Справа № 214/6891/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000099 від 25.07.2022 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Велика Костромка, Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянство - України, який має середню освіту, неодруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мурманськ Російської Федерації, громадянство - України, який має середню освіту, неодруженого, не працевлаштованого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 08.02.2021 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст.75 КК України, із застосуванням ст.76 КК України, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 02.11.2022 Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, із застосуванням ст.72 КК України, остаточно призначено покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2022 року на території України діє правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, запроваджений Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022, дію якого неодноразово продовжувалася, в тому числі Указом Президента України №341/2022 від 15.05.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2263-ІХ від 22.05.2022, з 25 травня 2022 року строком на 90 днів.

У невстановлений час невстановлена особа, маючи умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами громадян, шляхом викрадення їх з банківських рахунків, вступила в злочинний зговір з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які заздалегідь обумовленим планом розподілили ролі між собою, діючи з корисливих мотивів, реалізуючи свій умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь.

В подальшому, у невстановлений час невстановлена особа, назвавши себе співробітником служби безпеки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», здійснювала телефонні дзвінки користувачам вказаної банківської установи з метою отримання кодів авторизації та подальшого входу до системи віддаленого керування рахунком «Приват 24».

Надалі, за допомогою терміналу самообслуговування невстановлена особа передавала доступ до рахунку ОСОБА_5 , який, усвідомлюючи протиправність своїх дій та будучи обізнаним в способі отримання грошових коштів здійснював їх перерахування на банківську картку ОСОБА_4 , яка була ним заздалегідь оформлена на його ім`я, та з якої останні в подальшому з метою приховання злочинної діяльності, здійснювали переказ на підконтрольні їм банківські рахунки.

Так, в період дії воєнного стану, 23.07.2022 в період часу з 13:54 год. до 13:58 год., ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , з метою реалізації єдиного злочинного наміру, надав належну йому банківську картку № НОМЕР_1 , з метою таємного викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_12 .

В подальшому, ОСОБА_4 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, дотримуючись заздалегідь оговореного плану з ОСОБА_5 , за допомогою терміналу самообслуговування, який знаходиться в магазині «Меркурій», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, буд. 24Д, отримав на власну банківську картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_4 , грошові кошти в розмірі 110 200 грн., з банківської картки № НОМЕР_2 , емітованої АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка належить потерпілому ОСОБА_12 , після чого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , маючи можливість розпорядження вказаними грошовими коштами, здійснили їх перерахування на підконтрольні їм рахунки.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_12 завдано майнову шкоду на загальну суму 110 200,00 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 належить кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України, за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Крім того, ОСОБА_4 , діючи повторно, в період дії воєнного стану, 20.08.2022, точний час не встановлено, знаходячись в приміщенні кв. АДРЕСА_3 , з дозволу власника квартири ОСОБА_13 , реалізуючи свій умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, таємно, з полиці серванту, викрав майно потерпілої ОСОБА_13 , а саме:

- ювелірний виріб із золота 583 проби (каблучка), загальною вагою 2,26 г, вартість якого, згідно висновку експерта №2454 від 26.09.2022, становить 3 565 грн. 17 коп.;

- ювелірний виріб із золота, 583 проби (каблучка), загальною вагою 9,29 г, червоного кольору, розміром 19,5 мм, шириною 10,5 мм, вартість якого, згідно висновку експерта №2454 від 26.09.2022, становить 14 655 грн. 07 коп.

Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_13 завдано майнової шкоди на загальну суму 18 220 грн. 24 коп.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 належить кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України, за ознаками: таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Крім того, у невстановлений час невстановлена особа, маючи умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами громадян, шляхом викрадення їх з банківських рахунків, перебуваючи у злочинному зговорі з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які заздалегідь обумовленим планом розподілили ролі між собою, діючи з корисливих мотивів, реалізуючи свій умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь.

Надалі, за допомогою терміналу самообслуговування невстановлена особа передавала доступ до рахунку ОСОБА_5 , який, усвідомлюючи протиправність своїх дій та будучи обізнаним в способі отримання грошових коштів здійснював їх перерахування на банківську картку ОСОБА_4 , яка була ним заздалегідь оформлена на його ім`я, та з якої останні в подальшому з метою приховання злочинної діяльності, здійснювали переказ на підконтрольні їм банківські рахунки.

Так, в період дії воєнного стану, 23.07.2022 в період часу з 13:54 год. до 13:58 год. ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, належного ОСОБА_12 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, дотримуючись заздалегідь оговореного плану з ОСОБА_4 , за допомогою терміналу самообслуговування, який знаходиться в магазині «Меркурій», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, буд. 24Д, перерахував на банківську картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПРИВАТБАНК», на ім`я ОСОБА_4 , грошові кошти в розмірі 110 200 грн., з банківської картки № НОМЕР_2 емітованої АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка належить потерпілому ОСОБА_12 , після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , маючи можливість розпорядження вказаними грошовими коштами, здійснили їх перерахування на підконтрольні їм рахунки.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_12 спричинено матеріальний збиток на загальну суму 110 200,00 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 належить кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України, за ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Судом враховані наступні докази на підтвердження встановлених обставин.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, за кожним з інкримінованих епізодів, визнав в повному обсязі по обставинах, зазначених в зміненому обвинувальному акті та пояснив, що він побачив рекламу в Telegram-каналі, назву якого не пам`ятає, в якому було запропоновано отримати швидкій заробіток з покроковим планом дій та інструкціями, та підписався на цей Telegram-канал. Він усвідомлював, що вказані дії є кримінальним правопорушенням, однак вирішив їх вчинити, оскільки мав на меті отримати швидкі гроші, попередньо узгодивши свої дії з ОСОБА_5 , який теж був підписаний на цей Telegram-канал та запропонував йому швидко заробити кошти за допомогою цього месенджера. З ОСОБА_5 він познайомився в школі, де проживав як переселенець з тимчасово окупованої території. Разом із ОСОБА_5 , за попередньою домовленістю з останнім, вони домовились про вчинення кримінальних правопорушень за допомогою вказаного вище Telegram-каналу. На прохання адміністратора цього Telegram-каналу в переписці, він написав номер своєї банківської карти з метою подальшого протиправного отримання грошових коштів. Згодом на його банківський рахунок прийшли кошти від ОСОБА_5 , які були викрадені за допомогою інструкції з Telegram-каналу, які він мав перевести на інші банківські рахунки, залишивши собі 2 000 грн. в якості заробітку. Пізніше він зустрівся з ОСОБА_5 , з яким вони зняли з банківського рахунку протиправно зароблені 2 000 грн. та витратили їх на власні потреби.

Крім того, 20.08.2022, точний час не пам`ятає, він перебував в приміщенні кв. АДРЕСА_3 , з дозволу власниці квартири ОСОБА_13 , де разом зі своїм дядьком проводили ремонтні роботи, він допомагав із сантехнікою. Коли він залишився один у квартирі, він вирішив викрасти чуже майно, яке знаходилось у серванті, а саме: золоті ювелірні вироби, які в подальшому викрав та здав до ломбарду, отримавши 4 000 грн., які витратив на власні потреби. Після пред`явлення претензій потерпілою ОСОБА_13 , він повернув всі викрадені золоті ювелірні вироби. Отже, він підтверджує вчинення ним крадіжок за обставин та в час, вказаний в обвинувальному акті. Із розміром спричинених ним збитків згоден. Він повністю відшкодував потерпілим спричинену матеріальну шкоду. Усвідомлює, що кримінальні правопорушення вчинив в період воєнного стану, в скоєному розкаюється та просить суворо не карати.

Крім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав в повному обсязі за обставин, зазначених в зміненому обвинувальному акті та пояснив, що він побачив рекламу в Telegram-каналі, назву якого не пам`ятає, в якому було запропоновано отримати швидкій заробіток з покроковим планом дій та інструкціями. Він усвідомлював, що вказані дії є кримінальним правопорушенням, однак вирішив їх вчинити, попередню узгодивши свої дії з ОСОБА_4 , з яким познайомився в школі, де проживав як переселенець з тимчасово окупованої території. Разом із ОСОБА_4 , за попередньою домовленістю з останнім, вони домовились про вчиненні кримінальних правопорушень за допомогою вказаного вище Telegram-каналу. Згодом, находячись біля терміналу самообслуговування в магазині «Меркурій», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Володимира Великого, буд. 24Д, точного часу не пам`ятає, він сфотографував QR-код та відправив його у зазначений вище Telegram-канал. В подальшому, за допомогою цього Telegram-каналу у нього на телефоні відкрився застосунок «Приват 24», а саме: приватний кабінет невідомої йому раніше особи на ім`я ОСОБА_12 , яким він скористався та перевів кошти останнього на рахунок ОСОБА_4 , ввівши реквізити банківської карти, відкритої на ім`я ОСОБА_4 . В процесі вчинення вищезазначених дій він усвідомлював, що вчиняє кримінальне правопорушення. За попередньою домовленістю з ОСОБА_4 , останній перевів отримані кошти на чотири інші банківські рахунки, які були зазначені у вказаному ним вище Telegram-каналі. За вчинену ним операцію він отримав відсоток в сумі 2 000 грн. на свою банківську картку. За спільною попередньою домовленістю з ОСОБА_4 , вони зазначеним вище чином викрали 110 200 грн., які належали ОСОБА_12 . Пізніше він зустрівся з ОСОБА_4 , з яким вони зняли з банківського рахунку протиправно зароблені 2 000 грн. та витратили їх на власні потреби. Отже, він підтвердив вчинення ним крадіжки за обставин та в час, вказаний у зміненому обвинувальному акті. Із розміром спричиненого ним збитку згоден. Він повністю відшкодував потерпілому ОСОБА_12 спричинену матеріальну шкоду. Усвідомлює, що кримінальне правопорушення вчинив в період воєнного стану, в скоєному розкаюється та просить суворо не карати. На теперішній час він проходить військову службу за мобілізацією, був поранений, проходить реабілітацію.

Суд, враховуючи думку учасників судового провадження, визнання обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожним окремо, вини у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясував у учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих обставин та чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи досліджені в судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, показання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд вважає, що ці докази отримані у порядку, встановленому КПК України, а тому є належними та допустимими, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а саме, що: обвинувачений ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, обвинувачений ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Після з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених під час судового розгляду кримінального провадження, аналізуючи показання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожного окремо, та у сукупності, які мають логічний та послідовний характер, узгоджуються між собою, суд поза розумним сумнівом приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , кожного окремо, у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" №1637/04, у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст.ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до ч.1 ст.66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , визначається визнання вини, щире каяття та відшкодування завданих матеріальних збитків.

Обставин, відповідно до ст.67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.66 КК України, обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , визначається визнання вини, щире каяття та відшкодування завданих матеріальних збитків.

Обставин, відповідно до ст.67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Приходячи до такого висновку, суд вважає необхідним зазначити, що обставину у виді вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою (частина друга або третя ст.28 Кримінального кодексу України), він не може ще раз враховувати при призначенні покарання обвинуваченим як таку, що його обтяжує, оскільки така ознака міститься в правовій кваліфікації кримінальних правопорушень, вина ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчинені яких доведена перед судом, що відповідає вимогам ч.4 ст.67 КК України.

Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами (ст.ст.50, 65 КК України).

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Обвинувачений ОСОБА_4 по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України (т.3 а.с.101, 103).

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий (т.3 а.с.97), під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (т.3 а.с.101, 103).

Отже, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст.65 КК України, окрім вищезазначеного, також враховує наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, спосіб вчинення кримінальних правопорушень, повне відшкодував завданих збитків потерпілому ОСОБА_12 та повернення викраденого майна потерпілій ОСОБА_13 , що свідчить про розкаяння ОСОБА_4 у вчинені кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної частини статті.

Однак, зважаючи на характер і ступень тяжкості вчинених діянь, зокрема повне та беззаперечне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, активне сприяння його розкриттю, дійсне щире каяття, критичне ставлення до скоєного, що знижує ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого, а також вчинення активних дій спрямованих на повне відшкодування спричиненої потерпілому ОСОБА_12 шкоди, суд приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим, вважає за необхідне застосувати до нього ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, при цьому покласти на нього обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Суд переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Підстав для застосування ст.69 КК України судом не встановлено.

Також, обвинувачений ОСОБА_5 по відношенню до інкримінованого йому кримінального правопорушення підпадає під дію ч.1 ст.19 КК України.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відносяться до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий (т.3 а.с.125), під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Отже, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить із положень ст.65 КК України, окрім вищезазначеного, також враховує наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, спосіб вчинення кримінального правопорушення, повне відшкодував завданих збитків в потерпілому ОСОБА_12 , що свідчить про розкаяння ОСОБА_5 у вчинені кримінального правопорушення, у зв`язку з чим вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної частини статті.

Однак, зважаючи на характер і ступень тяжкості вчиненого діяння, зокрема повне та беззаперечне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, активне сприяння його розкриттю, дійсне щире каяття, критичне ставлення до скоєного, що знижує ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого, а також вчинення активних дій спрямованих на повне відшкодування спричиненої потерпілому шкоди, суд приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим, вважає за необхідне застосувати до нього ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, при цьому покласти на нього обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, вчинив 23.07.2022, тобто до ухвалення попереднього вироку Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.11.2022, яким ОСОБА_5 був засуджений за ч.2 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, із застосуванням ст.72 КК України, остаточно ОСОБА_5 було призначено покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

Крім того, встановлено, що вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.11.2022 набрав законної сили 05.12.2022 та на момент призначення остаточного покарання в цьому провадженні залишається незмінним, та був приведений до виконання з 05.12.2022 (т.5, а.с.36).

Приписами ст.70 КК визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів. Відповідно до ч.4 ст.70 КК, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку за правилами, передбаченими в ст.72 цього Кодексу, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання в новому (другому) вироку. У цьому разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч.4 ст.70 КК.

Водночас призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК має ряд особливостей, одна з яких полягає в тому, що в разі, коли особа засуджується до покарання, яке належить відбувати реально, а за наступним вироком звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Отже враховуючи вищезазначені обставини та вищезазначені вимоги норм Кримінального кодексу України, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 , як особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, за що вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.11.2022 йому було призначено покарання, яке ухвалено відбувати реально, а потім було встановлено, що ОСОБА_5 винний ще й в іншому кримінальному правопорушенні, за які за новим вироком йому призначається покарання із застосуванням ст.75 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням, положення ч.4 ст.70 КК України щодо призначення остаточного покарання не застосовуються і кожний вирок - попередній, за яким особа має відбувати покарання реально, та новий, за яким її звільнено від відбування покарання з випробуванням, виконуються самостійно.

Таким чином, вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.11.2022, яким ОСОБА_5 був засуджений за ч.2 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі, та на підставі ст.71 КК України, із застосуванням ст.72 КК України, остаточно ОСОБА_5 було призначено покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі, належить виконувати самостійно.

Зазначений висновок суду повністю узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 квітня 2024 року, справа № 183/6854/20, провадження № 51-4885кмо23.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в рамках даного кримінального провадження обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою суду від 11.04.2024 був змінений на домашній арешт, який в подальшому був продовжений та його дія закінчилась 29.08.2024, інших запобіжних заходів в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 не застосовувалося.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_5 в рамках даного кримінального провадження обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою суду від 13.03.2024 був змінений на домашній арешт, який в подальшому був продовжений та його дія закінчилась 29.08.2024, інших запобіжних заходів в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 не застосовувалося.

Згідно з положенням ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями обвинуваченого.

Так, 20.12.2022 представник потерпілого ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_14 звернулась до суду із цивільним позовом до обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в якому просила стягнути з останніх матеріальну шкоду в розмірі 110 200,00 грн. завдану кримінальним правопорушенням (т.1, а.с.26-27).

В обґрунтування цивільного позову представник потерпілого зазначала, що в результаті злочинних дій обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_12 було завдано матеріальних збитків розмірі 110 200,00 грн.

Представник потерпілого ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_14 у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, в подальшому в судове засідання потерпілий та її представник не з`явилися, що не перешкоджає прийняттю рішення щодо пред`явленого цивільного позову в цьому кримінальному провадженні за їх відсутності.

Також, 16.07.2024 на електронну адресу суду через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» від потерпілого ОСОБА_12 надійшла заява про залишення позову без розгляду, проти застосування ст.75 КК України у рішенні суду він не заперечує (т.4, а.с.266).

Разом з тим, судом встановлено, що обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_12 повністю відшкодуванні матеріальні збитки у розмірі 110 200,00 грн., що підтверджується письмовими заявами потерпілого ОСОБА_12 та його представника, та доданими документами (т.4, а.с.55, 63-64, 78, 89, 191, 196, 204-205, 207, 235, 239, 265-267), а також підтверджено наданими в судовому засіданні поясненнями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Крім того, потерпілий ОСОБА_12 неодноразово всіма можливими засобами повідомлявся про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, при цьому повідомив суд, що він є військовослужбовцем призваним за мобілізацією та проходить військову службу, приймаючи участь у бойових діях, а отже, не може з`явитися до суду, позицію з приводу позову не змінив, що не перешкоджає розгляду питання про залишення позову без розгляду за заявою ОСОБА_12 за відсутності останнього та його представника.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства, що визначено ч.5 ст.128 КПК України.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України, одностороннє вільне волевиявлення позивача, спрямоване на відмову від судового захисту своєї вимоги і на припинення порушеного ним процесу, тобто на припинення спору з відповідачем. При цьому, суд не перевіряє підстави подання такої заяви. Закріплене за позивачем право на подання заяви про залишення позову без розгляду є абсолютним і не залежить від думки інших учасників процесу. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд, на чому акцентує увагу Верховний Суд у постановах від 10.04.2020 у справі №548/2531/18, від 05.10.2021 у справі №308/13199/17, від 04.04.2022 у справі №441/1609/19. Суд не наділений повноваженнями відмовити позивачу, який просить не розглядати його позовні вимоги по суті (постанова Верховного Суду від 03.02.2023 у справі №683/1861/19).

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це його диспозитивне право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_12 , який є потерпілим, подав заяву про залишення без розгляду пред`явленої ним позовної заяви до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, що є процесуальним правом, реалізованим в межах процесуальних строків та з дотриманням принципу диспозитивності, тому суд вважає за можливе заяву ОСОБА_12 задовольнити, а пред`явлений його представником позов залишити без розгляду, що не суперечить засадам кримінального судочинства.

Крім того, судом встановлено, що під час досудового розслідування цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Саксаганського районного суду

м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.09.2022 було накладено арешт на на тимчасово вилучене майно, а саме: телефон марки Iphone, моделі XS Max, imei1 НОМЕР_3 , imei2 НОМЕР_4 , пароль НОМЕР_5 , з сім-картою мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_6 , який було вилучено 28 вересня 2022 року в ході проведення огляду приміщення квартири АДРЕСА_4 , де мешкає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з позбавленням права розпорядження та користування (т.3, а.с.148).

Відповідно до вимог ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи, що суд ухвалює судове рішення, яким закінчується судовий розгляд, при цьому вказане вище майно не підлягає спеціальній конфіскації, судом не призначено покарання у виді конфіскації майна, він вважає необхідним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.09.2022.

Питання речових доказів судом вирішується в порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 128, 174, 369-370, 373-374, ч.3 ст.349 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 (три) роки.

Відповідно до пп.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч.4 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 (три) роки.

Відповідно до пп.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.11.2022 відносно ОСОБА_5 виконувати самостійно.

Позовні вимоги представника ОСОБА_12 - адвоката ОСОБА_15 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди - залишити без розгляду.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.09.2022, на тимчасово вилучене майно, а саме: телефон марки Iphone, моделі XS Max, imei1 НОМЕР_3 , imei2 НОМЕР_4 , пароль 3663, з сім-картою мобільного оператора «Vodafone» НОМЕР_6 , який було вилучено 28 вересня 2022 року в ході проведення огляду приміщення квартири АДРЕСА_4 , де мешкає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Речові докази:

- мобільний телефон марки Iphone, моделі XS Max, imei1 НОМЕР_3 , imei2 НОМЕР_4 , пароль 3663, з сім-картою мобільного оператора «Vodafone», НОМЕР_6 , поміщений до спецпакету SUD2082598, який знаходиться на зберіганні в камері речових доказів ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, квитанція №003606, -повернути ОСОБА_5 , дозволивши розпоряджатися та користуватися на власний розсуд (т.3, а.с.163);

- DVD - диск, на якому зафіксовано відео з камер відеоспостереження приміщення магазину «Меркурій» 23.07.2022; СD - диск, на якому зафіксовано інформацію з тимчасовим доступом до документів АТ КБ «ПРИВАТБАНК»; DVD - диск, на якому зафіксовано інформацію з тимчасовим доступом до документів ПрАТ «Київстар»; DVD - диск, на якому зафіксовано інформацію з тимчасовим доступом до документів АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», DVD - диск, на якому зафіксовано інформацію з тимчасовим доступом до документів ПрАТ «ВФ Україна»; документи на 36 (тридцяти шести) аркушах, вилучені протоколом тимчасового доступу до речей і документів з АТ «А-Банк»; СD - диск, на якому зафіксовано інформацію з тимчасовим доступом до документів АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 02.11.2022; DVD - диск, на якому зафіксовано допит підозрюваного ОСОБА_4 від 28.09.2022; DVD - диск, на якому зафіксовано допит підозрюваного ОСОБА_5 від 28.09.2022; DVD - диск, на якому зафіксовано проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_5 від 28.09.2022; договір № від 21.08.2022 на двох аркушах в одному примірнику; DVD - диск, на якому зафіксовано проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_4 від 29.09.2022, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження №0000099;

- п`ять сім-холдерів мобільних операторів: два «Київстар» та три «Водафон», поміщені до спецпакету SUD2082596; блокнот із нотатками, поміщений до спецпакету WAR1264970, які знаходяться на зберіганні камері речових доказів ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, квитанції №003606, - знищити (т.2, а.с.12, 13);

- ювелірний виріб із золота 583 проби (каблучка), загальною вагою 2,26 г, які знаходяться на зберіганні під розпискою у потерпілої ОСОБА_13 , - повернути потерпілій ОСОБА_13 , дозволивши розпоряджатися та користуватися ним на власний розсуд (т.4, а.с.190).

Матеріали кримінального провадження за №0000099 від 25.07.2022, залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням у справі №214/6891/22, провадження №1-кп/214/239/25.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1