У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 березня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, відбуває покарання у Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)».

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 березня 2025 року замінено ОСОБА_6 невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 8 місяців на виправні роботи строком 1 рік 8 місяців, з відрахуванням в дохід держави 20 відсотків щомісяця із суми його заробітку.

На підставі пп. «в» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_6 у строк відбування основного покарання тримання його під вартою з 18.03.2025 з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідають три дні виправних робіт.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання Державної установи «Вознесенська виправна колонія (№72)» про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_6 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Просить врахувати, що під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій, засуджений ОСОБА_6 категорично не визнав свою вину та стверджував, що не вчиняв інкримінований йому злочин - шахрайство, що завдало майнової шкоди потерпілому ОСОБА_9 на суму 200 000 доларів США, що станом на час вчинення злочину дорівнювало 3 012 000 грн, а надавав показання щодо своєї непричетності, до яких суди першої та апеляційної інстанцій поставились критично, визнавши їх способом захисту обвинуваченого.

На думку прокурора, оскільки засуджений не визнавав своєї вини під час розгляду судами першої та апеляційної інстанцій справи по суті, а під час досудового розслідування та судового розгляду провадження, а також протягом строку відбування покарання навіть частково не почав відшкодовувати потерпілому заподіяну злочином шкоду, судом під час розгляду подання виправної колонії, невірно оцінено ставлення засудженого ОСОБА_6 до вчиненого злочину, оскільки останній фактично не розкаявся, а лише пристосувався до умов, що склалися, з метою позитивного вирішення судом питання щодо заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким, до чого суд мав поставитися критично.

Вказав, що під час судового засідання з`ясовано, що засуджений ОСОБА_6 протягом строку відбування покарання взагалі не цікавився наявністю у виправній колонії виконавчого листа, хоча достеменно знав про необхідність відшкодування потерпілому ОСОБА_9 200 000 доларів США на підставі вироку суду. Жодного разу не поцікавився станом відшкодування коштів потерпілому та сум, що відраховувалися з його заробітку.

Зазначене на думку прокурора свідчить про небажання відшкодовувати шкоду потерпілому та ставить під сумнів слова засудженого про нібито щире каяття у вчиненому злочині.

Також під час судового розгляду подання колонії, поза увагою суду залишився той факт, що засуджений ОСОБА_6 офіційно працевлаштований лише 08.07.2024, в той час коли початком строку відбування покарання є 01.12.2020, тобто на четвертий рік відбування покарання, з 6 років загального строку покарання, призначеного судом і протягом незначного проміжку часу, який безпосередньо передує вирішенню питання щодо можливої заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Вважає, що вказане не може свідчити про те, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення, оскільки позитивні зміни у його поведінці та ставленні до праці мають прослідковуватися протягом всього строку відбування покарання, а не у період, який безпосередньо передує настанню пільги.

Вказав, що засуджений ОСОБА_6 участі у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи раніше не приймав та на момент розгляду подання також не приймає.

На думку апелянта, приймаючи рішення про можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_6 , у відповідності до положень ст. 82 КК України, судом не в повному обсязі вивчено особу засудженого та не надано належної оцінки фактичній відсутності позитивних змін в його поведінці та низькому рівню ресоціалізації.

Також просить звернути увагу, що в оскаржуваній ухвалі зазначено, що ОСОБА_6 цивільного позову не має. Проте, вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає дійсності та матеріалам справи, оскільки згідно вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 27.11.2018, із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 стягнуто 3 012 000 грн., та на користь держави 5 296 грн. судових витрат.

Узагальнена позиція інших учасників провадження.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а ухвалу залишити без змін.

Зазначає, що за період відбування покарання ОСОБА_6 зарекомендував себе з позитивної сторони, має ряд заохочень, не має стягнень, у вчиненому розкаюється, усвідомив тяжкість та суспільну небезпеку вчиненого злочину, повністю визнав свою вину.

Просить врахувати, що ОСОБА_6 працевлаштований 08.07.2024 у майстерні колонії. До працевлаштування у майстерню займався реставрацією церкви та брав активну участь у реалізації програми «Духовне відродження».

Окрім того, в матеріалах справи наявний гарантійний лист ТОВ «КАМІОН-68», яким товариство зобов`язується в разі заміни ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким, працевлаштувати його на посаду менеджера з окладом 10 000 грн.

Зазначає, що засуджений погоджується зі своїм обов`язком щодо сплати грошових зобов`язань і бажає погасити борг, проте така можливість може бути ним реалізована після його працевлаштування.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Суд першої інстанції, мотивуючи оскаржуване рішення, зазначив, що ОСОБА_6 засуджений за особливо тяжкий злочин, а тому згідно з положеннями п. 3 ч. 4 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким щодо останнього можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, тобто, після 18.11.2024.

Судом першої інстанції встановлено, що засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі знаходиться з 02.12.2020; в Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)» відбуває покарання з 13.01.2021.

За період відбування покарання зарекомендував себе наступним чином: загалом має 8 заохочень (за підсумками роботи в 2022-2024 роках, останнє 25.12.2024); стягнень не має.

3 2021 року залучається до ремонтних робіт у відділенні, працевлаштований в майстерні установи згідно договору від 08.07.2024. Приймає участь у суспільно-корисному житті відділення та програмі диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження».

За характером врівноважений. У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, спілкується із засудженими позитивної спрямованості. Дотримується правомірних відносин з персоналом установи. Підтримує зв`язок з рідними. Входить до числа засуджених, які мають позитивну спрямованість.

Позову за виконавчими листами та аліментів за особовою справою немає. У вчиненому злочині розкаюється. Ступінь ризику вчинення повторного кримінального злочину засудженим - «низький».

Належними та допустимими доказами підтверджується, що в разі заміни невідбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_6 має намір працевлаштуватися на посаду менеджера (управителя) з логістики в ТОВ «КАМІОН-68».

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення. А тому наявні підстави для заміни засудженому ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та проаналізувавши доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Так, згідно ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Пунктом 3 ч. 4 ст. 82 КК України передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Вказані вимог закону судом першої інстанції дотримані під час прийняття рішення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження ОСОБА_6 засуджений вироком Суворовського районного суду м. Одеси 27.11.2018 за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.09.2020 ОСОБА_6 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення із 13.07.2016 по 20.07.2016 у строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку - 01.12.2020, кінець строку - 18.11.2026.

Засуджений ОСОБА_6 в місяцях позбавлення волі знаходиться з 02.12.2020. Під час тримання у державній установі « Одеський слідчий ізолятор» вимог режиму утримання не порушував.

З 13.01.2021 відбуває покарання у державній установі «Вознесенська виправна колонія (№ 72)».

На момент судового розгляду подання засуджений відбув дві третини строку покарання.

Що стосується посилань прокурора на ті обставини, що в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_6 не визнав вину (тобто під час судового розгляду), то колегія суддів зазначає, що у даному випадку суд оцінює ставлення засудженого до вчинення злочину після відбування частини покарання. Позиція ОСОБА_6 стосовно обвинувачення до ухвалення вироку не може враховуватися під час виконання вироку.

У даному провадженні слід встановити, чи став засуджений на шлях виправлення. Разом з тим, матеріали судового провадження свідчать, що засуджений став на шлях виправлення, про що свідчать його характеристика та довідка про наявність заохочень та відсутність стягнень за увесь період відбування покарання.

Так, згідно довідки про заохочення, засуджений ОСОБА_6 загалом має 8 заохочень за підсумками роботи в 4 кварталі 2022 року, 1 кварталі 2023 року, 2 кварталі 2023 року, 3 кварталі 2023 року, 4 кварталі 2023 року, 1 кварталі 2024 року, 3 кварталі 2024 року, 4 кварталі 2024. Стягнень ОСОБА_6 не має.

Також відповідно до характеристики наданої Державною установою «Вознесенська виправна колонія (№72)», ОСОБА_6 вимог режиму як в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», так і в колонії не порушував.

Характеризується позитивно. За власною ініціативою зробив реставрацію церкви та постійно підтримує в ній санітарно-гігієнічний стан; приймає активну участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі «Духовне відродження».

Є ввічливим, тактовним, має адекватну самооцінку, під час проведення бесід відвертий, розсудливий, робить позитивні висновки з проведених бесід, завжди вчасно та якісно виконує завдання, спілкується з засудженими позитивної спрямованості, підтримує зв`язок із рідними, отримує від них посилки та передачі.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 08.07.2024 ОСОБА_6 працевлаштований у майстерні установи.

Щодо доводів прокурора, що ОСОБА_6 працевлаштований тільки 08.07.2024, а початком строку відбування покарання є 01.12.2020, і це не може свідчити про виправлення засудженого, колегія суддів приймає до уваги пояснення сторони захисту, що ОСОБА_6 до працевлаштування у майстерню займався реставрацією церкви та брав активну участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі «Духовне відродження», організовував спортивні змагання, допомагає іншим засудженим в складанні програм тренувань, оскільки раніше працював вчителем фізичної культури, тому володіє відповідними знаннями.

Окрім того, до працевлаштування ОСОБА_6 має цілу низку заохочень за підсумками його роботи.

Зазначене в сукупності спростовує позицію прокурора, висловлену в апеляційній скарзі, щодо відсутності доказів виправлення засудженого ОСОБА_6 .

Окрім того, в матеріалах справи наявний гарантійний лист ТОВ «КАМІОН- 68», згідно якого вбачається, що товариство в разі заміни ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким зобов`язується працевлаштувати його на посаду менеджера (управителя) з логістики з окладом 10 000 грн.

Дана обставина, на переконання колегії суддів, свідчить про наявність у ОСОБА_6 самокерованої правослухняної поведінки, усвідомлення своєї вини у вчиненні злочину, та прагнення швидше повернутись до нормального життя та роботи з метою виплати наявної у нього заборгованості перед потерпілою особою. Такі обставини свідчать про виправлення засудженого ОСОБА_6 та про його намагання соціалізуватись.

Під час судового розгляду ОСОБА_6 . Зазначив, що визнає вину, тобто в цій частині доводи апелянта спростовані .

Щодо посилань прокурора на ті обставини, що ОСОБА_6 протягом строку відбування покарання взагалі не цікавився наявністю у виправній колонії виконавчого листа, хоча достеменно знав про необхідність відшкодування потерпілому грошових коштів на підставі вироку суду, жодного разу не цікавився станом відшкодування коштів потерпілому та сум, що відраховувалися з його заробітку, що свідчить про небажання відшкодовувати шкоду потерпілому та ставить під сумнів пояснення засудженого про нібито щире каяття у вчиненому злочині, то колегія суддів погоджується з позицією сторони захисту, що дані обставини жодним чином не нівелюють факт виправлення особи, адже перебуваючи у Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№72)» ОСОБА_6 не мав жодної можливості погасити наявний борг, проте ніколи від нього не відмовлявся та має намір повернути борг. З цих підстав, за твердженнями захисника та засудженого, ОСОБА_6 на даний час намагається знайти більш оплачувану роботу, ніж у місцях відбування покарання саме з метою якнайшвидшого повернення боргу потерпілому та державі.

Отже, з аналізу наданих суду першої інстанції документів вбачається, що ОСОБА_6 увесь час відбування покарання дотримується правил поведінки та встановленого режиму, не має стягнень, приймає активну участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених до позбавлення волі «Духовне відродження», займався реставрацією церкви, організовує спортивні змагання, займається самоосвітою, працевлаштований, спілкується із рідними, отримав гарантійний лист щодо працевлаштування в разі заміни невідбутої частини покарання на більш м`яке, визнав свою вину та розкаявся.

Колегія суддів вважає, що на даний час наявні всі ознаки, які свідчать, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення, що було правильно встановлено судом першої інстанції. Таким чином ухвала суду першої інстанції про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_6 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачається.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 березня 2025 року щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3