Дата документу 27.03.2025 Справа № 334/4126/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/4126/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/430/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула 27 березня 2025 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Володимирівка Якимівського району Запорізької області, одруженого, який має на утримані малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_7 - в режимі відеоконференції,

захисника-адвоката ОСОБА_8 в режимі відео конференції.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.7 ст.111-1 КК України і призначено йому покарання за ч.7 ст.111-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах державної влади строком на 12 (дванадцять) років з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з дати його затримання та початку реального виконання покарання у виді позбавлення волі.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06 травня 2024 року на майно, належне ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/4 житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2 , скасуванню не підлягає, для виконання додаткового покарання у виді конфіскації майна.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду скасувати та ухвали новий вирок, яким ОСОБА_6 по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, визнати невинуватим та виправдати у зв`язку з недоведеністю наявності в діях обвинуваченого складу цього правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду є необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із суттєвим порушенням норм матеріального права.

Вказує, що ОСОБА_6 в судові засідання не з`являвся, своїми правами, гарантованими йому нормами міжнародного законодавства та національного законодавства України щодо безпосередньо приймати участь у судовому засіданні та обирати захисника на власний розсуд, не скористався.

В той же час, ОСОБА_6 не направляв до суду першої інстанції заяв або клопотань щодо визначеності його правової позиції.

ОСОБА_6 під час судового розгляду в суді першої інстанції вину не визнав, про що свідчить презумпція невинуватості, гарантована йому законом.

Зазначає, що захист просив суд першої інстанції критично віднестись до сукупності доказів, наданих прокурором на підтвердження вини обвинуваченого.

Вважає, що жодний із допитаних свідків достеменно не знає склад сім`ї обвинуваченого, його матеріальний стан, вони не володіють інформацією чи чинився тиск на ОСОБА_6 окупаційною владою.

Невідомим залишилося те, хто саме з посадових осіб органів окупаційної влади спілкування з ОСОБА_6 , не надано також жодного оригіналу письмових доказів працевлаштування ОСОБА_6 в новоствореному на окупованій території правоохоронному органі.

Вважає, що докази з електронних носіїв - соціальних мереж не можуть бути належними та допустимими, так як не надано інформації щодо верифікації адміністраторів телеграм каналів, походження інформації сумнівне.

Вказує, що всі свідки підтвердили, що ОСОБА_6 працював саме в правоохоронному органі, створеному окупаційною владою, та виконував виключно поліцейські функції. Інформації щодо прийняття участі обвинуваченого у незаконних військових формуваннях немає. Також, не надано доказів участі ОСОБА_6 в каральних акціях щодо мирного населення на окупованих територіях та учасників спротиву окупаційній владі.

Отже, на думку захисника, не доведений факт добровільності зайняття ОСОБА_6 посади старшого зміни патрульних в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території. Сам факт військової агресії, знаходження її підзахисного на окупованій території, вкрай тяжка економічна ситуація вже є доказом перебування особи під психологічним тиском, що впливає на її волевиявлення.

Також, посилається на те, що під час судового розгляду не доведена суб`єктивна сторона злочину та об`єктивна сторона злочину.

Разом з цим, вказує, що досліджені судом електронні докази не підтверджують вину обвинуваченого. Під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено джерело походження відеозаписів, на яких зафіксовано електронні таблиці заробітних плат співробітників незаконного органу та інші відомості з приватних акаунтів.

На думку апелянта, факти зазначені як електронні докази, повинні підтверджуватися ланцюгом інших належних доказів у кримінальному провадженні. Саме працевлаштування особи може бути підтверджено первісними кадровими документами та документами бухгалтерського (податкового) обліку. Свідчення фізичних осіб також можуть бути належними доказами, але лише тих, які мають достовірну інформацію щодо предмету дослідження.

Згідно з вироком суду, згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

За загальновідомим фактом, всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації володимир путін та інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади російської федерації, діючи всупереч вимогам п.п.1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року та вимогам ч.4 ст.2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09 грудня 1981 року №36/103, від 16 грудня 1970 року №2734 (XXV) від 21 грудня 1965 року №2131 (XX), від 14 грудня 1974 року №3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів зс російської федерації на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

Президент російської федерації 22 лютого 2022 року направив до ради федерації звернення про використання збройних сил російської федерації за межами російської федерації, яке було задоволено.

Так, приблизно о 05 годині 00 хвилин 24 лютого 2022 року президент російської федерації оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України та віддав відповідний наказ підрозділам збройних сил та іншим збройним формуванням російської федерації про військове вторгнення на територію суверенної України. На виконання вищевказаних наказів військово-політичного керівництва російської федерації, військовослужбовці зс російської федерації, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, інших областях та здійснити збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, після чого здійснити військову окупацію частин території суверенної України, в тому числі і смт. Якимівка Мелітопольського району Запорізької області, яке було захоплено 24 лютого 2022 року.

З метою відсічі військової агресії російської федерації, 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України затверджених Верховною радою України, зокрема Указом Президента України від 06 травня 2024 року №271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №3584-ІХ від 08.05.2024, яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, тобто до 12 серпня 2024 року.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року (в редакції від 07 травня 2022 року, далі за текстом - Закон №1207-УІІ), тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п.7 ч.1 ст.1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Відтак, Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22 грудня 2022 року (зі змінами) «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», вся територія Якимівської селищної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області внесена до вказаного переліку, та з 24 лютого 2022 року є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

Після остаточної військової окупації території Мелітопольського району Запорізької області, представниками збройних формувань російської федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» до правоохоронних органів у тому числі віднесено органи Національної поліції України.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ «Про Національну поліцію» завданнями поліції є:

1)забезпечення публічної безпеки і порядку;

2)охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3)протидії злочинності;

4)надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Тобто правоохоронний орган - це державна установа діяльність якої спрямована на захист, національної безпеки, забезпечення стану законності й правопорядку, захист прав, свобод та інтересів громадян, суспільства і держави та на реалізацію інших законодавчо визначених функцій держави.

Також правоохоронні органи - це державні органи, що на підставі відповідного законодавства здійснюють правоохоронну діяльність.

Правоохоронна діяльність - це вид державної діяльності, яка здійснюється з метою охорони права спеціально уповноваженими органами шляхом застосування юридичних заходів впливу в суворій відповідності з законом і при неухильному дотриманні встановленого ним порядку і може бути реалізована через систему правоохоронних органів. З метою здійснення правоохоронної діяльності створюються відповідні органи, які називаються правоохоронними.

Таким чином, правоохоронні органи - це існуючі в суспільстві й державі установи та організації, що здійснюють правоохоронну та правозахисну функції, основне завдання яких полягає в забезпеченні законності, захисту прав та законних інтересів громадян, юридичних осіб, боротьбі з кримінальними та іншими правопорушеннями. Під правоохоронним органом розуміють державну установу, яка діє в системі органів влади й виконує на основі закону державні функції (владні, організаційно-розпорядчі, контрольні тощо) в різних сферах внутрішньої та зовнішньої діяльності держави.

Продовжуючи встановлення тотального контролю та розповсюджуючи свою владу на захоплених військових шляхом територіях Мелітопольського району Запорізької області, представники збройних формувань російської федерації, діючи за підтримки місцевих колаборантів, окупаційної адміністрації та інших лояльних до держави-агресора верств місцевого населення із числа діючих та колишніх співробітників правоохоронних органів України, створили на тимчасово окупованій території Запорізької області незаконний правоохоронний орган - «Главное управление МВД в Запорожской области», на захопленій матеріально-технічній базі, яка належить ГУ НП в Запорізькій області, наділивши його всіма необхідними владними повноваженнями, необхідними для здійснення поліцейського контролю місцевого населення.

В подальшому, приблизно у квітні 2022 року (точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені) на захопленій матеріально-технічній базі відділення поліції №1 Мелітопольського РУП ГУ НП в Запорізькій області, розташованого за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, смт. Якимівка, вул. Пушкіна, буд. 21, представниками збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора було створено відповідний територіальний підрозділ вказаного незаконного правоохоронного органу, а саме - Якимівське управління Головного управління МВС в Запорізькій області (мовою оригіналу: «Акимовское управление Главного управления МВД в Запорожской области»), у подальшому - відділ поліції №3 (дислокація смт. Якимівка) Управління внутрішніх справ по м. Мелітополю та Мелітопольському району Головного управління МВС по Запорізькій області (мовою оригіналу - «отдел полиции №3 (дислокация пгт. Акимовка) УВД по г. Мелитополю и Мелитопольскому району ГУВД по Запорожской области»).

Так, на незаконний орган покладено завдання щодо здійснення правоохоронної діяльності на тимчасово окупованій території Якимівської селищної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області.

Тобто, незаконний орган, створений представниками окупаційної адміністрації не пізніше квітня 2022 року (більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлені) Якимівське управління Головного управління МВС в Запорізькій області (мовою оригіналу: «Акимовское управление Главного управления МВД в Запорожской области»), у подальшому - відділ поліції №3 (дислокація смт. Якимівка) Управління внутрішніх справ по м. Мелітополю та Мелітопольському району Головного управління МВС по Запорізькій області (мовою оригіналу - «отдел полиции №3 (дислокация пгт. Акимовка) УВД по г. Мелитополю и Мелитопольскому району ГУВД по Запорожской области»), який розташований за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, смт. Якимівка, вул. Пушкіна, буд. 21 - є правоохоронним органом.

Зокрема, в серпні 2022 року (точні дата та час органом досудового розслідування не встановлені), ОСОБА_6 , перебуваючи у смт. Якимівка Мелітопольського району Запорізької області, яке з 24 лютого 2022 року, та станом на сьогоднішній день є тимчасово окупованою територією збройними формуваннями держави-агресора російської федерації, діючи умисно, із власних корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, прийняв пропозицію невстановлених осіб із числа представників окупаційної влади смт. Якимівка Мелітопольського району Запорізької області та представників незаконного правоохоронного органу, створеного на тимчасово окупованій території смт. Якимівка Мелітопольського району Запорізької області, який мав назву Якимівське управління Головного управління МВС в Запорізькій області (мовою оригіналу - «Акимовское управление Главного управления МВД в Запорожской области»), а -у подальшому - відділ поліції №3 (дислокація смт. Якимівка) Управління внутрішніх справ по м. Мелітополю та Мелітопольському району Головного управління МВС по Запорізькій області (мовою оригіналу - «отдел полиции №3 (дислокация пгт. Акимовка) УВД по г. Мелитополю и Мелитопольскому району ГУВД по Запорожской области»), який розташований за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, смт. Якимівка, вул. Пушкіна, буд. 21, добровільно, з власної ініціативи вступив до лав вказаного незаконного правоохоронного органу, зайнявши посаду оперуповноваженого (мовою оригіналу - «оперуполномоченного»), та у подальшому, почав вчиняти протиправні дії від імені та за стандартами держави-агресора російської федерації, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади на тимчасово окупованій території Запорізької області.

В той же час, починаючи з серпня 2022 року, ОСОБА_6 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Якимівської селищної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області, діючи умисно, з власних корисливих мотивів, підтримуючи діяльність окупаційної влади держави-агресора російської федерації, та виконуючи свої функціональні обов`язки в інтересах окупаційної влади на займаній посаді оперуповноваженого (мовою оригіналу - «оперуполномоченного»), в межах своїх службових повноважень, будучи оснащеним індивідуальними засобами захисту та озброєним особистою табельною зброєю, одягненим у формений одяг, здійснював патрулювання території громади разом з іншими поліцейськими та представниками збройних формувань держави-агресора російської федерації, вступав на чергування у вказаному правоохоронному органі, проводив опитування місцевого населення, безпосередньо забезпечував охорону правопорядку підконтрольній йому території та контролював ситуація на території, а також вчиняв інші протиправні дії в інтересах окупаційної влади, пов`язані з охороною прав, правопорядку, що здійснюються від імені та за стандартами держави-агресора на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області, реалізація яких в свою чергу забезпечує становлення та зміцнення окупаційної влади російської федерації шляхом функціонування незаконно створеного окупаційного правоохоронного органу російської федерації на окупованій території України.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.7 ст.111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Заслухавши доповідь судді; аргументи захисника обвинуваченого на підтримання апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглядалось у суді першої інстанції у порядку, передбаченому главою 24-1 Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень КПК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Процедури "in absentia" припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні "Медєніца проти Швейцарії" Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.

Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа "Сейдовіч проти Італії"). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів або від співробітників засобів масової інформації (справа "Шомоді проти Італії"), є необґрунтованими.

Відповідно до вимог статті 297-5 КПК України, повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

У цьому провадженні вказаних вимог було дотримано як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, а також апеляційного провадження, що стороною захисту не заперечується та не спростовано.

Зокрема, повістка про виклик обвинуваченого ОСОБА_6 в судове засідання суду апеляційної інстанції була опублікована у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» випуск №59 від 20 березня 2025 року; повідомлення про дату, час та місце розгляду провадження також розміщено на офіційному веб-сайті Судової влади.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок суду цим вимогам закону відповідає. Суд першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Як зазначено вище, судовий розгляд зазначеного провадження здійснювався за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_6 у спеціальному судовому провадженні, рішення про проведення якого було прийняте з урахуванням тих обставин, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження та переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України (смт. Якимівка), з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження).

У зв`язку з цим, обвинувачений ОСОБА_6 не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті висунутого йому обвинувачення.

Разом з тим, судом при проведенні спеціального судового провадження були виконані вимоги, передбачені статтею 297-5 КПК України.

Захист обвинуваченого за призначенням здійснював фахівець в галузі права - адвокат ОСОБА_8 .

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_9 , який у судовому засіданні пояснив, що до тимчасової окупації проживав в смт. Якимівка та був приватним підприємцем, суду пояснив, що був знайомий з ОСОБА_6 , який до війни займався баштаном та «полями», не мав відношення до правоохоронних органів. Влітку 2022 ОСОБА_10 , пішов до МЧС рф, а потім до поліції. За яких обставин, свідок пояснити не міг. Також, пояснив, що вважає, що останній пішов на співпрацю добровільно, оскільки ніхто нікого не примушував, і всі мали можливість виїхати. Неодноразово бачив ОСОБА_11 біля райвідділку поліції, який був розташований там, де і при Україні по вул.Пушкіна в смт. Якимівка. Він стояв з іншими поліцейськими по формі з шевронами у виді прапору рф. Також, бачив його на поліцейській машині. Поліцейська машина була з української поліції, здерті наліпки «поліція» та «тризуб» була наліпка «полиция».

Свідок ОСОБА_12 , пояснив суду, що до тимчасової окупації працював в смт. Якимівка та виїхав з ТОТ 28 вересня 2022 року, знає ОСОБА_6 з дитинства, до тимчасової окупації останній працював з батьками, які займались купівлею-продажем овочів, «полями», відношення до поліції він не мав. В подальшому свідок пояснив, що після тимчасової окупації декілька разів бачив ОСОБА_13 за таких обставин. Бачив ОСОБА_6 на ринку в смт. Якимівка, де останній з 2-3 поліцейськими в формі та з шевронами у виді прапору рф та пістолетами, попереджали людей про торгівлю в невстановлених місцях і пропонували зайти на територію ринку. На початку серпня 2022, коли дружина його сусіда викликала поліцію, він виходив на дорогу зупинив патрульну машину поліції, в якій було 4 особи з автоматами та попередив їх про те, що у сусіда психічний розлад та він перебуває на обліку. В машині був і ОСОБА_10 , він був в балаклаві, проте він впізнав його по голосу. Останній раз він бачив ОСОБА_11 в райвідділку поліції рф, коли приїхав на виклик у складі бригади швидкої медичної допомоги, він просив ОСОБА_14 відігнати машину, що стояла біля входу у райвідділок, а той сказав, що це машина його керівника, а потім допоміг винести чоловіка, якому було зле. Свідок вважає, що ОСОБА_10 пішов на співпрацю добровільно, оскільки вся його сім`я була проросійських поглядів, а на початку окупації у сільському магазині батько розповідав, що ОСОБА_14 піде працювати в поліцію. Також, свідок додав, що ОСОБА_15 , допитував його тещу у райвідділку саме як працівник поліції.

Крім того, в судовому засіданні дослідженні такі документи:

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 травня 2024 року, згідно з яким свідок ОСОБА_12 впізнав особу на фото №3, як ОСОБА_16 , якого знає як місцевого жителя смт.Якимівка, який погодився на співпрацю з окупаційною владою та пішов працювати до незаконно створеного правоохоронного органу в смт.Якимівка, бачив одягненого у формений одяг поліції російської федерації, що підтверджується Довідкою до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 травня 2024 року;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 травня 2024 року, згідно якого свідок ОСОБА_17 впізнав особу на фото №3, як ОСОБА_16 , якого знає як місцевого жителя смт.Якимівка, останній погодився на співпрацю з окупаційною владою та пішов працювати до незаконно створеного правоохоронного органу в смт.Якимівка, бачив одягненого у формений одяг поліції російської федерації,що підтверджується Довідкою до Протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 травня 2024 року;

- протокол за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 11 січня 2024 року та протокол огляду від 25 квітня 2024 року, згідно з яким, встановлено (мовою оригінала) «Список личного состава отдела полиции №3 (дислокация пгт. Акимовка) Управления МВД России «Мелитопольское» для сверки наличия докторат личного состава» «младший лейтенант полиции ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 года рождения - оперуполномоченный отделения уголовного розыска отдела полиции № 3 (дислокация пгт. Акимовка) Управления МВД России «Мелитопольское»;

- протокол огляду від 25 квітня 2024 року, згідно якого встановлено, що ОСОБА_6 приймав участь у охороні громадського порядку в період проведення Референдуму на території Запорізької області на виборчій дільниці №290, з місцем розташування, за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с.Вовчанське, вул.Ювілейна, 42 як співробітник УВС, що підтверджується (мовою оригінала «Расстановой личного состава ВУМВД России в Запорожской области, ГУВД по Запорожской облати и заинтересованных силовых структур (УФС ВНГ России, МЧС России, Военной полиции ВС России), задействованого на охрану общественного порядка в период проведения Референдума на территории Запорожской области»;

- протокол огляду від 25 квітня 2024 року, в ході якого встановлено, що ОСОБА_6 отримав заробітну плату за вересень 2022 року від «ГУМВД в Запорожской области» в розмірі 63788,27 руб.

Отже, сукупністю досліджених доказів поза розумним сумнівом підтверджується те, що ОСОБА_6 , будучи громадянином України, добровільно, з власної ініціативи вступив до лав незаконного правоохоронного органу відділу поліції №3 (дислокація смт. Якимівка) Управління внутрішніх справ по м. Мелітополю та Мелітопольському району Головного управління МВС по Запорізькій області (мовою оригіналу - «отдел полиции №3 (дислокация пгт. Акимовка) УВД по г. Мелитополю и Мелитопольскому району ГУВД по Запорожской области»), який розташований за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, смт. Якимівка, вул. Пушкіна, буд. 21, зайнявши посаду оперуповноваженого (мовою оригіналу - «оперуполномоченного»), та у подальшому, почав вчиняти протиправні дії від імені та за стандартами держави-агресора російської федерації, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади на тимчасово окупованій території Запорізької області.

Вказаний факт підтверджується показаннями свідків: ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які узгоджуються з письмовими доказами, зокрема з відомостями з протоколів впізнання особи за фотознімками, протоколів за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем.

Показання, надані свідками, є логічними та такими, що не суперечать зібраним у кримінальному провадженні доказам та фактичним обставинам справи, встановленим в ході судового розгляду.

Вказані свідки підтвердили як факт перебування ОСОБА_6 на тимчасово окупованій території України, так і обставини вступу ОСОБА_6 на службу до міліції окупаційної влади, що зокрема підтверджено і свідком ОСОБА_9 , який окрім іншого підтвердив, що особисто бачив ОСОБА_11 біля райвідділку поліції, який був розташований там де і при Україні по вул. Пушкіна в смт. Якимівка, останній стояв з іншими поліцейськими по формі з шевронами у виді прапору рф, також бачив його на поліцейській машині, на якій була наліпка «полиция».

Вказаний факт також підтверджено і свідком ОСОБА_12 , який зокрема зазначав, що знає ОСОБА_6 з дитинства, після тимчасової окупації декілька разів бачив ОСОБА_13 на ринку в смт. Якимівка, де останній з 2-3 поліцейськими в формі та з шевронами у виді прапору рф та пістолетами, попереджали людей про торгівлю в невстановлених місцях і пропонували зайти на територію ринку, після чого на початку серпня 2022, зупиняв патрульну машину поліції, в якій було 4 особи з автоматами, в машині був і ОСОБА_10 , він був в балаклаві, проте він впізнав його по голосу. Останнього разу він бачив ОСОБА_13 в райвідділку поліції рф, коли приїхав на виклик у складі бригади швидкої медичної допомоги, він просив ОСОБА_14 відігнати машину, що стояла біля входу у райвідділок, а той сказав, що це машина його керівника, а потім допоміг винести чоловіка, якому було зле. Крім того повідомив, що ОСОБА_15 , допитував його тещу у райвідділку саме як працівник поліції.

Окрім того, згідно з протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 11 січня 2024 року та протоколом огляду від 25 квітня 2024 року, під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії було виявлено (мовою оригінала) «Список личного состава отдела полиции №3 (дислокация пгт. Акимовка) Управления МВД России «Мелитопольское» для сверки наличия докторат личного состава», в якому серед інших міститься запис: «младший лейтенант полиции ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 года рождения - оперуполномоченный отделения уголовного розыска отдела полиции №3 (дислокация пгт. Акимовка) Управления МВД России «Мелитопольское».

Також, фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінувалось обвинуваченому, підтверджується відомостями з протоколу огляду від 25 квітня 2024 року за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 13 листопада 2022 року реєстр. №59/14-16дск з додатком до протоколу огляду - оптичному носії DVD-R диску".

Крім того, протоколом огляду від 25 квітня 2024 року підтверджується факт того, що ОСОБА_6 приймав участь у охороні громадського порядку в період проведення референдуму на території Запорізької області на виборчій дільниці №290, з місцем розташування, за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с.Вовчанське, вул.Ювілейна, 42 як співробітник УВС, а саме, в ході проведеного огляду виявлено інформацію (мовою оригінала) «Расстанку личного состава ВУМВД России в Запорожской области, ГУВД по Запорожской области и заинтересованных силовых структур (УФС ВНГ России, МЧС России, Военной полиции ВС России), задействованого на охрану общественного порядка в период проведения Референдума на территории Запорожской области.

Також, факт зайняття ОСОБА_6 посади оперуповноваженого в незаконно створеному правоохоронному органі підтверджується протоколом огляду від 25 квітня 2024 року, в ході якого встановлено, що ОСОБА_6 отримав заробітну плату за вересень 2022 року від «ГУМВД в Запорожской области» в розмірі 63788,27 руб.

Стосовно версії сторони захисту про відсутність доказів добровільності зайняття ОСОБА_6 оперуповноваженого у незаконному правоохоронному органі, то така версія спростовується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів, які досліджені судом та яким надана належна оцінка, в тому числі і свідків, які є очевидцями події.

Також, не знайшли свого підтвердження доводи захисника про те, що обвинувачений міг погодитись на співпрацю з окупаційною владою у зв`язку із вкрай тяжкою економічною ситуацією.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що такі твердження спростовуються показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_12 .

Враховуючи вищевикладене, є доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 добровільно зайняв посаду у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території смт Якимівка Мелітопольського району Запорізької області, здійснював в межах своїх службових повноважень, будучи оснащеним індивідуальними засобами захисту та озброєним особистою табельною зброєю, одягненим у формений одяг, здійснював патрулювання території громади разом з іншими поліцейськими та представниками збройних формувань держави-агресора російської федерації, вступав на чергування у вказаному правоохоронному органі, проводив опитування місцевого населення, безпосередньо забезпечував охорону правопорядку підконтрольній йому території та контролював ситуація на території, а також вчиняв інші протиправні дії в інтересах окупаційної влади, пов`язані з охороною прав, правопорядку, що здійснюються від імені та за стандартами держави-агресора на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області, реалізація яких в свою чергу забезпечує становлення та зміцнення окупаційної влади російської федерації шляхом функціонування незаконно створеного окупаційного правоохоронного органу російської федерації на окупованій території України.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Свої висновки суд належним чином вмотивував в оскаржуваному вироку та з цими висновками повністю погоджується колегія суддів.

Таким чином, доводи захисника щодо недоведеності складу вищевказаного злочину в діях його підзахисного, є безпідставними та спростовуються наявними в справі доказами.

Всі доводи сторони захисту, які є аналогічними тим, що викладені в апеляційній скарзі захисника, були перевірені судом першої інстанції та на ці доводи надана аргументована та змістовна відповідь у вироку.

Наявні в справі докази у їх сукупності вказують на невимушеність поведінки обвинуваченого, відсутності будь-якого примусу щодо нього, а відтак, і цілковитої добровільності його дій, а доводи захисника про протилежне ґрунтуються на припущеннях.

В матеріалах провадження відсутні об`єктивні дані, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 , вчиняючи дії, вказані в обвинувальному акті та у вироку суду, діяв не добровільно.

Вважати показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_12 неналежними та недопустимими доказами, як про це просить захисник, жодних підстав немає.

Показання вказаних осіб повністю узгоджуються з іншими доказами і на їх спростування стороною захисту жодних доказів не надано.

З доводами захисника про те, що досліджені судом електронні докази є електронною інформацією без ознаки саме доказу, колегія суддів також не погоджується і звертає увагу на те, що вказані докази отримані органом досудового розслідування за результатами здійснення негласних слідчих (розшукових) дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем, які проведені у відповідності з вимогами закону.

Такі доводи були предметом перевірки під час судового розгляду та при ухваленні оскаржуваного вироку, та суд першої інстанції дійшов висновку, що під час дослідження наведеної інформації не встановлено даних про те, що відео- інформація є непослідовною чи переривається, отримана інформація є достовірною, узгоджується з іншою сукупністю доказів, і за таких обставин, не викликає сумнівів у своїй достовірності і допустимості.

З такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, обґрунтовано вважав зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності - достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи винного тощо.

Свої висновки в частині призначеного покарання суд також належним чином вмотивував у вироку.

Підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання колегія суддів не убачає.

Колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі захисника не наведено переконливого обґрунтування на спростування висновків суду, викладених у вироку, а тому вказана скарга задоволенню не підлягає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2024 року, яким ОСОБА_6 , визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4