ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1286/25 Справа № 334/6793/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2024 року відносно ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2024 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Запоріжжя, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільнено ОСОБА_10 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. Вирішено долю речових доказів. Стягнуто з нього судові витрати. Стягнуто з нього моральну та матеріальну шкоду на користь потерпілої.

Згідно вироку суду першої інстанції, 21 серпня 2017 року приблизно о 18 год. 30 хв. ОСОБА_10 , маючи умисел, направлений на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, утримуючи при собі кухонний ніж, заздалегідь заготовлений для вчинення злочину, прийшов у двір буд. АДРЕСА_3 , де біля другого під`їзду зустрів раніше йому знайомих ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким у нього склалися довготриваючі неприязні відносини.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті іншій людині, з мотивів помсти за кохану жінку, утримуючи в правій руці кухонний ніж, ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_11 та у присутності його дружини ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що такими діями завдає останній особливих психічних та моральних страждань і діючи таким чином з особливою жорстокістю, наніс ОСОБА_11 множинні удари ножем в область обличчя, тулуба, верхніх кінцівок та шиї, внаслідок чого спричинив ОСОБА_11 численні різані рани обличчя, правого та лівого передпліччя, проникаючу колюче-різану рану на грудній клітині зліва, колюче-різану рану по лівій боковій поверхні поперекової області та поодиноке колото-різане поранення на правій бічній поверхні шиї з ушкодженням зовнішньої сонної артерії, що зумовило масивну зовнішню кровотечу, що мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння та знаходяться у прямому причинному зв`язку із настанням смерті. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер на місці вчинення злочину. Після чого, ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Таким чином, ОСОБА_10 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене п.4 ч.2 ст.115 КК України, умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю.

Крім цього, 21 серпня 2017 року приблизно о 18 год. 30 хв., ОСОБА_10 , маючи умисел на спричинення легких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, бажаючи настання наслідків, з мотивів помсти за кохану жінку, знаходячись біля під`їзду 2, буд. АДРЕСА_3 , де в той момент перебувала потерпіла ОСОБА_7 у ході виниклого конфлікту завдав останній не менше ніж 11 травматичних впливів руками та ногами по обличчю, руках, ногах та тулубу, спричинивши тілесні ушкодження у виді синців в лобно-скроневій ділянці справа, в ділянках правої кисті, лівого плеча, лівого стегна, синці з саднами в ділянках правого і лівого стегон, садна в ділянках ліктьових суглобів, правого передпліччя, лівої кисті та грудної клітини, які як у сукупності та кожне окремо відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_10 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, спричинення умисних легких тілесних ушкоджень.

По справі надійшли апеляційні скарги:

-прокурора, який не оспорюючи фактичні обставини справи, просить вирок відносно ОСОБА_10 змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд першої інстанції всупереч п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, призначив обвинуваченому ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 125 КК України покарання та у подальшому звільнив від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Просить змінити вирок, вважати ОСОБА_10 засудженим за п. 4 ч.2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_10 від покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. В решті вирок залишити без змін.

-обвинуваченого та його захисника ОСОБА_9 , в яких вони просять вирок відносно ОСОБА_10 п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для нового судового розгляду. Зазначають, що висновки суду про винуватість ОСОБА_10 у вчиненому злочині є необґрунтованими та спростовуються фактичними обставинами справи. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази вини Каплія. Суд першої інстанції не надав аналізу та оцінки доказам по справі, також він вийшов за межі своїх повноважень встановивши мету та умисел.

Вказують, що у ОСОБА_10 не було наміру та бажання заподіяти смерть потерпілому, оскільки це була самооборона. Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_7 били його палками, тому склад злочину, а саме умисне вбивство з особою жорстокістю не є доведеним досудовим та судовим слідством. Зазначають, що всі свідки надали різні пояснення в суді першої інстанції, які є суперечливими та спростовують його вину у вчинення кримінального правопорушення. Також, судом першої інстанції було відхилено клопотання сторони захисту про призначення повторної судово-психіатричної експертизи обвинуваченого, оскільки він має психічні розлади. Крім того, первинна судово-психіатрична експертиза була проведена за відсутності захисника. Також, апелянти вважають, що визначений розмір моральної шкоди потерпілій є необґрунтований та невмотивований.

Заслухавши суддю доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, при викладених у вироку обставинах, підтверджені сукупністю належних та допустимих доказів, перевірених судом та наведених у вироку.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, потерпіла ОСОБА_7 , в суді першої інстанції пояснила, що 21.08.2017 вона з своїм чоловіком ОСОБА_11 поїхала до ОСОБА_12 додому, де у них стався конфлікт на ґрунті сімейних відносин. 21.08.2017 приблизно о 18 год. 00 хв., вона разом зі своїм чоловіком вийшли до другого під`їзду свого будинку, за адресою: АДРЕСА_3 , де поливали клумбу з квітами. В цей час до неї підійшов ОСОБА_10 та штовхнув її у спину від чого вона впала на землю. Після чого ОСОБА_10 почав наносити їй чисельні удари ногами, оскільки у нього в руках був ніж. Згодом з під`їзду вийшов її чоловік. ОСОБА_10 почав наносити її чоловіку чисельні удари ножем. Вона та її чоловік захищалися від ОСОБА_10 дерев`яними штакетами, які тримали квіти. Вона була у шоковому стані та періодично втрачала свідомість. Потім, коли вона вкотре прийшла до тями, то побачила, як її чоловік впав, а ОСОБА_10 почав уходити. Вона повзла по асфальту та намагалась чимось допомогти чоловіку. Після ОСОБА_10 залишив місце події, а дівчина з собакою, яка була свідком подій, прослідувала за ним та викликала поліцію. Проте, відійшовши на кілька метрів, ОСОБА_10 розвернувся, повернувся нахилився та перерізав чоловіку сонну артерію.

Всі вказані обставини підтвердили свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які є мешканцями будинку АДРЕСА_3 , та були безпосередніми свідками конфлікту між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та ОСОБА_7 . Свідки бачили, як ОСОБА_18 ножем наносив удари потерпілому ОСОБА_11 .

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.09.2017 року, у ході якого свідок ОСОБА_19 впізнав ОСОБА_10 , як особу, яка 21.08.2017 у дворі буд. АДРЕСА_3 спричинила ножові поранення ОСОБА_11 .

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_19 від 11 жовтня 2017 року та відеозаписом до нього, він розповів обставини справи, які відбулись 21.08.2017 року. Свідок чув конфлікт, та бачив, як чоловік наносив тичкові удари ножем по тілу ОСОБА_11 .. Також, чоловік нагнувся до потерпілого, який лежав на асфальті, та наніс удар ножем в шию, потім, спокійно піднявся та пішов через двір в сторону буд. АДРЕСА_4 .

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.09.2017 року, потерпіла ОСОБА_7 впізнала ОСОБА_10 , як малознайомого чоловіка, який 21.08.2017 ножем спричинив тілесні ушкодження її чоловіку, від яких він загинув.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 11 жовтня 2017 року та відеозаписом до нього, за участю потерпілої ОСОБА_7 , вона відтворила всі події, які були 12.08.2017 року. Вона пояснила, які удари наносив ОСОБА_18 їй по тулубу. Бачила в руках у ОСОБА_10 ніж. Пояснила, як ОСОБА_18 наніс удари потерпілому ОСОБА_11 .

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.09.2017 року, свідок ОСОБА_20 впізнав ОСОБА_10 , як чоловіка, який 21.08.2017 у дворі буд. АДРЕСА_3 спричинив ножове поранення ОСОБА_11 .

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 12 жовтня 2017 року та відеозаписом до нього, за участі свідка ОСОБА_14 вона показала, як обвинувачений наносив удари ножем чоловіку, який не чинив опір. Удари були тичкові. Також свідок показала, як вона підійшла ближче та закричала, щоб ОСОБА_10 припинив свої дії, а останній піднявся та став наближатися до неї. В руках у нього був ніж, який він тримав на витягнутій руці. Вона взяла свою собаку на поводок та стала погрожувати, якщо він не припинить своїх дій, вона спустить собаку. Обвинувачений розвернувся від неї, потім підійшов до потерпілого чоловіка, який лежав на асфальті, нагнувся та наніс удар ножем в шию потерпілому, потім, спокійно піднявся та пішов через двір в сторону будинку АДРЕСА_4 .

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 07 вересня 2017 року та стенограмою проведення слідчого експеременту, а також відеозаписом до нього, за участі понятих, ОСОБА_10 та його захисника проведено слідчий експеримент, у ході якого ОСОБА_10 розповів свою версію події та показав на статисті та манекені, як вони боролися з потерпілим ОСОБА_11 та яким чином були спричиненні тілесні ушкодження останньому.

Відповідно до висновку експерта № 2114 від 12.09.2017 року, у ОСОБА_10 закритий вивих дистальної фаланги 1-го пальця лівої кисті з синцем і набряком м`яких тканин, садно в ділянці правого ліктьового суглоба по задній поверхні, за наданими медичними даними кваліфікується як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 при обставинах, на які він вказує, не виключається (як було зазначено ОСОБА_10 у ході сварки отримав удари дерев`яними палками (із забору) по руках та ногах).

Відповідно до висновку експерта № 1820 від 27.09.2017 року, встановлено, що в змиві з рукоятки ножа (об`єкт №1), вилученого за адресою: АДРЕСА_5 , знайдена кров людини, від потерпілого ОСОБА_11 . Домішки крові від підозрюваного гр. ОСОБА_10 не виключаються, при наявності у нього на момент злочину тілесних ушкоджень із зовнішньою кровотечею.

Відповідно до висновку експерта № 493 від 26.09.2017 року, встановлено, що при судово-цитологічному дослідженні чотирьох фрагментів деревини (об`єкти № 1-8) виявлена кров людини, потерпілого ОСОБА_11 та домішки крові ОСОБА_10 не виключаються, якщо на момент скоєння злочину були тілесні пошкодження з зовнішньою кровотечею.

Відповідно до висновку експерта № 502 від 02.10.2017 року, встановлено, що при судово-цитологічному дослідженні клинка ножа виявлена кров людини, як у потерпілого ОСОБА_11 та домішки крові ОСОБА_10 не виключаються, якщо на момент скоєння злочину були тілесні пошкодження з зовнішньою кровотечею.

Відповідно до висновку експерта № 1723 від 20.09.2017 року, встановлено, що на парі кросівок, футболці і шортах трупа ОСОБА_11 знайдена кров людини, в тому числі від потерпілого ОСОБА_11 та домішки крові ОСОБА_10 не виключаються при наявності у нього тілесних ушкоджень з кровотечею на момент скоєння злочину.

Відповідно до висновку експерта № 504 від 02.10.2017 року, встановлено, що при судово-цитологічному дослідженні змивів з обох кистей рук ОСОБА_11 виявлена кров людини, потерпілого ОСОБА_11 та домішки крові ОСОБА_10 не виключаються, якщо на момент скоєння злочину були тілесні ушкодження із зовнішньою кровотечею.

Відповідно до висновку експерта №503 від 02.10.2017 року, встановлено, що при судово-цитологічному дослідженні піднігтьового вмісту зрізів вільних кінцівок нігтьових пластин ОСОБА_11 виявлена кров людини, як у потерпілого ОСОБА_11 та домішки крові ОСОБА_10 не виключаються, якщо на момент скоєння злочину були тілесні ушкодження із зовнішньою кровотечею.

Відповідно до висновку експерта №347/к від 21.09.2017 року, встановлено, що при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлені 6 слідів впливів гострого предмета (ів) у вигляді 3 колото-різаних та 3 різаних ран. Показання ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту не суперечать результатам судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_11 та утворення тілесних ушкоджень від дії тупих предметів.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 472 від 13.09.2017 року, відповідно до якого було встановлено, що ОСОБА_10 розладів психічної діяльності не виявляв і не виявляє в цей час.

Оцінивши сукупність наведених доказів, колегія суддів вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні умисних легких тілесних ушкоджень та умисному протиправному заподіянню смерті іншій людині, вчинене з особою жорстокістю доведена поза розумним сумнівом.

Всі докази, є належними та допустимим, вирок не містить жодних догадок та припущень. Всі докази проаналізовані та оцінені судом першої інстанції з належною повнотою. Наведені у вироку висновки мотивовані, а тому доводи сторони захисту про зворотне є безпідставними.

Вирішуючи питання про мету і спрямованість умислу ОСОБА_10 , колегія суддів зазначає, що він наносячи множинні удари ножем потерпілому в область поверхні шиї та удари в область грудної клітини, де знаходяться життєво важливі органи, безумовно розумів, що заподіє смерть потерпілому та бажав цього. Саме внаслідок його умисних, протиправних дій і настала смерть потерпілого.

Позиція ОСОБА_10 про те, що він не мав наміру на вбивство потерпілого, не ґрунтується на матеріалах справи та спростовується сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів.

Таким чином, навівши у вироку умисел та мотив, з якими обвинувачений вчинив інкримінований злочин, суд жодних порушень не допустив, оскільки відповідно до ст. 374 КПК України це є обов`язком а не правом суду, з огляду на що підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині відсутні.

Виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень у ОСОБА_11 колегія суддів дійшла висновку про те, що їх не можна вважати такими, що були вчинені в межах необхідної оборони або з перевищенням її меж, оскільки жодних протиправних посягань з боку потерпілих по відношенню до ОСОБА_18 не мало місця, тому доводи апеляцій в цій частині також не ґрунтуються на матеріалах справи.

Доводи сторони захисту, про викривлення показів обвинуваченого ОСОБА_18 , також не відповідають дійсності, оскільки вони узгоджуються з протоколом судового засідання та записом до нього.

Крім того, покази свідків надані у судовому засіданні та відтворені під час їх допиту у суді першої інстанції є логічними та такими, які узгоджуються між собою, а незначні розбіжності, які в них маються, не ставлять під сумнів їх правдивість, оскільки після подій пройшло досить багато часу. З цих підстав апеляційні скарги також не підлягають задоволенню.

Щодо доводів сторони захисту, про визнання недопустимим доказом висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_10 № 472 від 13.09.2017 року, з тих підстав, що на його думку, він отриманий з суттєвим порушенням норм процесуального закону, оскільки під час проведення експертизи був відсутній захисник, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 242 КПК України, проведення експертизи є обов`язковим щодо визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону «Про судову експертизу», виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Крім того, сторона захисту з клопотанням про призначення судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_10 під час досудового розслідування не зверталася. Колегією суддів під час розгляду справи також не було встановлено підстав для повторного призначення зазначеної експертизи відносно обвинуваченого.

Колегією суддів, не встановлено даних, які б давали підстави ставити під сумнів здатність ОСОБА_10 усвідомлювати фактичний характер своїх дій і керувати ними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що чинним законодавством не передбачена присутність адвоката при проведенні судово-психіатричної експертизи, тому доводи захисту з цього приводу є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Висновки суду першої інстанції про те, що при вирішенні питання щодо наявності в діях винної особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 ч. 2 п. 4 КК України, слід враховувати, що така кваліфікація може мати місце лише в тому випадку, коли буде доведено, що спосіб позбавлення потерпілого життя свідчить про особливу жорстокість злочину, і вона охоплювалась умислом винного, а також вчинювалось в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що таким діями завдає останнім особливих психічних та моральних страждань.

Умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю, якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.

При цьому, особливою жорстокістю слід вважати умисну дію (або бездіяльність), що супроводжує або наступає за насильницьким злочином, є необов`язковою для його вчинення і настання звичайних для злочину наслідків, що полягає в заподіянні потерпілому або його близьким додаткового, як правило, тяжкого фізичного або психічного страждання, тобто винний усвідомлює, що він вчиняє діяння, які є надмірними для досягнення злочинного наслідку та обирає спосіб вчинення злочину, який охоплює діяння зайві (надмірні) для позбавлення життя потерпілого.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у справі № 303/3133/18 від 05.11.2020 року.

Так, відповідно до фактичних обставин, встановлених судом, обвинувачений ОСОБА_10 у присутності дружини ОСОБА_11 ОСОБА_7 , наніс потерпілому ОСОБА_11 множинні удари ножом в область обличчя, тулубу, верхніх кінцівок та шиї, а тому усвідомлював, що такими діями завдає останній особливих психічних та моральних страждань.

Отже, колегія суддів також погоджується з доводами сторони обвинувачення, що позбавляючи потерпілого життя, шляхом нанесенні численних ударів ножем потерпілому у життєво важливі органи в присутності його дружини ОСОБА_7 , ОСОБА_10 усвідомлював, що завдає їй особливих психічних та моральних страждань.

Таким чином, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_10 за п.4 ч.2 ст.115 КК України, та дійшов висновку, що відсутні підстави для перекваліфікації його дій на будь-яку іншу статтю КК України.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту, щодо необґрунтованості та невмотивованості визначення розміру моральної шкоди потерпілій, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляд на наступне.

Суд першої інстанції визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди виходить із вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України, роз`яснень, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Колегія суддів погоджується в повному обсязі з висновками суду першої інстанції про відшкодування моральної шкоди саме у визначеному розмірі, оскільки вони відповідають засадам розумності, виваженості та справедливості

Суд першої інстанції врахував обставини, за яких було спричинено ОСОБА_7 моральну шкоду, ступінь вини обвинуваченого, характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань ОСОБА_7 та прийшов до правильного висновку, що стягнуа сума буде достатньою для відшкодування моральної шкоди, яку потерпіла отримала внаслідок неправомірних дій обвинуваченого.

Обговорюючи доводи прокурора про зміну вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає їх слушними з огляду на наступне.

Статтею 49 КК України передбачено підстави звільнення осіб від кримінальної відповідальності за вчиненні ними злочини та кримінальні проступки у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах ст. 49 КК України.

В постанові Верховного Суду від 19.03.2024 року у справі № 756/3924/20 зазначено, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (ч.ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» (ст.ст. 75, 79 , 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного у санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів у цілому.

Таким чином, при звільнення від покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України необхідно звільняти особу від покарання без визначення його виду і розміру.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню, та неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне виправити допущене судом першої інстанції неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність шляхом зміни оскаржуваного вироку в частині призначення покарання за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Перевіривши вирок суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника та обвинуваченого задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 - 408 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 листопада 2024 року відносно ОСОБА_10 змінити.

Виключити посилання суду на призначення покарання ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт

Вважати ОСОБА_10 засудженим за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_10 від покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді