Справа № 750/6364/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/255/25
Категорія - інші скарги. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

21 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

скаржниці ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою скаргу ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на незаконне затримання, доставлення та утримування, слідчий суддя залишив без розгляду з огляду на те, що ОСОБА_8 у розумінні Кримінального Процесуального Кодексу України не є затриманою особою, подана скарга не пов`язана із досудовим розслідуванням кримінального провадження, тому її розгляд не належить до повноважень слідчого судді.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 просять ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою задовольнити їх позовні вимоги та зобов`язати начальників або уповноважених службових/посадових осіб негайно звільнити ОСОБА_8 з ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з його незаконним утримуванням за адресою: м. Чернігів, вул. Захисників України, 14-а, при цьому визнати незаконним утримання більше чотирьох днів постраждалого ОСОБА_8 .

Аргументує тим, що на нього не відкрито жодного адміністративного чи кримінального провадження, але він вже більше чотирьох днів утримується в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому йому погрожують фізичною розправою, він обмежений у доступі до води та туалету, куди його виводять під конвоєм. Фактично його затримання є незаконним, оскільки працівники ТЦК та СП не є уповноваженими особами на затримання та утримування, при тому, що він досі залишається в неволі.

Із змісту ухвали слідчого судді убачається, що ОСОБА_8 не є затриманою особою та не є особою, яка тримається під вартою, однак, так і не зрозуміло чому особа досі перебуває у фактичному рабстві, як незаконно затриманий, де його та інших чоловіків охороняють працівники ТЦК та СП, які не є працівниками правоохоронних органів, які уповноважені на здійснення затримання.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Отже, на думку апелянтів, повноваження щодо здійснення судового контролю, передбачені в тому числі і статтею 206 КПК України, можуть бути реалізовані слідчим суддею лише за умови існування кримінально-правових відносин в межах кримінального провадження та щодо осіб, які є учасниками кримінального провадження та які утримуються в місцях несвободи, визначених КПК України, КВК України та Законом України «Про попереднє ув`язнення».

У поданій скарзі та додатках до неї відсутні будь-які посилання на існування будь-якого кримінального провадження та відсутні будь-які докази про притягнення його до кримінальної відповідальності, в рамках якого ОСОБА_8 незаконно утримується в неволі в місцях несвободи, визначених КПК України, КВК України та Законом України «Про попереднє ув`язнення». Тому, постраждалого утримують в неволі всупереч Закону, тобто, незаконно, а отже ОСОБА_8 незаконно утримується в місцях несвободи.

Оскільки відсутні правові умови та кримінальні провадження щодо постраждалого, та відсутнє попереднє ув`язнення, яке здійснене всупереч закону, заявники вимагають від суду розглянути справу та звільнити ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.ч. 2-5 ст. 206 КПК, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави у встановленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Заслухавши доповідача, заявницю, яка підтримала доводи апеляційної скарги, вказувала на те, що її син утримується незаконно та без будь-яких на те підстав адже є заброньованим, про що є всі необхідні документи, вимагала негайного звільнення ОСОБА_8 , прокурора, який вважав скаргу безпідставною, дослідивши матеріали судової справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Скарга ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не була прийнята до розгляду, по ній не відкривалося провадження, а тому вимога апелянтів розглянути їх скаргу по суті, суперечить положенням кримінального процесуального закону про інстанційну підсудність.

Якщо слідчий суддя рішення по суті вимог скарги не ухвалював, апеляційний суд не може замінювати суд першої інстанції, відкривати провадження за поданою скаргою та проводити судовий розгляд.

Приписами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 206 КПК України передбачено, що слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Приймаючи рішення про залишення скарги ОСОБА_8 та ОСОБА_6 без розгляду, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_8 не є особою, затриманою у розумінні корм КПК України, а подана скарга не пов`язана із досудовим розслідуванням кримінального провадження, що виключає повноваження слідчого судді в цьому провадженні.

Апеляційний суд зазначає, що затримання громадянина працівниками ТЦК та СП та утримання його без відповідного судового рішення, не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, перевірка законності дій яких у такому разі не належать до повноважень слідчого судді та не підлягають розгляду в порядку ст. 303 КПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в порядку ст. 214 КПК України не подано заяву про кримінальне правопорушення щодо посадових осіб ТЦК та СП, при цьому слід зауважити, що уповноважені особи цього органу не є працівниками органу досудового розслідування, слідства чи прокуратури, діяльність яких може бути предметом перевірки в порядку вимог ст. 206 КПК України.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 206 КПК України, слідчий суддя не уповноважений на з`ясування підстав проходження служби у військовій частині, не пов`язаних із сферою дії кримінального процесуального закону.

Положеннями ст. 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідуванню.

З огляду на викладені скаржниками фактичні обставини, які по своїй суті врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, та за відсутності заяв та ознак, які б вказували на кримінальне правопорушення щодо якого проводиться досудове розслідування, вказані спірні правовідносини щодо незаконного затримання ОСОБА_8 , утримання в приміщенні ТЦК та СП, проведення дій щодо вирішення питання його призову на проходження служби, підлягають оскарженню в порядку передбаченому законом, як до начальника ТЦК та СП так і до адміністративного суду, а, у разі наявності в діях осіб ознак злочину - у порядку, встановленому КПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що доступ до правосуддя не може бути абсолютним, не всі без винятку діяння слідчого чи прокурора підлягають оскарженню до слідчого судді. В силу принципу правової визначеності перелік таких діянь слідчого встановлено у ст. 303 КПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 та ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2025 року, якою без розгляду було залишено скаргу ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на незаконне затримання, доставлення та утримування, без змін.

Ухвала є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11