Справа № 462/4728/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1860/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 03 липня 2025 року про накладення арешту на майно,

участю адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою клопотання задоволено.

Накладено арешт на речові докази у кримінальному провадженні №0000784 від 26.06.2025 року, а саме: автомобіль марки «AUDI A7», номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна № НОМЕР_2 та один ключ до замка запалювання вказаного транспортного засобу, який перебуває у володінні ОСОБА_7 , та який був вилучений під час огляду місця події 26.06.2025 року у м. Львові по вул. Д. Апостола, 11, шляхом надання заборони розпоряджання, відчуження, користування та володіння даним майном.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 03 липня 2025 року, постановити нову про відмову в задоволені клопотання.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що ухвала є необгрунтованою.

Звертає увагу на те, що слідчий посилається на те, що двигун №CGX004949 перебуває у розшуку згідно з базою «Інтерпол». Однак, єдиним доказом цього є роздруківка з внутрішнього сайту. Цей додаток не містить жодних реквізитів, що підтверджують його офіційне походження від Інтерполу або Національного центру бюро Інтерполу в Україні.

При цьому не надано офіційної відповіді НЦБ Інтреполу в Україні; не надано жодного документу, який би мав вихідні реквізити, підпис відповідальної особи або печатку, що відповідало б вимогам ст. 84 КПК України.

Апелянт вважає, що така інформація не є належним доказом в розумінні ст.ст. 84,86 КПК України.

Адвокат звертає увагу на те, що відсутні відомості, які б свідчили про те що автомобіль марки «AUDI A7» був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, набутий злочинним шляхом, містить сліди кримінального правопорушення.

Звертає увагу на те, що при дослідженні доказів поза увагою слідчого судді залишився висновок експертного дослідження №14/4641/4911 від 26.06.2025, відповідно до якого робочий об`єм двигуна №CGX004949 складає 2995 куб.см., який встановлено на автомобіль марки «AUDI A7».

Більше того відповідно до Висновку будь які втручання чи зміни до транспортного засобу не застосовували.

Адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, просила задоволити.

Прокурор у судове засідання не прибув, причини неявки апеляційному суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття прокурора в судове засідання не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідь судді, виступ адвоката ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження, а також наведені доводи скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Так, згідно з клопотанням, 26.06.2025 із ТСЦ №4641 надійшло повідомлення про те, що 26.06.2025 у ТСЦ №4641 ГСЦ МВС у Львівській області звернувся ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою реєстрації транспортного засобу привезеного з-за кордону по ВМД автомобіля «AUDI A7», номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна № НОМЕР_2 . При огляді матеріалів, що стали підставою для реєстрації та при проведенні відповідних перевірок, виявлено, що в базі «ІНТЕРПОЛ», двигун № НОМЕР_2 , транспортного засобу AUDI A7 знаходиться в розшуку.

26.06.2025 року в ході проведення огляду місця події в за адресою: м. Львів, вул. Д. Апостола, 11 було виявлено та вилучено транспортний засіб «AUDI A7», номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна № НОМЕР_2 та один ключ до замка запалювання вказаного транспортного засобу.

26.06.2025 року постановою старшого слідчого СВ ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 вилучений транспортний засіб «AUDI A7», номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна № НОМЕР_2 та один ключ до замка запалювання вказаного транспортного засобу визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000784 від 26.06.2025 року.

Задовольняючи дане клопотання сторони обвинувачення, внесене в межах кримінального провадження №0000784 слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на майно у зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та є предметом кримінального правопорушення, при цьому слідчим суддею було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

З оскарженої ухвали вбачається, що слідчим суддею накладено арешт на майно, що є речовим доказом. При цьому слідчим у клопотанні зазначено підставу накладення такого арешту, а саме: з метою збереження речових доказів. Таким чином майно відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею на виконання вимог ч. 2 ст. 173 КПК України враховано можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що відповідає конституційним нормам.

Так, ЄСПЛ своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

На переконання апеляційного суду, слідчим суддею при ухваленні оскаржуваного рішення було враховано не лише вимоги щодо захисту фундаментальних прав власників майна та прав третіх осіб, а й «справедливий баланс» між інтересом суспільства та приватним інтересом, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Інші зазначені в апеляційних скаргах обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у ході апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 03 липня 2025 року про накладення арешту на майно залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4