самочинно реконструйоване та побудоване нерухоме майно у вигляді виробничих та невиробничих будівель, позначених на плані: літ. «В-3» - адміністративного будинку, літ. «В1» - котельні, літ. «в» - оглядової ями, літ. «в1» - оглядової ями, літ. «в2» - оглядової ями, літ. «в3» - оглядової ями, літ. «в4» - оглядової ями, літ. «в5» - оглядової ями, літ. «в6» - оглядової ями, літ. «Г» - СТО, літ. «Г1» - котельні, літ. «г» - оглядової ями, літ. «г1» - оглядової ями, літ. «г2» - оглядової ями, літ. «г3» - оглядової ями, літ. «г4» - оглядової ями, літ. «Д» - будинку охорони, що розташовані за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада (проспект Маршала Жукова), 34д (за межами населених пунктів).

Відомості про право власності ОСОБА_3 на вищевказане нерухоме майно загальною площею 3 718 кв.м. 03.02.2017 державним реєстратором Ширяївської районної державної адміністрації ОСОБА_6 внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі заяви ОСОБА_3 від 03.02.2017 за № 20827616, а також рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.09.2006 у справі № 2- 2330/2006.

Також встановлено, що Овідіопольською районною державною адміністрацією 13.06.2002 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ «ЮГТРАНС» від 09.04.2002 про передачу у власність земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,40 гектарів (4000 кв.м.) у межах визначених на плані, яка знаходиться на території Таїровської селищної ради, пр-т Маршала Жукова, 34д, останній видано державний акт на право власності на землю Серія ОД № 033909.

Надалі, 15.06.2020 Відділом у Здолбунівському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області проведено державну реєстрацію вищевказаної земельної ділянки площею 0,40 гектарів з присвоєнням їй кадастрового номера :29:001:0036.

Разом з тим, приблизно з листопада 2015 року по грудень 2016 року, більш точний час судом не встановлено, за невстановлених обставин та у невстановленому місці, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , площею 229,5 кв.м., яка є земельною ділянкою, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, та яка знаходиться поза межами земельної ділянки з кадастровим номером :29:001:0036.

Так, ОСОБА_3 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи у власних корисних інтересах, маючи умисел на самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці при відсутності права власності, права постійного користування і права оренди земельної ділянки та реєстрації документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, всупереч ст.14 Конституції України, ст.116, 124, 125, 211 Земельного кодексу України, шляхом залучення невстановлених судом осіб, що мають навички у сфері будівельної діяльності проте які, не були обізнані про злочинні наміри ОСОБА_3 , приблизно з листопада 2015 року по грудень 2016 року, діючи у порушення вимог:

- ч.1 ст.376 ЦК України, яка передбачає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил;

- ч.ч.1, 2 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» які передбачають, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів;

- ч.5. ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» яка передбачає, що проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 4-1) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

- ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка передбачає, що замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; 3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля»;

- ст.36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», яка передбачає, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Виконувати будівельні роботи, підключати об`єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації зазначеної декларації забороняється;

- ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», яка передбачає, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності»;

- п.13 «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт» затверджених Постановою КМУ від 13.04.2011 № 466, який передбачає, що повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, та повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI) повідомлення про зміну даних у зазначених повідомленнях за формою згідно з додатками 1, 2 і 2-1 до цього Порядку подається замовником (його уповноваженою особою) особисто або надсилається рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних та дозвільних процедур у будівництві до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю за місцезнаходженням об`єкта не пізніше ніж за один календарний день до початку виконання підготовчих або будівельних робіт, збільшила площу будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , з 3 718 кв.м. на 4 121,4 кв.м., шляхом будівництва триповерхової прибудови (нежитлового приміщення ІІ групи капітальності) об`єкта капітального будівництва загальною площею 659,7 кв.м., на земельній ділянці площею 229,5 кв.м., яка перебуває у власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Надалі, ОСОБА_3 у невстановлений судом час та в невстановленому місці отримала технічний паспорт ТОВ «ПРОФ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» станом на 01.10.2019 №002212 на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, призначення виробничі та невиробничі будівлі за адресою: місто Одеса, проспект Небесної Сотні (кол. Маршала Жукова), 34-Д.

Продовжуючи реалізацію свого корисливого умислу, ОСОБА_3 03.10.2019 о 14:28 год. звернулась до державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» ОСОБА_7 з заявою №36248976 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна з реєстраційним номером 101 за адресою: м.Одеса, проспект Маршала Жукова, 34Д, надавши останній заздалегідь підготовлений технічний паспорт № НОМЕР_1 , виданий 01.10.2019 ТОВ «ПРОФ БТІ».

У свою чергу, державний реєстратор ОСОБА_7 , не будучи обізнаною про злочинні наміри ОСОБА_3 03.10.2019 прийняла рішення №48995388 та того ж дня о 14:41 год. та о 15:50 год. внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зміни щодо загальної площі об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 з «3 718 кв.м.» на «4121,4 кв.м.», а також адреси останнього з « АДРЕСА_2 » на « АДРЕСА_2 ».

Статтею 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об?єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Таким чином, в результаті проведення реєстрації змін у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо загальної площі об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 ), з комунальної власності вибула земельна ділянка під вказаним об?єктом загальною площею 229,5 кв.м.

Вказаними діями ОСОБА_3 порушено право власності територіальної громади міста Одеси на земельну ділянку під об?єктом нерухомості, площею 229,5 кв.м., оскільки реєстрація права власності проведена на об?єкт самочинного будівництва без будь-яких документів на земельну ділянку та за відсутності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об?єкта.

Таким чином, дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.3 ст.197-1 КК України як самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Згідно з положеннями ст.2 КПК України (далі КПК) завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.ст.8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Згідно положень ч.1 ст.285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. У зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закривається судом (п.1 ч.2 ст.284 КПК).

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частини 3 та 5 ст.288 КПК передбачають, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Суд зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.197-1 КК, є триваючим кримінальним правопорушенням.

Особливими ознаками триваючих кримінальних правопорушень є тривалість, яка полягає у тому, що кримінальне правопорушення може вчинятися протягом достатньо великого проміжку часу, та безперервність, яка характеризується відсутністю розривів, проміжків у вчиненні триваючого кримінального правопорушення.

У поняття час вчинення триваючого кримінального правопорушення має включатися увесь проміжок часу, протягом якого особа безперервно вчиняла триваюче діяння на стадії закінченого кримінального правопорушення.

Отже, триваюче кримінальне правопорушення це кримінальне правопорушення, яке може безперервно вчинятися на стадії закінченого його складу протягом певного (достатньо великого) проміжку часу.

За загальним правилом початком кримінального правопорушення, у тому числі триваючого, є початок виконання об`єктивної сторони його складу.

Момент, з якого кримінальне правопорушення вважається закінченим, і момент фактичного припинення протиправних дій при триваючих кримінальних правопорушень не співпадають.

Закінчення триваючого кримінального правопорушення це такий етап у вчиненні суспільно небезпечного діяння, починаючи з якого воно містить усі ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею (частиною статті) Особливої частини КК.

Триваюче кримінальне правопорушення більше не вчиняється, коли воно припинено та перервано.

Припинення це завершення триваючого злочинного діяння за волею винного, а переривання з причин, що не залежали від його волі. Водночас, оскільки тривалість даних кримінальних правопорушень обумовлена в першу чергу тривалістю діяння, яке містить усі ознаки складу закінченого кримінального правопорушення, то припинення і переривання триваючих кримінальних правопорушень це, в основному, форми завершення закінчених діянь.

Враховуючи зазначене, днем початку перебігу строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення триваючого кримінального правопорушення є день припинення або переривання вчинення особою відповідного триваючого суспільно небезпечного діяння.

З початку ведення самовільного будівництва на самовільно зайнятій земельній ділянці склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК, є закінченим і з цього часу особа безперервно перебуває в злочинному стані до моменту припинення або переривання кримінального правопорушення.

У зв`язку із тим, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.197-1 КК, є триваючим злочином, а тому днем початку перебігу строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення є день його фактичного припинення або переривання.

Судом встановлено, що у період з листопада 2015 року по грудень 2016 року збільшила площу будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , з 3 718 кв.м. на 4 121,4 кв.м., шляхом будівництва триповерхової прибудови (нежитлового приміщення ІІ групи капітальності) об`єкта капітального будівництва загальною площею 659,7 кв.м., на земельній ділянці площею 229,5 кв.м., яка перебуває у власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Однак, на підставі акту приймання-передачі майна №199,202 від 15.04.2021 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Тріумф777», зареєстрованого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , та відповідного протоколу зборів учасників ТОВ «Тріумф777» від 15.04.2021 року, власником вищезазначених будівель є юридична особа ТОВ «Тріумф777».

Вищевказане підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де зазначається, що будівлі за адресою: м.Одеса, просп.Небесної Сотні, 34Д, на праві приватної власності належать ТОВ «Тріумф777».

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Так, з 15.04.2021 року у ОСОБА_3 припинилось право власності, у зв`язку з тим, що нерухоме майно було передано ТОВ «Тріумф777», тобто остання втратила можливість володіти, користуватись та розпоряджатись вказаним майном.

За таких обставин, суд вважає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.197-1 КК України, яке інкримінується ОСОБА_3 , є припиненим з моменту передачі права власності новому володільцю, тобто з 15.04.2021 року.

Тобто, ОСОБА_9 перебувала у злочинному стані і закінчене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 197-1 КК, тривало до 15.04.2021 року.

На переконання суду, це узгоджується з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального Верховного Суду у постанові від 09.09.2024 року у справі №353/999/23.

Так, судом встановлено, що закінченням у формі припинення вчинення кримінального правопорушення визначено 15.04.2021 року, а тому початком перебігу строку давності в даному кримінальному провадженні є 15.04.2021 року. Цей факт підтверджується матеріалами провадження.

Згідно інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_9 санкція ч.3 ст.197-1 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до трьох років, або обмеження волі на той самий строк. Розмір максимального покарання не змінився з часу вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст.12 КК України за класифікацією злочинів, даний злочин визначений як нетяжкий.

На підставі п.2 ч.1 ст.49 чинного КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, до набрання вироком законної сили минуло три роки.

Отже, строк давності за інкриміноване ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, за загальним правилом, повинен був закінчитись 15.04.2024 року.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст.49 КК України, слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що скоїла певний злочин і вчинила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку із чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що від дня скоєння кримінального правопорушення, обвинувачена якимось чином ухилялась від слідства, або суду, чи була засуджена за вчинення нового кримінального правопорушення. Зокрема в матеріалах справи відсутні будь-які процесуальні рішення про оголошення обвинуваченої у розшук, здійснення щодо неї заходів щодо розшуку, її затримання, тощо.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 29.07.2021 (справа № 552/5595/18), за змістом ст.ст.284 288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Суд зауважує, що положення ст.49 КК України, п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.288 КПК України за своєю суттю є імперативними та не залежать від думок учасників судового провадження, так і від розсуду суду.

Отже, у випадку встановлення всіх обставин, які є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з цих підстав, та при наявності згоди обвинуваченого на це, незалежно від визнання ним своєї вини, суд зобов`язаний прийняти рішення про звільнення його від кримінальної відповідальності та про закриття кримінального провадження, незалежно від думок учасників судового провадження.

За встановлених в судовому засіданні обставин обвинувачена ОСОБА_3 відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно неї на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України підлягає закриттю.

Згідно обвинувального акту, загальна сума витрат на залучення експерта під час здійснення досудового розслідування складає 9 559, 20 гривень.

Відповідно до висновку об`єднаної палати ККС Верховного Суду (Постанова від 12.09.2022 року у справі №203/241/17), якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Оскільки ОСОБА_3 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого, ч.3 ст.197-1 КК України, на підставі пункту 2 ч.1 ст.49 КК України, у зв?язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження щодо неї підлягає закриттю, а ініціатором проведення судових експертиз у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування, то відповідно до положень ч.2 ст.122, ст.124 КПК України витрати на проведення експертиз в розмірі 9 559, 20 гривень не підлягають стягненню з ОСОБА_3 та покладаються на державу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.49 КК України, ст.ст.284, 285, 286, 288, 314, 369372, 392395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності задовольнити.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.197-1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000116 від 30.12.2021 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України закрити.

Процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 9 559, 20 гривень, стягнути за рахунок держави.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 7 (семи) діб з дня її оголошення через Київський районний суд м. Одеси

Суддя ОСОБА_1