Провадження №: 1-в/336/170/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву начальника Державної установи «Чортківська установа виконання покарань № 26» ОСОБА_3 про приведення вироку у відповідність,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла вищезазначена заява, за змістом якого начальник установи виконання покарання просить зарахувати до вироку Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2025 року № 336/4104/24 попередній вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.03.2025 року.

Обґрунтовується заяву тим, що 14.03.2025 року ОСОБА_4 , засуджений вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області справа № 607/1367/25, за ч. 3 ст. 286-1 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 10 років, вирок набрав законної сили 21.05.2025 року.

06.05.2025 року вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 засуджений за ч.5 ст. 407 КК України до 5 років позбавлення волі.

Однак при винесені вищезазначеного вироку Шевченківським районним судом м. Запоріжжя не було враховано засудженому попередній вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.03.2025.

Прокурор та захисник до судового засідання не з`явилися. Засуджений також не висловив бажання бути присутнім під час розгляду заяви.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 539 КПК України неявка учасників не перешкоджає розгляду подання.

Ознайомившись із заявою та вивчення матеріали кримінального провадження суд доходить до таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема, п. 11 ст. 537 цього Кодексу, а саме про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Згідно з рекомендаціями, що викладені у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7, за наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками відповідно до ст. 71 КК та статей 411, 413 КПК (в редакції 1960 року).

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних із виконанням вироків» від 21.12.1990 № 11, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ст.539 КПК України, питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

ОСОБА_4 засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2025 року від 06.05.2025 за ч.5 ст. 407 КК України до 5 років позбавлення волі.

Проте при призначенні покарання за вказаним вироком не був врахований вирок, який ухвалено раніше Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 14.03.2025 року № 607/1367/25 за ч.3 ст. 286-1 КК України, за якими ОСОБА_4 , було призначено покарання до 7 років, позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років, оскільки цей вирок на той час не набрав законної сили.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, у межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Частиною 4 ст. 70 КК України передбачено, що за правилами, передбаченими для призначення покарання за сукупністю злочинів, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

За наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками відповідно до ч. 4ст. 70 КК України.

Враховуючи наведене, слід визначити засудженому остаточне покарання на підставі ч. 4 ст.70 КК України за наявності двох вироків із застосуванням принципу поглинання покарань.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву задовольнити.

До призначеного ОСОБА_4 покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2025 року на підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, приєднати покарання за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.03.2025 року, та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 10 років

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1