Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/3072/24
Провадження №1-кп/523/683/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2025 Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеса ОСОБА_3

за участю захисника ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6

у присутності обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Суворовського районного суду м. Одеса об`єднані обвинувальні акти кримінальних проваджень за №0000193 від 1.02.2024 року, №0000010 від 6.01.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тирасполь р. Молдова, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого:

За змістом обвинувального акту зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.186 ч.4, 125 ч.2 КК України, -

Встановив:

3.01.2024 року приблизно о 18:50 годині, ОСОБА_7 , знаходячись в коридорі загального користування на 9 поверсі будинку АДРЕСА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних особистих відносин та словесного конфлікту з раніше знайомим йому ОСОБА_5 , діючи навмисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень та заподіяння шкоди здоров`я останньому, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, нацькував свою собаку на прізвисько « ОСОБА_8 » породи «кане-корсо», яка відноситься до бійцівських порід, а саме надав собаці словесну команду, на виконання якої пес накинувся на ОСОБА_5 , укусивши один раз в область лівої гомілки, після чого ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, діючи умисно, наніс ОСОБА_5 не менше двох ударів кулаком в область обличчя, внаслідок чого спричинивши ОСОБА_5 згідно висновку судово-медичної експертизи за №42 від 8.01.2024 року тілесні ушкодження у вигляді синців та садна обличчя, які самі по собі, як і в сукупності мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше шести днів та відповідно критеріям п.п.2.3.5 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; а також укушеної рани та садна лівої гомілки, які оцінюються в комплексі, та які викликали розлад здоров`я понад шести днів, але не більше трьох тижнів (21 день), що за критеріями п.п.2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім цього, 1.02.2024 року приблизно о 17:50 годині, ОСОБА_7 , будучи достовірно обізнаним, що на території України оголошений воєнний стан відповідно Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_9 за №64/2022 від 24.02.2022 року та Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" за №2102-ІХ від 24.02.2022р. у зв`язку з військовою агресію Російської Федерації проти України та продовженого Указами Президента України за №133/2022 від 14.03.2022р., №259/2022 від 18.04.2022р., №341/2022 від 17.05.2022р., №573/2022 від 12.08.2022р., №757/2022 від 7.11.2022р., №58/2023 від 6.02.2023р., №254 від 1.05.2023р., №451 від 26.07.2023р., №734 від 6.11.2023р., затверджених Законами України №2119-ІХ від 15.03.2022р., №2212-ІХ від 21.04.2022р., №2263-ІХ від 22.05.2022р., №2500-IX від 15.08.2022р., №2738-IX від 16.11.2022р., №2915-IX від 7.02.2023р., №3057-IX від 2.05.2023р., №3275-IX від 27.07.2023р., №3429-IX від 8.11.2023р., маючи намір на відкрите заволодіння чужим майном, діючи навмисно з корисливих мотивів, зустрівши знайому йому ОСОБА_6 , в ході розмови з останньою, приблизившись до потерпілої та застосувавши до неї насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, яке виразилося в нанесенні ОСОБА_6 одного удару рукою в область плечового суглобу, внаслідок чого потерпіла втративши рівновагу обперлась спиною на стіну, після чого ОСОБА_7 , скориставшись сприятливими умовами та безпорадним станом потерпілої, відкрито заволодів, вирвавши з рук ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A04e» імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 вартістю 3999 гривень, після чого з місця злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим своїми діями спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 3999 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 при розгляді об`єднаного кримінального провадження фактично не визнав свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.186 ч.4, 125 ч.2 КК України.

За інкримінованим епізодом ст.125 ч.2 КК України ОСОБА_7 показав, що на початку січня 2024 року повертався додому з прогулянки з собакою, зайшов до ліфту, до якою підбігли його сусіди ОСОБА_5 зі своїм сином, незважаючи на те, що вони бачили, що він стоїть з собакою, все ж таки також зайшли до ліфту, хоча могли почекати, коли він доїде до 9 поверху. У ліфті між ним та ОСОБА_5 сталася неприємна розмова, а собака коли бачить, що є агресія, без команди становиться на захист хазяїна, але він утримував її ногою. Коли відчинилися двері ліфта, він просто відштовхнув ОСОБА_5 рукою, ніяких цілеспрямованих ударів не було, та пробіг до своєї кімнати, припускає, що його собака може і прихватила за ногу потерпілого, але він не бачив як це вона робила, навпаки намагався цьому запобігти.

Під час допиту у судовому засіданні за даним епізодом ОСОБА_7 дав покази, які не співпадають з пред`явленим обвинуваченням, запевняючи, що собаці ніякої команди не давав, оскільки розумів, що і без наказу вона може напасти, водночас не заперечуючи того факту, що був складений адміністративний протокол та призначений штраф, додатково вказуючи, що сусіди з перших днів негарно себе ведуть, між ними були постійні конфлікти, серед іншого спровоковані.

Щодо інкримінованого йому діяння за ст.186 ч.4 КК України ОСОБА_7 пояснив, що 1.02.2024 року прийшовши увечері з роботи, як звичайно пішов гуляти з собакою, коли повертався, побачив біля парадної будинку свою колишню цивільну дружину, яка йшла з якимось хлопцем. Зупинившись, почав з нею розмовляти, зрозумівши, що відносини з ОСОБА_6 не складувалися, просив її віддати його речі, вона в руках тримала мобільний телефон, який він колись купував їй. Забравши з її рук мобільний телефон, заявив, що коли вона принесе його речі, тоді зможе забрати телефон, після чого направився до себе додому. Приблизно через годину, як потім з`ясовувалося, співпрацівники поліції стали ламати вхідні двері його квартири, які він спочатку не відчиняв, так як подивившись у вічко, побачив хлопців, одягнутих у цивільний одяг, потім коли був зламаний верхній замок, він відкрив двері, співробітники поліції зайшли, ніяких ухвал йому не надали, стали проводити обшук, в ході якого знайшли мобільний телефон, який він не ховав, написали, що вчинив грабіж.

Вважає, що ніякого умислу на пограбування не мав, що це було загальне майно з колишньою цивільною дружиною, коли він взяв з рук потерпілої мобільний телефон, який подарував їй, вона не заперечувала, стверджуючи, що не штовхав ОСОБА_6 , взагалі не чіпав її, не погоджуюсь з оглянутим у судовому засіданні слідчим експериментом за участю потерпілої, заявляючи, що це є неправдою, ОСОБА_6 його оговорює, не пояснюючи ймовірні причини його обмовляти, при цьому не оспорюючи того факту, що мобільний телефон, який купувався в кредит на ім`я « ОСОБА_10 », був належний потерпілій. Взагалі з показами допитаних потерпілих не згодний, зазначаючи, що все було не так, як описують ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що саме його покази є дійсними.

Винність обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.186 ч.4, 125 ч.2 КК України повністю підтверджується наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, оголошеними та долученими до обвинувального акту, а також показаннями потерпілих, свідків, дослідження яких було проведено судом у судовому засіданні.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 за епізодом ст.125 ч.2 КК України пояснив, що вони разом з ОСОБА_7 мешкають в будинку АДРЕСА_3 , неприязних відносин до обвинуваченого не має. 3.01.2024 року о 18:55 годині ОСОБА_7 прийшов до його дружини додому, сказав викликати чоловіків, так як хоче поспілкуватися. Коли він разом зі своїм сином зайшли на комуну, ОСОБА_7 виходив зі своєї кімнати, в цей момент він почув від нього команду «Фас», на коридор вибігла собака, яка вчепилися в його ногу. Коли він став відганяти від себе собаку, ОСОБА_7 підбіг до нього, наніс два удари, один в область щелепи, другий в ніс, в наслідок чого у нього потекла кров, на шум вийшов сусід ОСОБА_11 , який відтягнув собаку, так як вона його слухається, після чого викликали поліцію. У відділку не міг зупинити кровотечу з носу, потрапив до лікарні, де йому надали медичну допомогу, перев`язали ногу.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 наполягав на суворій мірі покарання щодо обвинуваченого.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 за епізодом ст.125 ч.2 КК України пояснила, що 3.01.2024 року о 18 годині, перебуваючи в своїй кімнаті АДРЕСА_4 , почула як сусід ОСОБА_7 з гучною лайкою постукав у двері її квартири, вимагаючи, щоб вона викликала своїх чоловіків, після чого вона подзвонила своєму чоловікові та сину, розповівши про ситуацію. Через деякий час, розпізнавши голоси чоловіка та сина, вийшла на коридор, побачила як з кімнати ОСОБА_7 вибігла його собака, вкусила за ногу її чоловіка, потім накинулася на сина, виділа як ОСОБА_7 наніс удар в обличчя чоловіка, побачивши кров, вона побігла до свого житла за ліками, потім повернулася, довго очікували приїзду поліції, тим часом продовжувався діалог, щоб ОСОБА_7 нікуди не пішов, так як він мав звичку ховатися в своїй кімнаті та нікому не відчиняти двері.

На запитання захисту свідок ОСОБА_12 уточнила, що коли вийшла зі своєї кімнати, собака ОСОБА_7 вже бігла, схватила за ногу чоловіка, команди «Фас» у цей раз не чула, але їй відомі інші обставини, коли обвинувачений нацьковував собаку, також зазначаючи, що ОСОБА_7 заселився в їх будинок років 6 тому, і з цього часу сусіди неодноразово писали заяви в поліцію щодо поведінки ОСОБА_7 , який, будучи у поганому настрої, скоював сварки, матерні образи, конфліктував з усіма мешканцями по черзі, до його появи всі жили мирно.

Разом з цим, виходячи з показів потерпілого ОСОБА_5 , який вказав, що очевидцем подій, які мали місце 3.01.2024 року, був його син, за клопотанням сторони обвинувачення у судовому засіданні був допитаний в якості свідка ОСОБА_13 , який по суті пояснив, що 3.01.2024 року у вечірній час їхав з роботи, коли йому подзвонила його мати та повідомила, що сусід ОСОБА_7 бігає по комуні з монтуванням, кричить, щоб викликали чоловіків, хоче розмовляти. Він разом зі своїм батьком ОСОБА_5 приїхали додому, піднялися на 9 поверх, ОСОБА_7 як раз знаходився біля своєї двері, в цю хвилину з його кімнати вибігла собака, кинулася на батька, вкусила його за ногу, потім переключилася на нього, ОСОБА_7 вдарив батька в обличчя, потекла кров, далі тривала словесна перепалка, була викликана поліція.

Додатково свідок ОСОБА_13 зазначив, що у ОСОБА_7 наявна така особливість, що коли він знає, що сусідами викликана поліція, ховається у своїй кімнаті або терміново уходить. В той день він також отримав укус собаки, але коли приїхав до відділку поліції разом з батьком, не мав можливості написати заяву щодо протиправних дій ОСОБА_7 , так як його забрали до військкомату, і весь цей час він перебував в ЗСУ.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 за епізодом ст.186 ч.4 КК України показала, що 1 лютого 2024 року приблизно о 18:00 годині у зв`язку з тим, що в її кімнаті було вимкнене світло, вирішила подивитися на щиток, тримаючи в руках мобільний телефон в якості ліхтарика для підсвічування. Коли вийшла на парадну, на її шляху стояв з собакою ОСОБА_7 , який також проживав в будинку АДРЕСА_3 . Він штовхнув її в плече, від чого вона вдарилися спиною об стіну, у ту мить ОСОБА_7 вирвав з її рук мобільний телефон та пішов на вулицю, вона стала кричати йому, щоб повернув мобільний телефон, але він не віддав, після чого вона звернулася до поліції. Як затримували ОСОБА_7 , не бачила, вона тільки зі співробітниками піднялася на 9 поверх, постукала, просила повернути телефон та щоб відчинив двері.

На запитання захисту потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що явних тілесних ушкоджень у неї не було, від поштовху у неї була забруднена побілкою жилетка внаслідок стусанини об стіну, все відбувалося швидко. Щодо особистих відносин з обвинуваченим зазначила, що деякий час вони проживали разом, але за півтора роки до подій розлучилися, давно живуть окремо, ніяких відносин між нею та ОСОБА_7 не має, як і його речей в її квартирі, мобільний телефон «Самсунг» належить їй особисто, вона за нього виплачувала кредит. У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 підтримала позицію прокурора щодо призначення обвинуваченому суворої міри покарання, також підтвердивши, що на слідчому експерименті за її участі все вірно було зафіксовано.

Письмовими доказами за епізодом ст.125 ч.2 КК України

- Протоколом огляду місця події від 6.01.2024 року, а саме приміщення коридору загального користування на дев`ятому поверсі будинку АДРЕСА_3 з фото таблицею.

- Висновком судово - медичної експертизи за №42 від 8.01.2024 року, згідно якому у ОСОБА_5 виявлені наступні тілесні ушкодження: синці та садна обличчя, які могли бути спричинені від дії рук, характер та локалізація яких нехарактерні для само спричинення власною рукою, які самі по собі, як і в сукупності мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше шести днів та відповідно критеріям п.п.2.3.5 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Виявлена у ОСОБА_5 укушена рана та садна лівої гомілки могли бути спричинені від зубів тварини (собаки), які могли бути заподіяні 3.01.2024 року, можливо в єдиний часовий період, які оцінюються в комплексі, та які викликали розлад здоров`я понад шести днів, але не більше трьох тижнів (21 день), що за критеріями п.п.2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Письмовими доказами за епізодом ст.186 ч.4 КК України

- Протоколом огляду місця події від 1.02.2024 року, а саме приміщення загального коридору на першому поверсі будинку АДРЕСА_3 з фото таблицею.

- Протоколом огляду предметів від 2.02.2024 року, предметом огляду якого у присутності понятих є картонна коробка з зображенням та надписом «Samsung Galaxy A04e» з додатковою інформацією вказання серійного номеру телефону SN: НОМЕР_3 , imei: НОМЕР_1 , imei: НОМЕР_2 ; а також товарний чек, на якому міститься надпис «крамниця Цитрус», Смартфон «Samsung Galaxy A04e», 3/32гб, Мідь, 3999,00грн., 10.03.2023.

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 7.02.2024 року та відтвореним у судовому засіданні відео записом за участю потерпілої ОСОБА_6 у присутності понятих, в ході проведення якого потерпіла послідовно та детально, знаходячись на місці події, вказала про обставини кримінального правопорушення, показуючи, як вийшла з квартири, тримаючи в руках належний їй мобільний телефон «Самсунг», підсвічуючи ним в коридорі, біля східчастого проходу стояв ОСОБА_7 зі своєю собакою, яка перекрила їй хід, внаслідок чого вона зупинилася, ОСОБА_7 заявивши, що хоче з нею поговорити, зробив крок в її сторону, вона в свою чергу, маючи на нього жахливу реакцію, ухиляється, намагаючись пройти, але ОСОБА_7 штовхає її в стіну, вириває з її рук мобільний телефон та виходить з парадної, вона кричить йому вслід повернути мобільний телефон, але цього не сталося, ОСОБА_7 скрився з поля зору.

- Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 1.02.2024 року, в ході якого у присутності понятих свідок ОСОБА_14 впізнав під номером 1 із чотирьох пред`явлених осіб ОСОБА_7 як особу, яка відкрито викрала у його знайомої ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A04e».

- Протоколом обшуку від 2.02.2024 року та відтвореним у судовому засіданні відео записом проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , а саме кімнати АДРЕСА_5 , в ході якого у присутності понятих був виявлений та вилучений мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A04e», який знаходився в дивані (під ліжком) у вищезазначеній квартирі з фото таблицею. Співпрацівники поліції фіксують імей знайденого мобільного телефону, ОСОБА_7 відмовляється давати пояснення без адвоката, кричить, що телефон йому підкинули, обурюється, що в кімнаті багато людей, що знімають не ту сторону, в агресивній формі коментує дії працівників поліції.

- Протоколом огляду предмету від 2.02.2024 року, а саме мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A04e», серійного номеру SN: НОМЕР_3 , imei: НОМЕР_1 , imei: НОМЕР_2 , який визнаний в якості речового доказу.

Обсяг доказів, які були досліджені у судовому засіданні сторона обвинувачення вважала достатнім, відмовившись від допиту інших свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , а також понятих, зазначених в реєстрі матеріалів досудового розслідування, мотивуючи тим, що вони не були безпосередніми очевидцями скоєних кримінальних правопорушень, більш суттєвого нічого повідомити не можуть, крім того забезпечити явку свідків не вбачається можливим, так як з ними не має зв`язку, вони проходять службу в ЗСУ, однак ОСОБА_7 виявив бажання щодо допиту свідка ОСОБА_14 , проте захисник під час судового провадження не наполягав на допиті понятих та свідків за ст.186 ч.4 КК України, не беручи на себе зобов`язання щодо забезпечення їх явки, у зв`язку з чим суд дослідження інших доказів не проводив.

Аналізуючи досліджені матеріали кримінального провадження, вислухавши пояснення учасників процесу, суд критично відноситься до показів обвинуваченого з точки зору ОСОБА_7 в тій частині, що він не мав умислу та не вчиняв інкримінованого йому злочину за ст.186 ч.4 КК України, так як взяв у потерпілої телефон за умов, що вона поверне йому його речі, які нібито у неї залишилися, проте дана позиція сторони захисту спростовується дослідженими та оголошеними у судовому засіданні доказами, а саме протоколом проведення слідчого експерименту від 7.02.2024 року за участю ОСОБА_6 , в ході якого потерпіла чітко та докладно відтворила обставини вчинення кримінального правопорушення та у судовому засіданні дала детальні покази, які прямо вказують на ОСОБА_7 , як на особу яка вчинила відносно неї відкрите викрадення майна з застосуванням насильства, яке виразилося в штовханині рукою в область плеча.

Версія обвинуваченого, що викрадений мобільний телефон є загальною власністю, тому що він колись його купив, коли вони з потерпілою перебували у цивільному шлюбі, не знайшла свого підтвердження у ході судового засідання, оскільки було встановлено, що мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A04e» був придбаний в кредит ніяк не ОСОБА_7 , та як з`ясовано постраждала та обвинувачений за півтора року до вказаних подій розлучилися, не підтримували відносин, кредит виплачувався безпосередньо потерпілою, та наприкінці за результатами судового розгляду ОСОБА_7 все ж таки визнав той факт, що мобільний телефон належить ОСОБА_6 .

Щодо заяви обвинуваченого, що він не спричиняв ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, суд вважає за необхідне зауважити, що ОСОБА_7 не інкримінується спричинення тілесних ушкоджень, а пред`явлене обвинувачення в застосуванні насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що було доведено у ході судового засідання, а саме здійснення обвинуваченим поштовху потерпілої, яка вдарилися у стіну. Виказане обвинуваченим невдоволення, що за його участі не був проведений слідчий експеримент під час досудового розслідування є недоречним, оскільки ОСОБА_7 відмовлявся від дачі показів у ході проведення досудового слідства, таким чином використовуючи своє право на захист.

Крім цього, аргументи обвинуваченого щодо недоведеності його вини за ст.125 ч.2 КК України, що він не наносив ударів потерпілому, перечать висновку судово-медичної експертизи за №42 від 8.01.2024 року, згідно якому у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження, цитата: «синці та садна обличчя могли бути спричинені від дії рук, характер та локалізація яких нехарактерні для само спричинення власною рукою. Укушена рана та садна лівої гомілки могли бути спричинені від зубів тварини (собаки), які могли бути заподіяні 3.01.2024 року, можливо в єдиний часовий період», достовірність якого є безсумнівною та в якому чітко викладені відповіді на поставлені питання, зазначені характер та локалізація спричинених ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. Компетентність, професіоналізм експертів та висновки даної експертизи не заперечувалися стороною захисту у ході досудового розслідування, що спростовує побудовану захистом позицію щодо невинуватості обвинуваченого.

Покази ОСОБА_7 , які він висловив під час судового розгляду, є непереконливими та безпідставними, як і посилання захисту, що мало місце з`ясування сімейних відносин, вбачається вигадана стороною захисту історія щодо розвитку подій, інтерпретуючи їх на свій розсуд.

Вибрана позиція захисту є неспроможною та розцінюється судом як примітивний спосіб уникнути кримінальної відповідальності та суворого покарання, передбаченого санкцією статті.

В правдивості свідчень допитаних у судовому засіданні потерпілих, свідків, пояснення яких які є послідовними, вичерпними, узгоджуються між собою та не мають розбіжностей, у суду не виникає сумнівів.

Виходячи загалом зі всіх обставин вчинених діянь, зокрема враховуючи спосіб, поведінку обвинуваченого, стосунки з потерпілими та його вчинки, які передували подіям, характерну для ОСОБА_7 наперед складену манеру поводження, що підтверджується характеризуючими матеріалами, долученими прокурором до матеріалів судового провадження, що на думку суду безперечно свідчать про наявність умислу у ОСОБА_7 на спричинення потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та відкритого викрадення майна потерпілої ОСОБА_6 , також підставою для висновку осмислення обвинуваченим подій є відтворений у судовому засіданні відео запис протоколу обшуку від 2.02.2024 року, де ОСОБА_7 цілеспрямовано не відчиняв двері співпрацівникам поліції, в подальшому демонстрував погано приховану агресію, обурення щодо виявленого в його помешканні мобільного телефону, належного ОСОБА_6 .

За змістом положень ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Будь-яких даних, які б свідчили про недопустимість доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено.

За викладених підстав, отримані у ході судового засідання докази, які надані стороною обвинувачення, серед іншого протоколу обшуку від 2.02.2024 року, протокол проведення слідчого експерименту від 7.02.2024 року є дійсними та такими, що відповідають діючому законодавству, у зв`язку з чим суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку, визначає їх допустимими доказами «поза розумним сумнівом», оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України, є чіткими, переконливими, узгодженими між собою, будь яких істотних порушень діючого законодавства не виявлено.

Таким чином викладені в сукупності обставини спростовують позицію сторони захисту щодо недоведеності вини обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням.

Суд приймає рішення у кримінальному проваджені в межах висунутого ОСОБА_7 обвинувачення відповідно вимог ст.337 ч.1 КПК України.

На думку суду, стороною обвинувачення надано достатньо доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні умисних злочинів, передбачених ст.ст.125 ч.2, 186 ч.4 КК України в об`ємі пред`явленого обвинувачення відповідно вимог ст.337 ч.1 КПК України.

Таким чином, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 своїми діями скоїв умисні злочини, передбачені ст.ст.186 ч.4, 125 ч.2 КК України та його дії правильно кваліфіковані за кваліфікуючими ознаками:

- за ст.186 ч.4 КК України, як відкрите викрадення чужого майна /грабіж/, поєднане з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого в умовах воєнного стану;

- за ст.125 ч.2 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та його вина повністю доказана.

Відповідно до положень ст.50 ч.2 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За правилам ст.65 ч.2 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень

Разом з цим суд враховує положення ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом якої злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд керується загальними засадами призначення покарання, зазначеними в ст.65 КК України, а саме приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчинених ним діянь, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, що підтверджується спец. вимогою, долученої стороною обвинувачення, датованої 2.02.2024 року, також суд враховує ту обставину, що ОСОБА_7 вчинив низку кримінальних правопорушень у короткий проміжок часу, відповідно характеристик, наданих дільничними офіцерами поліції СП ВП №3 ОРУП №1 зарекомендував себе негативно, як особа, яка не має міцних соціальних звязків, зловживає алкогольним напоями, доволі часто порушує громадський порядок, по відношенню до сторонніх агресивний, постійно конфліктує з сусідами, від яких надходять скарги та заяви щодо його неправомірної поведінки, наявна значна кількість складених адміністративних протоколів за вчинення дрібного хуліганства, про що також свідчить форма виводу «Армор», що в загалом дає підстави вважати, що ОСОБА_7 схильний до скоєння правопорушень; крім цього офіційно не працевлаштований, твердження обвинуваченого, шо він має роботу, не знайшло свого документального підтвердження, відсутні легальні джерела доходів, також поза увагою суду не залишається спосіб його життя, поведінка під час судового провадження, особисте відношення до скоєних діянь, з яких не вбачається щирого розкаяння та усвідомлення своєї провини.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому згідно ст.66 КК України та обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлені.

Разом з цим, вивченням матеріалів об`єднаного кримінального провадження встановлено, що під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження за №0000010 від 6.01.2024 року було безкоштовне залучення експертів для проведення судово-медичної експертизи відносно потерпілого ОСОБА_5 , разом з цим в рамах кримінального провадження за №0000193 від 1.02.2024 року здійснювалось залучення експертів для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи за №СЕ19/116-24/1733-БД від 19.03.2024 року за експертною спеціальністю 9.3 «Імунологічні дослідження», у зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати у сумі 5984,88 гривень, що підтверджується довідкою - розрахунком про витрати на проведення експертизи, долученої стороною обвинувачення до матеріалів судового провадження.

Водночас з`ясовано, що слідчим суддею Суворовського районного суду м. Одеси 2.02.2024 року була постановлена ухвала про накладення арешту на мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A04e», вилученого в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 .

Положеннями ч.3 ст.170 КПК України регламентовано, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто є речовими доказами.

Статтею 174 ч.4 КПК України передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Також арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Дослідивши надані прокурором матеріали, суд дійшов до висновку, що ухвала слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси за №523/1784/24 (Пр.№1-кс/523/336/24) від 2.02.2024р. про накладення арешту на вилучене майно, а саме мобільний телефон після набрання вироком чинності підлягає скасуванню, оскільки в подальшому потреба в застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпадає, так як всі процесуальні дії закінчені, тому з метою не порушення Конституційних прав громадян та реалізації права власника розпоряджатися або користуватися своїм майном, суд вважає, що є достатньо законних та обґрунтованих підстав для скасування арешту майна та речовий доказ - мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A04e» imei: НОМЕР_1 , imei: НОМЕР_2 , який зберігається в камері схову відділу поліції №3 ОРУП №1 в ГУНП в Одеській області відповідно квитанції за №000533 від 13.02.2024 року після набрання вироком законної сили підлягає поверненню за належністю власнику ОСОБА_6 .

Також з огляду реєстру матеріалів досудового розслідування та вивченням наданих до суду матеріалів з`ясовано, що до кримінального провадження за №0000193 від 1.02.2024 року під час досудового розслідування долучалися речові докази, а саме картонна коробка з зображенням та надписом «Samsung Galaxy A04e», серійним номером та imei: НОМЕР_1 , imei: НОМЕР_2 ; а також товарний чек, які передані потерпілій ОСОБА_6 на відповідальне зберігання під розписку.

Речові докази DVD-R диски з відеозаписами слідчого експерименту від 7.02.2024 року та відео записом до протоколу обшуку від 2.02.2024 року за місцем мешкання ОСОБА_7 , а саме кімнати АДРЕСА_5 , суд вважає за необхідне зберігати в матеріалах судового кримінального провадження - справа №523/3072/24.

Таким чином, на підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, оцінюючи обставини, спосіб та мотивацію вчинених злочинів, характер та ступінь тяжкості, а також суспільну небезпеку скоєних діянь, одне з яких відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, враховуючи особу обвинуваченого, який у судовому засіданні фактично вину не визнав, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, однак неодноразово були зафіксовані заяви щодо вчинення особою адміністративних правопорушень, спрямованих щодо порушення громадського порядку; зважаючи на спосіб його життя, стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, утриманців та тяжких наслідків, приймаючи до уваги думку прокурора, потерпілої сторони щодо призначення міри покарання, а також поведінку обвинуваченого під час судового провадження, з якої не вбачається розкаяння, лише бажання уникнути кримінальної відповідальності, суд дійшов до переконання, що міра покарання у вигляді позбавлення волі є необхідною та достатньою для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нового злочину з урахуванням вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції, яка діє на час ухвалення вироку, тобто з розрахунку один день попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі.

Крім цього за правилами ст.33 КК України інкриміновані обвинуваченому злочини утворюють сукупність злочинів, які підлягають кваліфікації за відповідною статтею та потребують окремого призначення покарання, передбаченого різними статтями та різними частинами однієї статті Особливої частини цього Кодексу, що дає підстави для застосування ст.70 ч.1 КК України.

Разом з цим, суд приймає до уваги ту обставину, що під час досудового розслідування та судового провадження в рамках об`єднаних кримінальних проваджень за №0000193 від 1.02.2024 року, №0000010 від 6.01.2024 року відносно ОСОБА_7 був зас/тосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії ухвали суду припиняє свою дію 8.05.2025 року.

Оцінюючи у сукупності вищевикладені доводи, враховуючи прийняте судом рішення щодо призначення обвинуваченому міри покарання пов`язаної з позбавленням волі, суд вважає за доцільне до набрання вироком законної сили застосований відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін, будь-яких виключних обставин, категоричних протипоказань, які б перешкоджали застосуванню запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України та давали підстави для зміни щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу на теперішній час не встановлено.

З метою не погіршення становища обвинуваченого суд вважає за необхідне за наслідком судового провадження зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк його попереднього ув`язнення з 2.02.2024 року відповідно протоколу затримання особи. від 2.02.2024р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі відповідно до вимог діючого законодавства.

Керуючись ст.ст.70 ч.1, 72 КК України, ст.ст.100, 124, 369-371, 373-374, 395 КПК України, суд, -

Ухвалив:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.186 ч.4, 125 ч.2 КК України, призначивши йому покарання:

- за ст.125 ч.2 КК України у вигляді 1 року обмеження волі;

- за ст.186 ч.4 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.70 ч.1, 72 КК України визначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупності кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у вигляді семи років позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 в рамках об`єднаних кримінальних проваджень до набрання вироком законної сили - залишити не змінною - тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк відбування покарання ОСОБА_7 в рамках вищезазначеного об`єднаного кримінального провадження обчислювати з моменту його затримання, а саме з 2.02.2024 року відповідно протоколу затримання особи від 2.02.2024р. з розрахунку одного дня попереднього ув`язнення одному дню позбавлення волі відповідно діючого законодавства.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати у загальній сумі 5984,88 гривень - вартість проведеної судової молекулярно-генетичної експертизи за №СЕ19/116-24/1733-БД від 19.03.2024 року, пов`язаної із залученням експертів під час досудового розслідування.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси за №523/1784/24 (Пр.№1-кс/523/336/24) від 2.02.2024р., якою був накладений арешт на мобільний телефон - скасувати за підстав, викладених в мотивувальній частині ухвали.

Речовий доказ - мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A04e» імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , який зберігається в камері схову при відділу поліції №3 ОРУП №1 в ГУНП в Одеській області відповідно квитанції за №000533 від 13.02.2024 року повернути за належністю потерпілій ОСОБА_6 .

Виконання вироку в дані частині покласти на відділ поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

Речові докази - картонну коробку з зображенням та надписом «Samsung Galaxy A04e», серійним номером та imei: НОМЕР_1 , imei: НОМЕР_2 ; а також товарний чек, які передані потерпілій ОСОБА_6 на відповідальне зберігання під розписку - вважати повернутими за належністю.

Речові докази DVD-R диски з відеозаписами слідчого експерименту від 7.02.2024 року та відео записом до протоколу обшуку від 2.02.2024 року за місцем мешкання ОСОБА_7 , а саме кімнати АДРЕСА_5 , - зберігати в матеріалах судового кримінального провадження - справа №523/3072/24.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1