Зіньківський районний суд Полтавської області
_________________________________________________________________________________
Справа № 530/861/25
Номер провадження 1-кс/530/260/25

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.05.2025 р. Зіньківський районний суд Полтавської області у складі головуючого слідчого судді ОСОБА_1 за участю секретаря - ОСОБА_2 розглянувши в судовому засіданні в залі суду міста Зіньків Полтавської області, заяву про самовідвід судді Зіньківського районного суду Полтавської області ОСОБА_3 по справі № 530/861/25 у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000171 від 29.04.2025 року за клопотанням прокурора про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Зіньківського районного суду Полтавської області перебуває справа за кримінальним провадженням № 0000171 від 29.04.2025 року за клопотанням прокурора про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Зіньківського районного суду Полтавської області скаргу передано на розгляд судді ОСОБА_3 ..

08.05.2025 року суддя ОСОБА_3 заявила самовідвід мотивуючи його тим, що ОСОБА_4 є неповнолітнім, а відповідно до ст.18 Закону України Про судоустрій і статус суддів - судді (суддя) уповноважені здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, обираються з числа суддів відповідного суду зборами судів цього суду за пропозицією голови суду або за пропозицією будь якого судді цього суду ,якщо пропозиція голови суду не була підтримана ,на строк не більше трьох років і можуть бути переобрані повторно.

Кількість суддів, уповноважених здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, визначається окремо для кожного суду зборами суддів цього суду.

Суддею, уповноваженим здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, може бути обрано суддю зі стажем роботи суддею не менше десяти років, досвідом здійснення кримінального провадження в суді і високими морально-діловими та професійними якостями. У разі відсутності в суді суддів з необхідним стажем роботи суддя, уповноважений здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, обирається з числа суддів, які мають найбільший стаж роботи на посаді судді.

Суддя ОСОБА_3 відповідно до указу Президента України Про призначення суддів від 02.07.2020 року № 265/2020 зарахована на посаду судді Зіньківського районного суду Полтавської області з 23.07.2020 року та має стаж роботи на посаді судді 4 роки 9 місяців, тобто її стаж роботи на посаді судді складає менше десяти років.

08.05.2025 року матеріали кримінального провадження № 0000171 від 29.04.2025 року за клопотанням прокурора про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, передано на розгляд судді ОСОБА_1 для вирішення питання стосовно самовідводу.

Суд, вивчивши заяву судді Зіньківського районного суду Полтавської області ОСОБА_3 про самовідвід, дослідивши матеріали справи вважає, що заява про самовідвід судді ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні заяви про самовідвід суд застосовує вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які підлягають застосуванню як джерело права відповідно до ст.9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

У відповідності до ст. 9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і підлягає застосуванню.

Відповідно до змісту вимог ч.1 ст. 76 КПК України, суддя не має права брати участі у кримінальному провадженні, якщо він брав участь у цьому ж провадженні під час досудового розслідування.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, приходить до висновку.

Згідно ч. 1, 2 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Частиною 1 ст. 81 КПК України передбачено, що у разі заявлення відводу (самовідводу) слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Частиною 2 ст. 81 КПК України передбачено, що усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження - суд, який його здійснює.

Згідно із п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про небезсторонність суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України», від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

В рішенні ЄСПЛ «Мироненко і Мартенко проти України», зокрема у п. 66, зазначено, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (див. рішення у справі «Мироненко і Мартенко проти України», заява N4785/02, рішення від 10 грудня 2009року, п.66, 67).

У контексті об`єктивного критерію окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії», заява №33958/96, п.44, ECHR 2000-XII, у справі «Газета «Україна-Центр» проти України», заява №16695/04, рішення від 15 липня 2010року, п.31, «Хаусшільдт проти Данії», рішення від 24 травня 1989року, п.48).

Згідно з п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Як зазначав ЄСПЛ у своїх рішеннях «Тимошенко проти України», «Ходорковський проти Росії», структура Конвенції ґрунтується на презумпції добросовісності дій органів державної влади країн - учасниць. Дійсно, будь-яка державна політика чи окремий захід може мати «прихований мотив», а презумпція добросовісності є спростованою. Однак, заявник, який стверджує, що його права і свободи були обмежені з неналежних підстав, повинен переконливо довести, що справжня мета державних органів була не такою, як її було проголошено (або яка може обґрунтовано припускатись, виходячи з контексту). Простої підозри про те, що державні органи користувались своєю владою для іншої мети, ніж та, що передбачена Конвенцією, недостатньо, щоб довести порушення статті 18 Конвенції.

Кожний суддя, стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості, повинен відмовитись від розгляду справи (Micallef v.Malta (Мікаллефф проти Мальті) п.98).

Згідно п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно дост.9 Конституції, та ст.2, ч.1 ст.8 ЦПК України та ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Відповідно дост.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п.26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії", від 28 жовтня 1998 року, п.45).

Відповідно до ст.15 Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням XI (чергового) з`їзду суддів України від 22.02.2013 р., неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід.

Відповідно до п.2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які враховані при прийнятті Кодексу суддівської етики, судді заявлено відвід в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача виникли сумніви в неупередженості судді.

Слід звернути увагу на те, що в Рекомендаціях Комітет а Міністрів Ради Європи від 17 листопада 2010 року (CM/Rec(2010)12)у пункті 11 щодо зовнішньої незалежності суддів зазначено, що зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та не упередженого застосування права.

Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом.

На неупередженості суддів як однієї з важливих ознак правосуддя акцентується увага й у пункті 3 Європейського статуту судді, на який є посилання в коментарі до ст. 7 Кодексу суддівської етики (рішення РСУ № 1 від 04.02.2016 "Про затвердження Коментаря до Кодексу суддівської етики"): «Суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й має сприйматися будь-ким як неупереджений».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Суд, вважає, що зазначені суддею Зіньківського районного суду Полтавської області ОСОБА_3 в заяві обставини, є такими, що виключають участь судді ОСОБА_3 як головуючої в розгляді справи.

Враховуючи вищевикладене та з метою запобігання недопущення затягування розгляду справи № 530/861/25 у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000171 від 29.04.2025 року за клопотанням прокурора про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, виникнення будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді у розгляді справи задля уникнення перешкод у розгляді даної справи для забезпечення достатніх гарантій на справедливий розгляд даної справи незалежним і безстороннім судом та виходячи із положень п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, є всі підстави для задоволення заяви про самовідвід судді Зіньківського районного суду Полтавської області ОСОБА_3 ..

Відповідно до ст. 82 КПК України, у разі задоволення заяви про відвід (самовідвід) судді, кримінальне провадження передається на розгляд іншому судді.

На підставі викладеного, керуючись ст. 75, 80, 81, 82, 107, 369-372 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву судді Зіньківського районного суду Полтавської області ОСОБА_3 про самовідвід по справі № 530/861/25 у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000171 від 29.04.2025 року за клопотанням прокурора про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України - задовольнити.

Відвести суддю ОСОБА_3 від розгляду справи № 530/861/25 у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000171 від 29.04.2025 року за клопотанням прокурора про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України.

Матеріали справи № 530/861/25 у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000171 від 29.04.2025 року за клопотанням прокурора про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, передати до канцелярії суду на повторну реєстрацію та розподіл.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1