У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000614, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 07 серпня 2024 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з указаним клопотанням.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначив, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000614, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 07 серпня 2024 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , являючись громадянкою України, достеменно знаючи, що Російська Федерація здійснила збройну агресію проти України, а також той факт, що Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року встановлено порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а в Україні діє правовий режим воєнного стану, розуміючи, що перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період, являється протиправним, маючи корисливу мету, прийняла добровільне рішення про перешкоджання законній діяльності ЗС України та інших військових формувань в особливий період, шляхом налагодження схеми серед свого лікарського оточення, за допомогою яких, у подальшому підроблялися лікарські висновки, що виражалося у невідповідності фактичному стану здоров`я людини, а також здійсненні медичного дослідження без присутності особи, усвідомлюючи при цьому, що своїми діями остання перешкоджає законній діяльності структурним підрозділам ЗС України, зокрема територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, у проведенні мобілізаційних заходів, що полягають в підготовці та накопиченні військово-навчених людських ресурсів призовників, військовозобов`язаних та резервістів для комплектування посад, передбачених штатами військового часу.

17 липня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва проведено обшук за місцем фактичного проживання лікаря-кардіолога ОСОБА_5 , причетного до вищевказаної протиправної діяльності, за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: планшет «Apple iPad Air 2», білого кольору IMEI: НОМЕР_1 ; 3 аркуша з мокрою печаткою з написом «Консультативний висновок» Київського обласного кардіологічного диспансеру; нотатник записник із записами.

Враховуючи те, що виявлені та вилучені в ході обшуку речі містять інформацію про вчинення кримінального правопорушення та мають значення для досудового розслідування, 17 липня 2025 року їх визнано речовими доказами у цьому кримінальному проваджені.

З огляду на зміст статті 98 КПК України, сторона обвинувачення приходить до висновку, що виявлені та вилучені в ході проведення обшуку речі зберегли на собі сліди та відомості розслідуваного злочину, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що містить підстави згідно з частиною третьою статті 170 КПК України для накладення арешту.

Таким чином, з метою всебічного, повного й неупередженого досудового розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою запобігання можливості приховування, зникнення, втрати, перетворення, передачі, відчуження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на майно.

Оцінюючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, сторона обвинувачення приходить до висновку, що заборона на відчуження, розпорядження та/або користування майном відповідають вимогам проведення досудового розслідування.

Враховуючи вищевикладене та виходячи із потреб досудового розслідування, прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якому зазначив, що підтримує клопотання про арешт майна у повному обсязі та просив його задовольнити.

Власник майна у судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, 30 липня 2025 року представник власника майна подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, в якій просив врахувати обставини викладені у письмових запереченнях та відмовити у задоволенні клопотання.

У поданих 30 липня 2025 року до суду запереченнях представник власника майна заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що відповідно до норм чинного законодавства ухвала про арешт тимчасово вилученого майна постановляється слідчим суддею не пізніше 72 годин із дня надходження до суду клопотання, Солом`янським районним судом міста Києва клопотання було отримано 22 липня 2025 року, тому строк на постановлення ухвали про арешт майна сплив 26 липня 2025 року, у зв`язку з чим майно повинно бути повернуто власнику. Таким чином, клопотання слідчого про арешт не підлягає розгляду.

Крім того, стороною обвинувачення ні в клопотанні, ні в постанові про визнання речовими доказами вилучених речей не обґрунтовано яким з критеріїв статті 98 КПК України вони відповідають. З долученого до клопотання протоколу огляду вбачається, що він не містить жодних результатів огляду вилучених речей та не відображає наявність на них жодних відомостей, що мають значення для досудового розслідування. Сам по собі факт винесення постанови про визнання речовим доказом не може бути беззаперечною підставою для накладення арешту.

Окрім того, вищевказані речі вилучені за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , відносно якого вказане кримінальне провадження не здійснюється, а матеріали клопотання не містять доказів, що такі речі використовувались ним для вчинення протиправної діяльності.

Щодо вилученого планшету, то під час проведення обшуку власником не обмежувався доступ до нього та він не був захищений системою логічного захисту. У клопотанні прокурором не конкретизовано зміст інформації, що міститься на ньому та має значення для досудового розслідування.

Враховуючи вищевикладене, стороною обвинувачення не доведено, що потребами досудового розслідування виправдовується тимчасове позбавлення прав ОСОБА_5 на мирне володіння належним йому майном, тому просив відмовити у задоволенні клопотання.

Згідно з положеннями частини першої статті 171 КПК України, відповідно до якої клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, слідчий суддя вважає за можливе здійснити розгляд клопотання у відсутність прокурора та власника майн

У зв`язку з неявкою в судове засідання прокурора та власника майна, відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України, фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Вивчивши клопотання та дослідивши матеріали додані до клопотання суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Положеннями пункту 7 частини другої статті 131 КПК України та частиною першою статті 170 КПК України визначено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який забезпечує тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000614, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 07 серпня 2024 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною першою статті 114-1 КК України.

17 липня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду проведено обшук за адресою фактичного проживання лікаря-кардіолога ОСОБА_5 : АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: планшет «Apple iPad Air 2», білого кольору IMEI: НОМЕР_1 ; 3 аркуша з мокрою печаткою з написом «Консультативний висновок» Київського обласного кардіологічного диспансеру; нотатник записник із записами.

Постановою старшого слідчого СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_6 вищевказане майно, вилучене в ході обшуку, визнано речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляд справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку, передбаченому статтями 170-173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно з частиною другою статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а саме, є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини десятої статті 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

У клопотанні прокурора зазначено, що арешт необхідно накласти з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки вилучені речі та документи зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а незастосування арешту може призвести до їх приховування, знищення, перетворення, відчуження що буде мати негативні наслідки для кримінального провадження.

Згідно з протоколом огляду від 17 липня 2025 року, предмети що були вилучені в ході обшуку містять на собі відомості, що можуть бути використані як доказ фактів, що розслідуються у кримінальному провадженні.

Таким чином, прокурором доведено наявність підстав вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що зазначені вище речі та документи можуть містити сліди вчинення кримінального правопорушення та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам, зазначеним в статті 98 КПК України, що власником майна в ході судового розгляду не спротсовано. Наведене згідно з частиною третьою статті 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.

Посилання представника власника майна на те, що під час обшуку доступ до планшету не обмежувався та він не мав системи логічного захисту, оцінюються слідчим суддею критично, оскільки протокол обшуку не містить зауважень щодо вилучення такого майна з порушення процедури.

Також, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення клопотання.

З огляду на викладене та керуючись статтями 131, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И Л А :

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, вилучене в ході проведення обшуку 17 липня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-планшет «Apple iPad Air 2», білого кольору IMEI: НОМЕР_1 ;

-3 аркуша з мокрою печаткою з написом «Консультативний висновок» Київського обласного кардіологічного диспансеру;

-нотатник записник із записами.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Київську міську прокуратуру.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії, безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя: ОСОБА_1