Справа № 128/2430/23
Провадження №11-кп/801/726/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2025 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 та прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 25.04.2025 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Джугастра, Крижопільського району, Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Згідно п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_10 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_9 в частині відшкодування матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_9 в частині відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн, на відшкодування правничої допомоги 8000 грн, всього 108 000 грн (сто вісім тисяч).

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням на користь держави на залучення експертів в сумі 6453 гривні 00 копійок, з них: 1912 гривні 00 копійок за проведення судової фототехнічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/102-23/6935-ФП від 17 травня 2023 року); 1673 гривні 00 копійок за проведення судової експертизи технічного стану транспортних засобів (висновок експерта № СЕ-19/102-23/6366-ІТ від 20 квітня 2023 року); 1673 гривні 00 копійок за проведення судової експертизи технічного стану транспортних засобів (висновок експерта № СЕ-19/102-23/6365-ІТ від 01 травня 2023 року); 1195 гривень 00 копійок за проведення судової авто-технічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/102-23/9798-ІТ від 31 травня 2023 року).

Вирішено долю речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_10 31 березня 2023 року близько 16:22 год., керуючи автомобілем марки «АUDІ» моделі «А4» д.н.з. НОМЕР_1 , будучи відповідно до п. 1.10 ПДР України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, учасником дорожнього руху, порушуючи п. 10.1 ПДР України, відповідно до якого: «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» при переїзді нерегульованого перехрестя, а саме виїзді з другорядної дороги на головну та повороті ліворуч в напрямку м. Вінниця, у межах населеного пункту смт. Вороновиця, Вінницького району, Вінницької області, порушуючи п. 16.13 ПДР України, відповідно до якого: «перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч» не надав перевагу в русі автомобілю марки «ЗАЗ» моделі «968М» із д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який при виїзді з другорядної дороги із напрямку вул. Молодіжна, смт. Вороновиця (с. Степанівка) перетинав головну дорогу у напрямку вул. Козацький Шлях, смт. Вороновиця, у результаті чого допустив зіткнення з вказаним автомобілем.

У результаті даного зіткнення тілесні ушкодження середньої тяжкості отримав водій автомобіля марки «ЗАЗ» моделі «968М» із д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_9 .

Так, згідно висновку судово-медичного експерта № 54 від 26.05.2023, у результаті даної ДТП ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді гематоми навколо правого ока, забою грудної клітки в виді синців в області лівої половини грудної клітки, ссадна в області правої гомілки відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» п. 2.3.3; закритий перелом верхньої третини правої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків відноситься до середніх тілесних ушкоджень, за відсутністю небезпеки для життя та яке спричинило тривалий (понад 21-н день) розлад здоров`я, згідно «правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» п. 2.2.2.

Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № СЕ-19/102- 23/9798-ІТ від 31 травня 2022 року, в діях водія марки «АUDІ» моделі «А4» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_10 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1; 16.13 ПДР України, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з наслідками ДТП.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з призначеним покаранням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 25.04.2025 року відносно ОСОБА_10 в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити свій вирок, яким визнати ОСОБА_10 винуватим за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, поклавши на нього обв`язки, передбачені п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Апеляційну скаргу прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, основним об`єктом якого є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, перелік яких наведений у примітці до ст. 286 КК України, і лише його додатковим обов язковим об`єктом виступає життя і здоров`я особи. Внаслідок порушення ОСОБА_10 вимог Правил дорожнього руху України настали наслідки у вигляді шкоди здоров`ю потерпілого.

В апеляційній скарзі представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про скасування вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 25.04.2025 року відносно ОСОБА_10 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення особі обвинуваченого. Просить обрати ОСОБА_10 покарання у виді 3 років позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України. В частині цивільного позову стягнути згідно заявлених позовних вимог ОСОБА_9 500 000 грн. за спричинену моральну шкоду.В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вимоги мотивує тим, що обвинувачений не попросив у потерпілого пробачення, а лише дорікнув йому, що спас його від мобілізації до лав ЗСУ під час воєнного стану, тобто щиро не розкаявся, як вказує у вироку суд, шкоду не відшкодував в повному обсязі, а лише частково, що свідчить про його відношення до вчиненого. Крім того, ОСОБА_10 цинічно заявив потерпілому, що дав останньому достатньо коштів на лікування, і більше жодної копійки йому сплачувати не буде. Також вказує, що обвинувачений неодноразово без поважних причин не з`являвся в судові засідання. Потерпілий ОСОБА_9 до цього часу не може вільно пересуватись , при пересуванні відчуває біль, має у нозі металеві пластини, які операційним шляхом необхідно вилучати, після чого проходити реабілітацію, що завдає додаткових фізичних і моральних страждань. Враховуючи викладене, сума у розмірі 100000 грн.,, яку стягнув суд в якості відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого, є явно недостатньою.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора та представника потерпілого; думку захисника - адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які заперечували проти апеляційних скарг представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 та прокурора; перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій, ніким з учасників не оспорюються, а тому апеляційним судом, у відповідності до вимог ст. 404 КПК України, не перевіряються.

Порушень вимог КПК України при вирішенні судом першої інстанції цих питань колегією суддів не встановлено.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого про необґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_10 основного покарання, з огляду на наступні обставини.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, обставини його вчинення, неумисну форму вини, особу винного, який раніше не судимий, не працює, позитивно характеризується, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, відсутність обставин, що обтяжують його покарання, та визнано обставиною, яка його пом`якшують щире каяття, на підставі чого прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Проте, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував конкретні обставини цього провадження та його наслідки, що як наслідок вказує на необґрунтованість висновків суду про наявність підстав для застосування до ОСОБА_10 положень ст. 75 КК України.

Так, обвинувачений має постійне місце проживання, раніше не судимий, не працює, позитивно характеризується, одружений. Також ОСОБА_10 свою вину визнав повністю, зазначив, що шкодує про вчинене, що судом було визнано, як обставина, яка пом`якшує його покарання. Обставини, які обтяжують покарання, відсутні.

Разом з тим, внаслідок вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення потерпілому завдано фізичної, моральної шкоди, так останній змушений був оперуватись, звернутись за стоматологічними послугами, став непрацездатним, позбавлений можливості керувати транспортним засобом.

А тому, колегія суддів враховує і думку потерпілого, який втратив працездатність, переніс операцію, при пересуванні відчуває біль, та наполягав на реальній мірі покарання для обвинуваченого, і той факт, що впродовж всього часу від часу події обвинувачений не спромігся навіть частково відшкодувати потерпілому моральну шкоду та попросити вибачення, що свідчить про відсутність щирого, дієвого каяття обвинуваченого. Думка потерпілого є чіткою та послідовною.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 02 березня 2021 року у справі №721/115/19, для досягнення пропорційності між злочином та покаранням, основним чинником, який має братися до уваги під час визначення виду та міри покарання за злочин, є ступінь його тяжкості та небезпечності. При призначенні покарання судам слід прагнути до справедливості та пропорційності, а будь-які винятки з цієї мети мають бути належним чином обґрунтовані.

Тож, виходячи із завдань мети покарання, визначеної в статті 50 КК України, а також враховуючи положення ч. 2 ст. 65 КК України щодо індивідуалізації призначеного покарання, зокрема те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, також приймаючи до уваги всі вищезазначені дані про особу ОСОБА_10 та конкретні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом першої інстанції пом`якшуюча покарання обставина та відсутність обтяжуючих покарання обставин, з якими погоджується апеляційний суд, колегія суддів погоджується з доводами апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, з приводу того, що співмірним з тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та даними про особу обвинуваченого буде покарання у виді позбавлення волі, але на переконання апеляційного суду, строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців обмеження волі, яке слід відбувати реально, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На думку апеляційного суду, саме таке покарання, яке необхідно відбувати реально, відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами і не є надто м`яким чи суворим.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

Суд апеляційної інстанції вважає, у даному випадку буде досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відноси.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілого щодо цивільного позову, то апеляційний суд приходить до таких висновків.

У відповідності з приписами ст.127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно приписів ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до норм ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Положеннями ст.23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Встановивши доведеність винуватості ОСОБА_10 , суд першої інстанції, частково задовольнив позовні вимоги потерпілого ОСОБА_9 , стягнув з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.23 ЦК України).

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, враховується, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому на підставі ст.1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи.

Беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, враховуючи глибину та тривалість моральних переживань внаслідок тривалого розладу здоров`я, потреби в оперативному втручанні, майбутніх хірургічних втручань та реабілітації, звернення до стоматолога, неможливість керування транспортним засобом, через винні дії обвинуваченого, враховуючи характер дій винного апеляційний суд вважає, що визначення розміру моральної шкоди для ОСОБА_9 в сумі 100 000 грн. є очевидно недостатнім та неспівмірним з душевними стражданнями, яких зазнав потерпілий.

Тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вирок в частині вирішення цивільного позову також скасувати та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 в користь потерпілого ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн.

На переконання суду апеляційної інстанції саме такий розмір у відшкодування завданої моральної шкоди буде відповідати вимогам розумності та справедливості.

У зв`язку з цим вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з постановленням за правилами ст. 420 КПК України апеляційним судом у цій частині нового вироку, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.407, 409, 420, 421 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_11 , - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , - задовольнити частково.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 25.04.2025 року відносно ОСОБА_10 , - скасувати в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову.

Постановити новий вирок.

Призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 в частині моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 250 000 ( двісті п`ятдесят тисяч ) гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня його проголошення.

Копію вироку вручити учасникам судового засідання, обвинуваченому в установлений законом спосіб .

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4