Справа №: 148/1121/25
Провадження № 1-кп/148/110/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженні № 0000103 від 08.04.2025, відносно: ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Тульчинського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000103 від 08.04.2025, відносно ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів.

Клопотання мотивує тим, що з часу застосування строку тримання під вартою до ОСОБА_4 , попередньо зазначені ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення не зменшились, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та лише такий вид запобіжного заходу може гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_4 його процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, в тому числі за корисливі злочини, востаннє вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 01.02.2022 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 28.08.2024 з місць позбавлення волі, після чого ОСОБА_4 маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та продовжив вчинення нових злочинів.

Крім того ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності за який передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років, відсутністю у ОСОБА_4 постійного місця роботи, часта зміна місця проживання, відсутність міцних соціальних та сімейних зв`язків, а також розуміючи, що він має не зняту і непогашену судимість під загрозою позбавлення волі може переховуватись від органів досудового розслідування і суду.

Також при обранні запобіжного заходу ОСОБА_4 на виклики до слідчого судді не з`являвся, у зв`язку із чим відносно нього застосовувався привід з метою його доставки до суду та розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, що також додатково підтверджує вищевказаний ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з метою уникнення покарання.

За таких обставин та беручи до уваги, що вказані вище ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному конкретному випадку є недоцільними і саме - тримання під вартою може запобігти зазначеним ризикам, просив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 просили не застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, просили застосувати домашній арешт.

Потерпілий підтримав клопотання прокурора.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора, суд виходить зі слідуючого.

Згідно ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23.08.2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").

Так, під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, та не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів та бере до уваги доводи захисника та обвинуваченого, однак не вважає їх беззаперечно достатніми для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

При цьому, достатні відомості про усунення та відсутність на теперішній час тих обставин, які раніше стали підставою для обрання у відношенні ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відсутні, а отже, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого судом не встановлено.

Так, суд приходить до висновку, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 , опинившись на волі, зможе переховуватись від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, в яких він обвинувачується і щодо яких йому органами досудового розслідування пред`явлене обвинувачення. Є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_4 з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованого злочину, зможе ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення (ризик переховування).

На наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років позбавленням волі, а також враховуючи, що обвинувачений має непогашені та незняті судимості, а тому, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого йому злочину, будучи обізнаними про покарання, яке загрожує в разі визнання винними за вироком суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності може виїхати за межі України, в тому числі, на непідконтрольні на даний час Україні території.

Згідно рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка особи дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи.

За сукупності таких обставин, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та його належну поведінку.

Доводи обвинуваченого та захисника в обґрунтування заперечень проти клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає не достатніми, оскільки вони не підтверджуються доказами та не спростовують обставин, що вказують на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, необхідних для тримання під вартою.

Разом з тим, з врахуванням вимог ст. 183 КПК України, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 також необхідно обрати розмір застави в межах, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб (в сумі 60560,00 грн.), оскільки саме такий її розмір може забезпечити виконання обвинуваченим на час судового розгляду покладених на нього обов`язків, передбачених пп. 1-3 ч. 5 ст. 194 КПК України, та є гарантією реалізації його прав, визначених кримінальним процесуальним законодавством.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 177, 183, 331 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити на 60 днів, та утримувати його у Вінницькій установі виконання покарань УДПтС України у Вінницькій області №1 по 17 жовтня 2025 включно.

Визначити розмір застави, який здатний забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 60560 грн (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень), після внесення якої ОСОБА_4 підлягає звільненню з під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.

З дня внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1-3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати за викликом до суду; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області.

Суддя ОСОБА_1