Справа № 459/1213/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/556/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 0000296 від 13.03.2024 року про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шептицького (Червонограда) Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, зокрема: 09.09.2021 Сокальським районним судом Львівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік та 17.11.2021 Червоноградським міським судом Львівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений 21.11.2023 з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям покарання,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 23 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 23 квітня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбування покарання слід рахувати з часу фактичного затримання - 13.03.2024 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання зарахувано обвинуваченому ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення, починаючи з 13.03.2024 до часу вступу вироку в законну силу, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, речових доказів та арешту майна.

Згідно вироку, ОСОБА_6 13.03.2024 близько 13 години 30 хвилин, перебуваючи у продуктовому магазині, що знаходиться по вулиці Будівельна 7 в місті Шептицькому (Червонограді) Львівської області, помітив ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розраховувався за товари, після чого, вийшов із магазину та дочекавшись ОСОБА_9 біля вхідних дверей вказаного магазину, зав`язав з останнім розмову, в ході якої продовжуючи рухатися повз вулицю Будівельну в напрямку спортивного комплексу «Шахтар», що по вулиці Героїв Майдану, 2 в місті Шептицькому (Червонограді) Львівської області, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, введеного 24.02.2022 на підставі Указу Президента України № 64/2022 (з подальшими змінами та доповненнями), усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою заволодіння чужим майном та особистого збагачення, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, використовуючи фактор несподіваності, рукою проник до кишені куртки ОСОБА_9 , звідки витягнув мобільний телефон марки «Redmi А2» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 2330 гривень, який був поміщений у чохол зеленого кольору, та в якому були наявні дві сім-карти мобільного оператора «Лайфселл» з абонентським номером НОМЕР_3 та сім-картою мобільного оператора «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_4 , після чого утримуючи мобільний телефон в руці, маючи на меті відкрито викрасти чуже майно, і розуміючи відкритий характер своїх дій, з місця вчинення кримінального правопорушення втік, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2330 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок - скасувати та винести новий, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що не згідний із вироком Червоноградського міського суду від 23.04.2025 року. Суд невірно кваліфікував дії ОСОБА_6 , обвинувачення ґрунтується виключно на припущеннях і показах потерпілого.

Вважає, що дії ОСОБА_6 слід перекваліфікувати із ч.4 ст. 186 (оскільки наявний сумнів щодо вчинення грабежу) на ч.4 ст. 185 КК України.

Зазначає, що як вбачається із показів обвинуваченого так і потерпілого, телефон ОСОБА_6 було викрадено таємно, у спосіб який не дозволяв потерпілому виявити протиправні дій ОСОБА_6 , а от моменту, коли ОСОБА_6 був викритий за крадіжку, коли саме було виявлено потерпілим, та що зник телефон судом не встановлено. Ці обставини мають важливе значення, адже впливають на правильну кваліфікацію дій обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника, обвинуваченого, які апеляційні вимоги підтримали та думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 186 КК України, як вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабіж), у великих розмірах, вчинене в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того слід звернути увагу на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження.

Апеляційні вимоги обвинуваченого та його захисника щодо перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ч.4 ст. 186 на ч.4 ст. 185 КК України є необґрунтованими, бездоказовими та були предметом розгляду в суді першої інстанції та суд дав належну оцінку показам обвинуваченого в частині невизнання вини, критично оцінивши їх.

Відповідно до матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_6 протиправно, умисно, відкрито, у присутності потерпілого ОСОБА_9 викрав належний йому мобільний телефон, при цьому і обвинувачений, і потерпілий усвідомлювали протиправний характер дій винного, про що особисто повідомив потерпілий у виклику на телефонну лінію 102, а в подальшому і в судовому засіданні під час розгляду даної справи. Обвинувачений мав реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, оскільки покинув місце події з викраденим мобільним телефоном. Викрадене майно є особистою власністю потерпілого, а відтак для обвинуваченого воно являється чужим і охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України.

Відтак, доводи захисника про те, що останній забрав мобільний телефон таємно, без відома потерпілого, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки дії обвинуваченого суперечать поясненням потерпілого та дослідженим письмовим доказам.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що показання обвинуваченого ОСОБА_6 не узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами, які в сукупності є логічними, взаємопов`язаними і узгоджуються між собою, повно та об`єктивно відтворюють обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення. Невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину, суд першої інстанції розцінив як спосіб захисту, спрямований на уникнення кримінальної відповідальності.

З таким висновком, щодо дій обвинуваченого ОСОБА_6 та їх кваліфікація згідно Кримінального кодексу України за ч.4 ст. 186 КК України погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни оскаржуваного судового рішення та вважає вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_6 законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 23 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4