Справа № 439/1013/25
Провадження №1-кп/439/172/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2025 року м.Броди

Бродівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бродівського районного суду Львівської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000144 від 17.04.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лукаші, Бродівського району Львівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , місце проживання якого АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, такого що не працює, одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

законного представник потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

у с т а н о в и в:

16 квітня 2025 року приблизно о 17 години 10 хвилин ОСОБА_3 не маючи права керування трактором, оскільки йому у встановленому законом порядку посвідчення тракториста-машиніста не видавалось, керуючи технічно справним трактором марки «ДТЗ-244.4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявив злочинну недбалість, яка виразилась в тому, що він, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, будучи зобов`язаним бути особливо обережним до дітей, всупереч правилам перевезення пасажирів, допустив рух керованого ним транспортного засобу, незаконно здійснюючи перевезення пасажира малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без використання дитячих утримуючих систем, що дають смогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу, а саме у стоячому положенні у відкритій кабіні трактора зліва від робочого місця водія, та в подальшому виконуючи весняно-польові сільськогосподарські роботи і рухаючись, із прикріпленою до трактора сільськогосподарською технікою, присадибною земельною ділянкою поблизу будинку № 21 по вул. Зелена, у с. Суховоля, Золочівського району Львівської області, проявив неуважність до дорожньої обстановки, без технічного характеру, своїми діями створив аварійну обстановку, в результаті чого пасажир малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , упав з висоти низу кабіни трактора марки «ДТЗ-244.4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого відбувся наїзд заднім лівим колесом вказаного трактора на малолітнього потерпілого ОСОБА_6 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, малолітньому потерпілому ОСОБА_6 , спричинено тілесні ушкодження, а саме: тупа травма живота, гематома 4-го сегменту печінки, великий гемоперитонеум, забій лівої легені, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення ОСОБА_3 , який керував трактором марки «ДТЗ-244.4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чинних Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 року, а саме: п. 1.5. розділу 1 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 1.7. розділу 1 - водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності; п. 2.3. б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 2.3. д) розділу 2 - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п. 10.1. розділу 10 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 21.1. розділу 21 - дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі, обладнаному місцем для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення; п. 21.11 б розділу 21 - забороняється перевозити дітей, зріст яких менше ніж 150 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда, крім: транспортних засобів, що здійснюють регулярні, регулярні спеціальні та нерегулярні пасажирські автобусні перевезення, за умови дотримання встановлених цими Правилами обмежень швидкості руху; спеціалізованих санітарних автомобілів бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, оперативних транспортних засобів Міноборони, МВС, Національної поліції, ДСНС, Держприкордонслужби, Служби безпеки, Управління державноїї охорони під час виконання ними невідкладного службового завдання; п. 21.16 розділу 21 - діти повинні перебувати у дитячих утримуючих системах у пристебнутому положенні.

Невідповідність дій ОСОБА_3 вимогам Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно небезпечних наслідків - заподіяння малолітньому потерпілому ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило малолітньому потерпілому ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію його дій за ч.2 ст. 286 КК України, всі докази, зібрані на досудовому слідстві, вважає достовірними і дослідження їх в судовому засіданні недоцільним.

Під час допиту в судовому засіданні ОСОБА_3 надав суду показання про те, що 16.04.2025 року приблизно о 17 годині він на присадибній ділянці біля власного будинку, що в АДРЕСА_2 здійснював весняно польові роботи, а саме керував трактором. У цей час на поле до трактора підійшов його малолітній син, ОСОБА_7 , який приніс йому печиво. Дитина залізла на площадку кабіни трактора і в цей час ОСОБА_3 здійснив рух вперед трактором. В результаті дитина не втрималась і впала під колесо трактора. Він одразу зупинив трактора, підняв дитину. Після чого викликав швидку медичну допомогу, однак не став чекати на приїзд медиків і сам повіз дитину до лікарні, що в м. Броди. В результаті ДТП дитина лікувалася у лікарні у Львові приблизно 10 днів. Наразі стан здоров`я дитини добрий. Обвинувачений також зазначив, що він займається тимчасовими заробітками для забезпечення сім`ї, працює будівельником, здійснює доставку будівельних матеріалів власним транспортним засобом, у зв`язку з цим просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки це єдине джерело доходу. Обвинувачений щиро каявся у вчиненому, зазначив, що він шкодує з приводу події, готовий нести кримінальну відповідальність, просив суворо його не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 , надані в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі, беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в якому він обвинувачується, за обставинами, наведеними у обвинувальному акті та інші учасники процесу не оспорюють інших обставин справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження те, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України, визнає недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи надані суду докази в їх сукупності, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні ним кримінального правопорушення доведеною в судовому засіданні повністю.

Дії ОСОБА_3 , правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило малолітньому потерпілому ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому, суд доходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що відповідно до ст. 12 цього Кодексу відноситься до тяжких злочинів, характеризується необережною формою вини, фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей, за місцем фактичного проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, усунення заподіяної шкоди.

Суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_3 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки, зазначив про готовність нести кримінальну відповідальність, вину у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, що свідчить про наявність у кримінальному провадження обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття.

На досудовому слідстві ОСОБА_3 активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, під час судового розгляду надавав чіткі та послідовні показання.

Зважує суд і на посткримінальну поведінку обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, котрий відразу після ДТП до приїзду швидкої медичної допомоги вчинив дії для усунення заподіяної шкоди, а саме самостійно без зволікань завіз дитину до лікарні, тобто вбачається розуміння обвинуваченим суті скоєного та наслідків як для нього, так і для потерпілого.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_5 , претензій до обвинуваченого не має.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

При визначенні конкретного покарання ОСОБА_3 суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, що передбачено санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, що сприятиме запобіганню вчиненню останнім нових правопорушень та буде достатнім для його виправлення.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає наявність як основного виду покарання, так і можливість застосування або незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд зважає на той факт, що обвинувачений проживає у сільській місцевості, займається підробітками працюючи будівельником, керування транспортним засобом є для нього необхідним для роботи, оскільки він здійснює доставку будівельних матеріалів транспортним засобом. Зважаючи на думку законного представника малолітнього потерпілого та прокурора яка просила не застосовувати до обвинуваченого додаткового покарання, суд вважає за можливе не застосовувати до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Водночас, умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч. 3 ст. 75 КК України у випадках, передбачених частинами 1, 2 цієї статті, суд ухвалює рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Статтею 76 цього Кодексу визначено коло обов`язків, які суд покладає на особу в разі звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Водночас, з огляду на те, що метою покарання є не лише кара, а й виправлення засудженого, а також враховуючи повне визнання вини обвинуваченим, його щире каяття, наявність обставин, що пом`якшують покарання, позицію законного представника малолітнього потерпілого, досудову доповідь, згідно з якою виправлення особи можливе без позбавлення чи обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, а також позицію прокурора, висловлену в судових дебатах, який просив застосувати до обвинуваченого положення ст. 75 КК України, суд дійшов висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства. У зв`язку з цим суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_3 ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою на період іспитового строку, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Цивільний позов відсутній.

Процесуальні витрати слід вирішити в порядку, передбаченому ст. 124 КПК України.

Відповідно до Довідки № СЕ-19/114-25/10134-ІТ від 15.05.2025 витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи становлять 4 457 грн які необхідно стягнути з обвинуваченого.

Згідно з ухвалою слідчого судді Бродівського районного суду Львівської області від 18.04.2025 року на тимчасово вилучене майно за результатами проведення слідчої (розшукової) дії огляд місця події на мінітрактор марки «ДТЗ 244.4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , із культиватором, накладено арешт, який підлягає скасуванню.

Заходи забезпечення кримінального провадження під час судового розгляду не застосовувались, підстав для їх застосування суд не вбачає.

Рішення щодо речових доказів необхідно прийняти відповідно до статті 100 КПК України.

Керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та/або роботи. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України на ОСОБА_3 додатково покласти обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/114-25/10134-ІТ від 15.05.2025 у сумі 4 457 грн.

Скасувати арешт, який накладено згідно з ухвалою слідчого судді Бродівського районного суду Львівської області від 18.04.2025 року, на мінітрактор марки «ДТЗ 244.4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_8 , із культиватором.

Речові докази: мінітрактор марки «ДТЗ 244.4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повернути законному володільцю ОСОБА_3 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано, і може бути оскаржений в апеляційному порядку за винятком підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд, який ухвалив вирок, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1