Справа № 357/5217/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.08.2025 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

цивільних позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілого, цивільних позивачів ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Біла Церква Київської області обвинувальний акт з доданими до нього матеріалами у кримінальному провадженні № 0000699, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.12.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Біла Церква Київської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , із вищою освітою, працює техніком з експлуатації та ремонту устаткування у ФОП ОСОБА_10 , не одружений, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

У С Т А Н О В И В:

1. До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000699, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.12.2024, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

2. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Близько 16 год 20 хв 25.12.2024 ОСОБА_9 в порушення вимог п. 2.3 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі Правил дорожнього руху), відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», п. 1.5 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, у зв`язку з чим своєчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки виникнення небезпеки для руху у вигляді руху пішохода ОСОБА_11 , яка перетинала проїзну частину, з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля, по нерегульованому пішохідному переходу бульвару Олександрійський в м. Біла Церква Київської області, в районі будинку № 113, рухаючись по напрямку руху до центру м. Біла Церква, в порушення вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху, яким встановлено, що «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год», з перевищенням дозволеної швидкості (107,05-115,97 км/год), та в порушення п. 18.1 Правил дорожнього руху, яким встановлено, що «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створене перешкода або небезпека», маючи об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху у виді пішохода ОСОБА_11 , яка рухалась по пішохідному переходу, скоїв наїзд на пішохода.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, що проявилась переломом кісток склепіння та основи черепа із руйнуванням головного мозку, від яких померла на місці події.

Порушення водієм ОСОБА_9 вимог пунктів 1.5, 2.3 б), 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_11 .

За таких обставин ОСОБА_9 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

3. Позиції сторін.

Прокурор підтримала обвинувачення, сформульоване в обвинувальному акті. Просила визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування строком на 3 роки. Цивільний позов просила задовольнити

Представник потерпілого та цивільних позивачів підтримав позицію прокурора та просив притягнути обвинуваченого до кримінальної відповідальності. Також просив в повному обсязі задовольнити цивільні позови.

Потерпілий та цивільні позивачі підтримали позицію свого представника.

Захисник вказав, що обвинувачений повністю визнає свою вину та погоджується з визначеною кваліфікацією. Водночас вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без його ізоляції від суспільства, відтак просив звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання з встановленням іспитового терміну. Також просив не застосовувати додатковий вид покарання, оскільки займана обвинуваченим посада вимагає наявності водійського посвідчення. Зазначив, що обвинувачений частково визнає цивільний позов в частині моральної шкоди у розмірі 400 000,00 грн на кожного позивача.

Обвинувачений визнав свою вину. Підтримав позицію свого захисника.

4. Формулювання статті (частин статті) КК України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений та докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Частина 2 статті 286 КК України передбачає кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_9 у судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, які викладені в обвинувальному акті, а інші учасники судового провадження (прокурор, потерпілий, цивільні позивачі, їх представник та захисник) не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому суд, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. Дослідження фактичних обставин справи було обмежено допитом обвинуваченого.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 підтвердив обставини події, що мала місце 25.12.2024.Повідомив, що того дня близько 16 год 20 хв рухався на своєму автомобілі Ауді А4 по бульвару Олександрійський у м. Біла Церква в сторону центру у лівій смузі руху. Попереду рухався автомобіль Daewoo Lanos. Здійснюючи маневр випередження по правій полосі руху здійснив прискорення близько до 100 км/год. В подальшому відбулось зіткнення з пішоходом. Після зупинки ОСОБА_9 підбіг до потерпілої і виявив що остання перебуває без ознак життя, відтак він викликав швидку допомогу та поліцію. Додатково повідомив, що під час події вже було темно і вуличне освітлення ще не було ввімкнено. Знав, що у тому місці є нерегульований пішохідний перехід, однак не бачив пішохода внаслідок того, що вона перетинала проїзну частину з ліва на право та її закривав автомобіль Daewoo Lanos.

Після події неодноразово зв`язувався з батьками померлої дівчини, просив вибачення, намагався допомогти матеріально, зокрема робив грошові перекази на суму 100 000 грн.

Надані обвинуваченим показання є логічними, послідовними, узгоджуються з викладеними в обвинувальному акті фактичними обставинами, встановленими під час досудового розслідування та не викликають у суду сумніву щодо їх щирості.

За викладених обставин Суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

5. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Мотиви призначення покарання.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , Суд у відповідності до статей 65 - 67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Водночас каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Призначаючи покарання, Суд враховує наявність обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_9 , якою є щире каяття.

Так, обвинувачений визнавав свою вину, та щиро розкаюється у скоєному. Після події, що мала місце 25.12.2024, він намагався частково відшкодувати шкоду потерпілому, а саме батьку померлої ОСОБА_11 шляхом здійснення поштового переказу на суму 100 000,00 грн.

Обставини, що обтяжують покарання відсутні.

Крім того, Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_9 має постійне місце проживання, та постійне місце роботи, де характеризується позитивно, медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує, не одружений, раніше не судимий.

Відповідно до наданої органом пробації досудової доповіді досліджена інформації, що характеризує особу за місцем його проживання, роботи, умови життєдіяльності, відносини у суспільстві, низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення у зв`язку з відсутністю криміногенних потреб, а також низький рівень ймовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства.

Отже, з урахуванням вказаних обставин та особи обвинуваченого ОСОБА_9 , його ставлення до вчиненого, повного визнання ним своєї вини, часткового визнання цивільного позову, намагань відшкодування шкоди, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження вчинення, як ним, так і іншими особами нових кримінальних правопорушень йому необхідно призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Водночас суд вважає за неможливе застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Такий висновок ґрунтується на характері вчиненого злочину та його найтяжчих наслідках смерті потерпілої ОСОБА_11 , яка настала безпосередньо на місці події внаслідок грубого порушення обвинуваченим правил дорожнього руху. Смерть людини є невідворотним і непоправним наслідком, що визначає підвищену суспільну небезпечність діяння.

Крім того, дорожньо-транспортна пригода відбулася у межах населеного пункту, на нерегульованому пішохідному переході, де пішоходи користуються особливим правовим захистом та мають пріоритет у русі. Незважаючи на це, обвинувачений, керуючи автомобілем, перевищив дозволену швидкість більш ніж удвічі (рухався зі швидкістю понад 107 км/год при дозволених 50 км/год), ігноруючи вимоги пунктів 12.4 та 18.1 Правил дорожнього руху України. Такі дії є грубим і свідомим порушенням, що прямо створює небезпеку для життя та здоров`я громадян.

У контексті принципу справедливості, завданої непоправної шкоди у вигляді смерті потерпілої та необхідності відновлення соціальної справедливості, суд вважає, що застосування ст. 75 КК України призвело б до фактичного уникнення обвинуваченим реального покарання. Це суперечило б завданням кримінального закону, підривало б превентивну функцію покарання і не відповідало б суспільному запиту на справедливість.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що звільнення від відбування покарання з випробуванням у даному випадку є неприпустимим, і призначене покарання має бути пов`язане з реальним його відбуттям.

Водночас Суд зауважує, що у ч. 2 ст. 286 КК України, за якою засуджується ОСОБА_9 , додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами не є обов`язковим до призначення.

Суд наголошує, що призначення покарання є не лише формальним реагуванням держави на вчинення кримінального правопорушення, а й одним із ключових інструментів кримінально-правової політики, спрямованим на досягнення цілей справедливості, превенції та правової визначеності. Покарання неминуче передбачає певні обмеження особистих прав і свобод особи, оскільки за своєю сутністю є державною санкцією за порушення встановленого правопорядку.

Такі обмеження не мають на меті приниження людської гідності або помсту за скоєне, а служать засобом відновлення соціальної справедливості, запобігання новим правопорушенням та формування у засудженої особи належного ставлення до закону. У цьому контексті обраний вид і міра покарання мають відповідати тяжкості вчиненого, особі винного та обставинам, що впливають на рівень його суспільної небезпечності.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує, що настали тяжкі наслідки у вигляді смерті потерпілої. Відтак Суд доходить висновку про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк три роки.

При цьому суд критично відноситься до пояснень захисника щодо необхідності наявності такого права у обвинуваченого, що пов`язано з посадою яку він обіймає. Адже типовим функціоналом посади «технік з експлуатації та ремонту устаткування» є: забезпечення технічної експлуатації устаткування, контроль за його роботою, проведення профілактичних та ремонтних заходів, ведення технічної документації, складання звітності, організація безперебійної роботи обладнання на підприємстві тощо. Жоден із зазначених обов`язків не вимагає обов`язкового керування транспортним засобом. Переміщення до місця роботи або службові поїздки можуть бути забезпечені іншими законними способами (громадським транспортом, службовим водієм, використанням таксі тощо).

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Саме таке покарання сприятиме становленню справедливості, рівності перед законом, забезпеченню добропорядності та відповідальності осіб за вчинювані ними діяння.

5.Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку на підставі угоди.

5.1. Цивільний позов.

Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, підставами для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, що завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди

До початку судового розгляду від представника потерпілого ОСОБА_4 , який є батьком померлої ОСОБА_11 , адвоката ОСОБА_7 надійшов цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 800 000,00 грн, завданої кримінальним правопорушенням.

Крім того адвокатом ОСОБА_7 в інтересах цивільних позивачів ОСОБА_5 (матері померлої), а також ОСОБА_6 (сина померлої) заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у розмірі 800 000,00 грн та 1 500 000,00 грн відповідно

В позовній заяві зазначено, що позивачам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди спричинена моральна шкода, яка полягає у сильних душевних стражданнях внаслідок втрати доньки та матері.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунків.

Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкі та невідворотні наслідки у вигляді смерті потерпілої, глибину душевних страждань позивачів, а також індивідуальні обставини кожного з них.

Суд критично оцінює доводи сторони захисту щодо того, що на момент події потерпіла проживала окремо від батьків та перебувала на військовій службі, внаслідок чого її дитина певний час проживала разом із бабусею та дідусем. Такі обставини жодним чином не зменшують глибини моральних страждань батьків у зв`язку з трагічною втратою доньки. Розлука у зв`язку із самостійним проживанням чи службою не перериває міцного родинного зв`язку, який базується на кровній спорідненості, постійних емоційних контактах, почутті батьківської любові й турботи. Смерть дитини є невідворотним і найтяжчим ударом для батьків незалежно від фактичного місця її проживання.

Суд бере до уваги, що батьки загиблої ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зазнали тяжких і тривалих душевних страждань, пов`язаних із раптовою втратою доньки. Їхній біль є беззаперечним і глибоким, однак з огляду на життєвий досвід, психологічну зрілість і можливість певної соціальної адаптації, суд визначає справедливим розмір компенсації моральної шкоди для кожного з них у сумі 400 000 (чотириста тисяч) гривень.

Водночас суд враховує особливу ситуацію цивільного позивача ОСОБА_6 , який є неповнолітнім сином загиблої. Втрата матері у дитячому віці спричинила для нього найглибші та найтриваліші душевні страждання, які матимуть довготривалі наслідки для його подальшого життя, формування особистості, виховання та соціального становлення. Саме позбавлення материнської турботи, підтримки і виховання визначає більший обсяг завданої моральної шкоди. З огляду на це суд вважає справедливим визначити для нього розмір компенсації у сумі 800 000 (вісімсот тисяч) гривень.

5.2.Процесуальні витрати.

Відповідно до вимог п. 13 ч. 1 ст. 368 та ч. 4 ст. 374 КПК України при ухваленні вироку суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як вбачається зі наданих прокурором матеріалів витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні складають 15 122,10 грн, що підтверджується:

- довідкою про витрати на проведення інженерно-технічної експертизи від 07.01.2025 № СЕ-19/111-24/75835-ІТ у кримінальному провадженні № 0000699 від 25.12.2024, відповідно до якої витрати на проведення експертизи склали 3 183,60 грн;

- довідкою про витрати на проведення судової експертизи у кримінальному провадженні № 0000699 від 25.12.2024, висновок експерта від 17.02.2025 № СЕ-19-25/2653-ФП, відповідно до якої витрати на проведення експертизи склали 4 775,40 грн;

- довідкою про витрати на проведення судової експертизи у кримінальному провадженні № 0000699 від 25.12.2024, висновок експерта від 24.02.2025 № СЕ-19-25/11855-ФП, відповідно до якої витрати на проведення експертизи склали 3 183,60 грн;

- довідкою про витрати на проведення інженерно-технічної експертизи від 20.03.2025 № СЕ-19/111-25/13664-ІТ у кримінальному провадженні № 0000699 від 25.12.2024, відповідно до якої витрати на проведення експертизи склали 3 979,50 грн

З огляду на ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_9 витрати на проведення експертних дослідженнь у сумі 15 122,10 грн підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання про відшкодування інших понесених процесуальних витрат стороною обвинувачення чи стороною захисту не піднімалось.

5.3.Винагорода викривачу.

Підстави для виплати винагороди викривачу у цьому кримінальному провадженні відсутні.

5.4. Спеціальна конфіскація.

Підстави для застосування спеціальної конфіскації відсутні.

5.5.Заходи забезпечення кримінального провадження.

5.5.1.Запобіжні заходи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України суд при ухваленні вироку серед іншого приймає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31.03.2025 відносно підозрюваного ОСОБА_9 , обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби строком до 26.05.2025 з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.05.2025 строк дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби відносно ОСОБА_9 з покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, продовжено до 08.07.2025.

В подальшому строк дії запобіжного заходу не продовжувався. За таких обставин на момент ухвалення вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_9 не діє жодний запобіжний захід.

У судовому засіданні прокурор зауважила про відсутність нарікань на процесуальну поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування та його поведінку під час судового провадження, відтак не наполягала на застосуванні щодо нього запобіжного заходу до набрання законної сили вироку суду.

Зважаючи на позицію прокурора, суд не вбачає за необхідне визначати обвинуваченому запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

5.5.2.Арешт майна.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема у випадку непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації щодо майна, на яке накладено арешт.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.01.2025 (справа № 761/40/25) накладено арешт на автомобіль «Ауді А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_12 .

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.05.2025 вказаний арешт скасовано.

5.5.3.Щодо речових доказів і документів.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Постановою слідчого від 26.12.2024 про визнання і долучення до справи речових доказів у цьому кримінальному провадженні визнаний речовим доказом автомобіль марки «Ауді А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 . У зв`язку зі скасуванням накладеного арешту, автомобіль був переданий обвинуваченому ОСОБА_9 .

Враховуючи положення статті 100 КПК України та Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої Наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби Безпеки України, Верховного суду України, Державної судової адміністрації України, суд вирішує речовий доказ, а саме автомобіль марки «Ауді А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що переданий ОСОБА_9 залишити останньому та вважати повернутим.

Керуючись статтями 100, 124, 368, 374, 381-382, 395, 475, 532 КПК України, Суд

У Х В А Л И В:

1. ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

1.2. Призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк 3 (три) роки.

1.3. Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання ОСОБА_9 здійсненого на виконання цього вироку.

2. Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 15 122,10 грн (п`ятнадцять тисяч сто двадцять дві гривні 10 копійок).

3. Речовий доказ, а саме автомобіль марки «Ауді А4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що переданий ОСОБА_9 залишити останньому та вважати повернутим.

4. Цивільний позов потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_4 до обвинуваченого (цивільного відповідача ) ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_9 на користь потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 400 000,00 грн (чотириста тисяч гривень 00 копійок).

У решті позовних вимог потерпілого (цивільного позивача) відмовити.

4.1. Цивільний позов цивільних позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до обвинуваченого (цивільного відповідача ) ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_9 на користь цивільного позивача ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ) моральну шкоду у розмірі 400 000,00 грн (чотириста тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_9 на користь цивільного позивача ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_4 ) моральну шкоду у розмірі 800 000,00 грн (вісімсот тисяч гривень 00 копійок).

У решті позовних вимог цивільних позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовити.

5. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

6. Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_13