Справа № 946/7128/25
Провадження № 1-кс/946/1841/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі клопотання слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за призовом під час мобілізації та перебував на посаді стрільця номера обслуги 4 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 6 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше судимого:

- 08.11.2018 Ізмаїльським міськрайонним судом за ч. 1 ст.185 КК України до 80 годин громадських робіт;

- 16.10.2019 Ізмаїльським міськрайонним судом за ч. 2 ст.389, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 10 днів,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування відомості про яке 14 серпня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001126 за правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та 30.11.2024 направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , де останній проходить військову службу на посаді стрільця номера обслуги 4 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 6 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян призваних на військову службу під час мобілізації вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з моменту призову на військову службу та відправлення до військової частини Збройних Сил України солдат ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця.

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, бути дисциплінованим, поводитись з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Крім того, відповідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року 64/2022 затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022 з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє по теперішній час, про що ОСОБА_5 , як військовослужбовцю, достеменно відомо.

Незважаючи на вищенаведені вимоги, діючи із порушенням норм закону, будучи раніше судимим за корисливі майнові злочини, ОСОБА_5 належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив викрадення чужого майна за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , 13.08.2025 приблизно о 12 годині 25 хвилин, проходив неподалік від магазину «Корона», що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Придунайська, 421, де біля сходів до входу в зазначений магазин, побачив велосипед торгової марки «26 McKenzieCity 100», належний потерпілому ОСОБА_7 , та у нього виник кримінально-протиправний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення зазначеного велосипеда.

З метою реалізації свого кримінально-протиправного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи, що діє в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, з метою таємного викрадення чужого майна, підійшов до сходів біля магазину «Корона», що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Придунайська, 421, де за допомогою фізичної сили рук взяв велосипед марки «26 McKenzieCity 100», після чого, діючи з тих же мотивів та спонукань, отримавши можливість вільно пересуватися на зазначеному велосипеді, таємновикрав велосипед марки «26 McKenzieCity 100» вартістю 5000 гривень, належний потерпілому ОСОБА_7 .

Надалі, ОСОБА_5 залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 5000 гривень.

Крім цього, ОСОБА_5 , 15.08.2025 приблизно о 09 годині 50 хвилин, проходив неподалік від магазину «Продуктовий», що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, просп. Незалежності, 173, де на майданчику для паркування велосипедів, біля зазначеного магазину, побачив велосипед торгової марки «Prince Razon Alu 26 XS», належний потерпілій ОСОБА_8 , та у нього виник кримінально-протиправний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення зазначеного велосипеда.

З метою реалізації свого кримінально-протиправного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи, що діє в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, з метою таємного викрадення чужого майна, підійшов до сходів біля магазину «Продуктовий», що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, просп. Незалежності, 173, де за допомогою фізичної сили рук взяв велосипед марки «Prince Razon Alu 26 XS», після чого, діючи з тих же мотивів та спонукань, отримавши можливість вільно пересуватися на зазначеному велосипеді, таємновикрав велосипед марки «Prince Razon Alu 26 XS» вартістю 4550 гривень, належний потерпілій ОСОБА_8 .

Надалі, ОСОБА_5 залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 4550 гривень.

Крім цього, ОСОБА_5 , 20.08.2025 приблизно о 17 годині 50 хвилин, проходив неподалік від житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де біля входу до зазначеного житлового будинку, побачив велосипед торгової марки «Sanmaux MTB 26 Full Suspension», належний потерпілій ОСОБА_9 , який був пристебнутий на спеціальний велосипедний замикаючий пристрій та у нього виник кримінально-протиправний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення зазначеного велосипеда.

З метою реалізації свого кримінально-протиправного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи, що діє в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, з метою таємного викрадення чужого майна, підійшов до входу до житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де за допомогою фізичної сили рук вирвав та зламав спеціальний велосипедний замикаючий пристрій, на який був пристебнутий велосипед марки «Sanmaux MTB 26 Full Suspension», після чого, діючи з тих же мотивів та спонукань, отримавши можливість вільно пересуватися на зазначеному велосипеді, таємновикрав велосипед марки «Sanmaux MTB 26 Full Suspension» вартістю 3950 гривень, належний потерпілій ОСОБА_9 .

Надалі, ОСОБА_5 залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 3950 гривень.

30.08.2025 слідчим повідомлено ОСОБА_5 про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану;

- ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану;

- ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Як посилається слідчий у своєму клопотанні, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

Слідчий вважає, що застосування до більш м`якого запобіжного заходу не дасть змоги забезпечити виконання нею покладених обов`язків.

Слідчий у клопотанні зазначає, що з метою попередження можливості ОСОБА_5 переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому вважає необхідним обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали заявлене клопотання, просили його задовольнити. Прокурор зазначив, що наявні всі підстави для обрання підозрюваній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку із обґрунтованістю підозри та підтвердженням наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України. На розгляді в Ізмаїльському міськрайонному суду Одеської області знаходяться декілька обвинувальних актів відносно підозрюваного за ст. 185 КК України. підозрюваний буде продовжувати свою злочину діяльність. Злочині є тяжкими.

Підозрюваний в судовому засіданні зазначив, що вину визнає, збирається повернутися на воєнну службу. Не збирається переховуватися. Він співпрацює зі слідством. Він не переховувався, сам з`явився в суд. Він знайшов собі роботу. Є військовим, приймав участь у бойових діях. Має поранення, отримане під час захисту Батькіфвщини та проходить реабілітацію, у зв`язку з чим не несе на даний момент службу. Здійснювати нові крадіжки наміру не має. Просив відмовити у задоволенні клопотання, застосувати домашній арешт.

Вивчивши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників кримінального провадження, приймаючи до уваги мету та підстави застосування запобіжного заходу, передбачені ст.177 КПК України, а також оцінивши в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України, слідчий суддя доходить наступного висновку.

Встановлено, що у провадженні СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування відомості про яке 14 серпня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001126 за правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

30.08.2025 слідчим повідомлено ОСОБА_5 про зміну раніше повідомленої підозри та нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану;

- ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану;

- ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Обґрунтування повідомленої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України підтверджується зібраними під час проведення досудового розслідування доказами, а саме:

- протоколами допиту потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;

- протоколами допиту свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ;

- протоколами огляду місця події від 14.08.2025, 19.08.2025 та 22.08.2025;

- протоколами огляду відеозаписів від 27.08.2025, 27.08.2025 та 28.08.2025;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 30.08.2025;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_5 від 30.08.2025;

- іншими матеріалами досудового розслідування в їх сукупності.

Таким чином, підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, за які передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Згідно зі статтею 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно з ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Так, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання передбаченим п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам, а саме:

1. Ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховуватись від органів досудового розслідування, суду, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання від 5 до 8 років позбавлення волі, та є підстави вважати, що підозрюваний, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вдатися до спроб переховуватися від органу досудового розслідування.

2. Ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на свідків та потерпілих, оскільки підозрюваному ОСОБА_5 відомі їх анкетні дані та місця проживання, та яких на теперішній час допитано лише на стадії досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, однак під впливом підозрюваного, внаслідок психологічного тиску шляхом погроз або вмовляння, можуть змінити показання, або ухилятись від з`явлення для давання показань.

3. Ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Так, на теперішній досудове розслідування не завершено, а тому, перебуваючи на свободі підозрюваний ОСОБА_5 матиме можливість ухилення від слідства з метою перешкоджання встановленню органом досудового розслідування всіх об`єктивних обставин кримінального правопорушення тощо.

4. Ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення. Зокрема, про наявність зазначеного ризику вказує те, що особа на даний час самостійно залишила військову частину (досудове розслідування за вказаним фактом проводиться за кримінальним провадженням №0000294 від 01.03.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України), а отже не має стабільного доходу. Таким чином, з корисливих мотивів ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, може продовжити свою злочинну діяльність, або ж вчинити інші злочини з корисливих мотивів.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини справа "Нечипорук і Йонкало проти України" термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає «наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин» (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34). Розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1(с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

Слідчий суддя приходить до висновку, що за даних обставин, на даній стадії кримінального провадження достатньо доказів, що свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

Згідно до положень п. 5 ч. 2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може застосовуватись до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

Крім того, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідством встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 покладається необхідність запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Проте, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, суд оцінює в сукупності всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів у матеріалах кримінального провадження, що вказують на причетність до вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється; вік; стан здоров`я підозрюваного, а також те, що підозрюваний є військовим. Учасником бойових дій, отримав поранення під час виконання бойових завдань, сам з`явився у судове засідання, співпрацює зі слідством.

При цьому, частина 1 ст.183 КПК України визначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловлено позицію, викладену у п.1 листа за №511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року, згідно якої, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний: здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону; враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ); при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України») тощо.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції та практики ЄСПЛ (рішення від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії», рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови достатньої вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п. 6) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з врахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може слугувати підставою для запобіжного ув`язнення.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Слідчий суддя вважає, що слідчим, прокурором доведено ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи про міру покарання, яка може бути застосована до нього, оскільки у разі визнання ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

При цьому, виходячи з вказаного, оцінюючи в сукупності обставини визначені ч.1 ст.178 КПК України, враховуючи пояснення, позицію слідчого та прокурора, а також, вагомість наявних доказів у матеріалах кримінального провадження, тяжкість покарання, вік підозрюваного, соціальні зв`язки підозрюваного та те, що підозрюваний є діючим військовим, учасником бойових дій, отримав поранення під час виконання бойових завдань, сам з`явився у судове засідання без затримання, співпрацює зі слідством, на думку слідчого судді, достатнім буде застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема, домашнього арешту з забороною йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду цілодобово.

Таким чином, слідчим та прокурором не доведено у даному випадку, з урахуванням зазначених вище обставин у сукупності, необхідності застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не обґрунтовано неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, а саме - запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Крім того, слідчий суддя наголошує, що обрання запобіжного заходу не має на меті покарання підозрюваної, а обраний запобіжний захід має слугувати забезпеченням виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобіганням ризикам, встановленим статтею 177 КПК України.

Строки запобіжного заходу не можуть перевищувати строків досудового слідства, в зв`язку з чим запобіжні заходи можуть бути застосовані відповідно до строку закінчення досудового слідства.

Керуючись ст.ст.132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно - відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з забороною йому залишати своє місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово строком до 28 жовтня 2025 року.

Крім цього, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою в залежності від стадії кримінального провадження, якщо в цьому виникне необхідність, пов`язана із здійсненням кримінального провадження; не відлучатися за межі Ізмаїльського району Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 28 жовтня 2025 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали проголошено 12.09.2025р. о 13:00 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1