Житомирський апеляційний суд
Справа №279/6741/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/548/25
Категорія ч.1 ст.122 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (дистанційно),

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000557 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, не одруженого, на утриманні осіб не має, не депутат, не інвалід, не судимий, не ВПО, військовозобов`язаний, не військовослужбовець, проживаючий за адресою АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.122 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок скасувати у частині стягнення моральної шкоди у розмірі 30 000 гривень, ухваливши в цій частині нове рішення про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого 3000 гривень морального відшкодування. Змінити вирок зазначивши у його мотивувальній частині про обставину, що пом`якшує покарання, у виді щирого каяття та встановити обвинуваченому ОСОБА_9 іспитовий строк тривалістю 1 рік. Вважає, що розмір моральної шкоди не мотивовано та невраховано, що потерпілий звернувся за медичною допомогою лише на четвертий день після події, що є підставою для зменшення розміру моральної шкоди. Вказує, що судом безпідставно не враховано обставину, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, яка зазначена в обвинувальному акті, та те, що обвинувачений приніс свої вибачення та пропонував потерпілому відшкодування шкоди.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 лютого 2025 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий термін на 1(один) рік 6(шість) місяців.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 2496,77 ( дві тисячі чотириста дев"яносто шість ) гривень 77 копійок та моральну шкоду у сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, ОСОБА_9 13 серпня 2024 року близько 22 години 00 хвилин в м. Коростень Житомирської області на вул. Михайла Грушевського, 22 на площі біля Коростенської міськради, під час виниклої суперечки, пов`язаної через ОСОБА_11 , на грунті неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар кулаком руки в область лівої нижньої щелепи ОСОБА_10 , спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у виді уламкового перелому нижньої щелепи зліва, в проекції восьмого зуба, яке відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню за критерієм тривалого розладу здоров`я.

Своїми умисними діями, які виразилися у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1ст.122 КК України.

Обвинувачений та потерпілий в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду, клопотання про відкладення розгляду не подавали. Захисник та представник потерпілого просили проводити апеляційний розгляд у відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора та представника потерпілого в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України та таким, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, ухвалюючи оскаржуваний вирок, суд першої інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону, що встановлюють вимоги до судового рішення, дотримався у повному обсязі.

Відповідно до ч.3ст.349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються , про що не заперечували всі учасники судового провадження. Судом з`ясовано, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, у суду не виникало сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також судом їм роз`яснено, що у такому випадку вони позбавляються права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. Тому висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого, є правильним.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України в поданій апеляційній скарзі не оспорюється.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання, передбачених ст.ст.50, 65 КК України. Врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнав його молодий вік, активне сприяння розкриттю злочину та першу судимість.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Також судом першої інстанції враховано, що за місцем проживання обвинувачений ОСОБА_9 характеризується позитивно, на спеціалізованих обліках не перебуває, раніше не судимий.

З врахуванням наведеного, та відношення обвинуваченого до вчиненого, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення останньому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.122 КК України та вважав можливим з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин звільнити обвинуваченого ОСОБА_9 від відбування зазначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

При цьому, суд першої інстанції вважав, що саме таке покарання буду справедливим, співмірним вчиненому, достатнім та необхідним для попередження нових кримінальних правопорушень.

Іспитовий строк визначений в межах, передбачених ч.4 ст.75 КК України.

Колегія суддів погоджується з призначеним обвинуваченому ОСОБА_9 покаранням та не вбачає підстав для зменшення терміну іспитового строку, як просить апелянт, оскільки в цій частині не наведено апелянтом жодних доводів, а вирок суду у вказаній частині відповідає вимогам кримінального закону.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно не враховано обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Як зазначено у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.11.2021 у справі №199/6365/19 (провадження №51-3198км21) щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак, з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, не відшкодував шкоду, намагався перекласту провину на потерпілого, тобто формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відсутності такої пом`якшуючої покарання обставини як щире каяття.

Доводи захисника про необхідність скасування вироку в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди, колегія суддів вважає такими, що не грунтуються на вимогах ст.ст.409, 412 КПК України.

Разом з цим, фактично в прохальній частині апеляційної скарги захисник просить зменшити розмір моральної шкоди, тобто змінити вирок суду у вказаній частині, оскільки розмір моральної шкоди, який визначено судом не мотивовано.

Колегія суддів в частині вирішення цивільного позову зазначає наступне.

Вирішуючи цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення, посилаючись на положення ст.1167 УК України та роз`яснення, які містяться в Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Так, судом враховано моральні страждання потерпілого, який останній зазнав внаслідок протиправних дій обвинуваченого, завдання шкоди його здоров`ю, перенесених негативних наслідків (тривале лікування, неможливість нормально харчуватися), а також вимоги розумності, виваженості та справедливості, а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в цій частині в розмірі 30 000 грн.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди.

Так, відповідно до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався та визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, враховував моральні страждання потерпілого ОСОБА_10 , що мали місце внаслідок вчинених обвинуваченим ОСОБА_9 протиправних діянь, а також перенесених потерпілим негативних наслідків, у виді моральних страждань, а тому підстав для зміни вироку суду у вказаній частині не вбачає.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 лютого 2025 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: