ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6633/22
провадження № 1-кп/753/543/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2025 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0003216 від 30.10.2021, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку,

Азербайджанська Республіка, громадянина України, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , та який проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за участі:

прокурори ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпілий ОСОБА_8 ,

представник потерпілого ОСОБА_9 ,

захисник ОСОБА_10 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

встановив:

Історія судового провадження

У провадженні Дарницького районного суду міста Києва з 05 липня 2022 року перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003216 від 30.10.2021? за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Вказане кримінальне провадження перебувало на розгляді у судді Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_11 під час якого були дослідженні письмові докази сторони обвинувачення та допитані частина свідків.

У зв`язку із звільненням судді ОСОБА_11 у відставку відповідно до Рішення Вищої ради правосуддя від 23.05.2023 № 496/0/15-23, на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2023 матеріали кримінального провадження передані на розгляд головуючому судді ОСОБА_1 та розгляд вказаного кримінального провадження розпочато спочатку.

Формулювання обвинувачення, яке пред?явлене особі, та яке суд визнає доведеним

ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він 26.10.2021, приблизно о 10 годині 40 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Сімферопольська, а саме між будинками № 17 та № 19, у ході виниклого словесного конфлікту на ґрунті робочих відносин, керуючись раптово виниклим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наблизився до ОСОБА_8 та кулаком правої руки наніс потерпілому не менше трьох цілеспрямованих ударів в область голови, від яких потерпілий втратив рівновагу та впав на землю спиною.

Після цього, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, нахилився до ОСОБА_8 та кулаками обох рук наніс потерпілому численні хаотичні удари в область голови. Надалі ОСОБА_8 , намагаючись захиститись від ударів, перевернувся на живіт, одразу після чого ОСОБА_5 продовжив наносити удари кулаком правої руки в область правої частини обличчя потерпілого.

Вказаними протиправними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження, а саме: закриту черепно-лицеву травму у вигляді струсу головного мозку, перелому нижньої стінки правої орбіти зі зміщенням уламків, параорбітальної гематоми справа, субкон`юнктивального крововиливу правого ока.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров?я, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_5 щодо пред`явленого обвинувачення

Відповідно до вимог статті 348 КПК України обвинуваченому ОСОБА_5 судом було роз`яснено суть обвинувачення, після чого він висловив свою позицію.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 частково визнав пред`явлені йому обставини. Він не заперечував факту нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, утім, за твердженням обвинуваченого, бійка виникла на ґрунті провокаційних дій з боку потерпілого ОСОБА_8 , носила взаємний характер та була зумовлена необхідністю захисту його власного життя та його родини, які, за його переконанням, опинилися під реальною загрозою.

Позиції учасників судового провадження у судових дебатах

Прокурор ОСОБА_6 зазначив, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, доведена дослідженими у судовому засіданні доказами. Він просив визнати ОСОБА_5 винуватим у пред`явленому обвинуваченні та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Представник потерпілого ОСОБА_9 підтримала обвинувачення та просила суд визнати ОСОБА_5 винуватим, а також задовольнити цивільний позов потерпілого у повному обсязі.

Потерпілий ОСОБА_8 у своєму виступі наполягав на задоволенні цивільного позову та ухваленні справедливого вироку.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_10 стверджував, що ініціатором конфлікту був сам потерпілий, а дії ОСОБА_5 мали характер самозахисту. У зв`язку з цим захисник просив призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням або обмеженням волі.

Обвинувачений ОСОБА_5 під час свого виступу у дебатах наполягав на тому, що діяв у межах необхідної оборони, захищаючись від агресивних дій потерпілого.

Питання, що підлягають вирішенню судом.

1) Чи підтверджується факт спричинення потерпілому умисних тілесних ушкоджень та який ступінь їх тяжкості?

2) Якщо так, чи перебував обвинувачений ОСОБА_5 у стані необхідної оборони під час заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .?

Виклад показань допитаних осіб

Показання потерпілого ОСОБА_8 .

Потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні розповів, що у день події, 26 жовтня 2021 року, приблизно о 10:30 ранку, він перебував на вулиці поблизу будинків № 17 та № 19 на вул. Сімферопольській , де разом із колегами очікував розвезення на роботу. До нього підійшов колега ОСОБА_12 і запитав, чи дійсно залишалася незакритою система на попередньому робочому об`єкті. Потерпілий підтвердив, що так, система була відкрита. У розмову втрутився обвинувачений ОСОБА_5 , який заперечив, вказуючи, що закривав систему.

Як вказав потерпілий, розмова продовжилась та він знову підтвердив, що система залишалась відкритою, після чого між ним та обвинуваченим виникла словесна перепалка. За словами потерпілого, ОСОБА_5 почав ображати його нецензурними висловлюваннями, що повторювались кілька разів. У відповідь він вказав обвинуваченому: «Закрий рота». Після цих слів ОСОБА_5 наніс йому перший удар.

Потерпілий пояснив, що намагався захищатися, схопивши ОСОБА_5 за ліву руку, однак у відповідь отримував удари, переважно в область обличчя. Невдовзі ОСОБА_8 впав на землю на спину, і ОСОБА_5 опинився над ним, продовжуючи наносити удари. Потерпілий зазначив, що міг утримувати лише ліву руку обвинуваченого і намагався ухилятися від ударів. У той самий час, правою рукою ОСОБА_5 продовжував бити його, у тому числі після падіння.

За кілька хвилин після побиття він піднявся, помітивши, що його сорочка була розірвана й залита кров`ю, а на асфальті залишилася велика кількість крові. Колега ОСОБА_13 викликала йому таксі, і він самостійно поїхав до лікарні.

Потерпілий повідомив, що внаслідок отриманих травм йому було встановлено пожиттєвий імплант в область ока, оскільки без оперативного втручання існувала загроза його втрати. Після інциденту він страждає на постійні головні болі, підвищений тиск, часті нічні кошмари, а також має подвійний зір, який виникає епізодично, при цьому біль голови не знімається медикаментами. Потерпілий також пояснив, що після побиття впродовж тривалого часу не міг працювати з комп`ютером через погіршення зору та загальний стан здоров`я, тому обмежувався роботою з паперами. Для відновлення він використовував лікарняні та відпустки, а до повноцінної роботи повернувся лише через декілька місяців.

Відповідаючи на запитання прокурора, потерпілий уточнив, що удари наносилися кулаками в область обличчя, їх було багато, однак точну кількість він не міг назвати. Після побиття ОСОБА_5 пропонував відвезти його додому та допомогти з обробкою побоїв, проте відмовився. Як міру відповідальності він просив стягнути з обвинуваченого відшкодування шкоди, оскільки витратив значні кошти на лікування.

На запитання свого представника ОСОБА_8 підтвердив, що через травми і подальше лікування зазнав моральних страждань, зокрема частий подвійний зір, постійний головний біль, підвищений тиск, безсоння і кошмари. Він звертався до ОСОБА_5 з проханням компенсувати витрати на лікування, однак отримав відмову. Також зазначив, що працівники збирали кошти на його лікування, але йому вони безпосередньо передані не були, оскільки вже на пряму були спрямовані на лікування.

На запитання захисника потерпілий заперечив, що наносив удари у відповідь ОСОБА_5 , пояснивши, що намагався лише стримувати його ліву руку. Щодо тверджень свідків про замах, ОСОБА_8 заперечив, вказавши, що ударів не наносив. Він пояснив, що коли утримував обвинуваченого за руку, можливо, це могло виглядати як нанесення ударів, але фактично таких дій з його боку не було. Потерпілий також наголосив, що ініціатором конфлікту вважає саме ОСОБА_5 , який першим почав вживати нецензурні висловлювання на його адресу.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні вказав, що у день події, він разом з іншими працівниками зібрався на вулиці для очікування розвозки на роботу. Прибувши на місце, він зустрів своїх колег ОСОБА_12 і ОСОБА_14 , поруч був також потерпілий ОСОБА_8 . Він почув як ОСОБА_8 висловлював ОСОБА_12 претензії щодо нібито неналежного виконання ним робочих обов`язків. Обвинувачений заперечив це твердження, однак після короткої суперечки відійшов убік. За його словами, ОСОБА_8 у відповідь почав ображати його, використовуючи нецензурну лексику, зачіпаючи сім`ю обвинуваченого і його походження, що ОСОБА_5 сприйняв як глибоку образу і погрози.

Прагнучи, за його твердженням, заспокоїти потерпілого, ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_8 на відстань близько двох метрів і зробив декілька спроб закликати його припинити образи. Проте ОСОБА_8 замахнувся правою рукою, намагаючись ударити його кулаком. Як вказав ОСОБА_5 , він ухилився від удару, і між ними зав`язалась бійка. За словами обвинуваченого, вони обидва захопили один одного руками і впали на бордюр або асфальт. Під час падіння, за його твердженням, можливі були ушкодження як у нього, так і в потерпілого.

ОСОБА_5 визнав, що під час бійки наносив удари, проте пояснив свої дії самозахистом, оскільки потерпілий, на його думку, проявляв агресію. За словами обвинуваченого, конфлікт завершився, коли ОСОБА_8 заспокоївся і припинив опір, а також завдяки втручанню інших працівників, які намагалися їх розборонити.

Відповідаючи на запитання прокурора, ОСОБА_5 уточнив, що образи з боку ОСОБА_8 він сприймав як реальну загрозу, зокрема через згадки про можливість «відправити на Донбас», а також нецензурні висловлювання на адресу його родини. Він наголосив, що агресія з боку потерпілого спочатку була вербальною, а потім проявилася фізично.

На запитання потерпілого ОСОБА_5 підтвердив, що першим удар завдав ОСОБА_8 , і що він, обвинувачений, займався футболом, однак бойовими мистецтвами не володіє. Вказав, що під час інциденту не бачив у потерпілого ознак тілесних ушкоджень, таких як кров чи побої, бо той лежав обличчям до землі. Однак після закінчення конфлікту він помітив кілька крапель крові.

На запитання представника потерпілого ОСОБА_5 пояснив, що не виключає можливості нанесення ударів потерпілому, але це відбувалося в процесі самозахисту. Він також зазначив, що через наявність капюшона міг обмежено бачити деталі бійки. Підтвердив, що ОСОБА_12 і ОСОБА_14 були присутні під час конфлікту, а ОСОБА_13 підійшла лише наприкінці.

Обвинувачений заявив, що звертався до потерпілого з пропозицією допомоги після бійки та пропонував йому компенсувати витрати, однак пізніше відмовився від цього, підозрюючи, що потерпілий має намір заробити на цій ситуації. Він також підтвердив, що працівники компанії збирали кошти для допомоги ОСОБА_8 після інциденту.

На запитання захисника ОСОБА_5 ще раз наголосив, що на момент підходу до потерпілого не мав наміру діяти агресивно і прагнув припинити конфлікт словесно. Після трьох невдалих спроб заспокоїти ОСОБА_8 почався фізичний конфлікт, який він кваліфікує як самозахист.

Показання свідка ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що події сталися давно, вранці, коли всі працівники зібралися перед виїздом на роботу. У його присутності, обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_8 та ще одного працівника, ОСОБА_12 , виникла розмова, що стосувалася виконання робочих обов`язків. Між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 зав`язалася словесна суперечка щодо неналежного виконання роботи. За словами свідка, ОСОБА_8 висловив претензії до ОСОБА_5 , а коли останній заперечив, ОСОБА_8 сказав йому «закрий рота», після чого конфлікт набрав гострішого характеру.

За словами свідка, ОСОБА_5 наблизився до ОСОБА_8 , очевидно маючи намір запросити його на окрему розмову. Свідок зазначив, що на той момент ОСОБА_8 і ОСОБА_5 стояли обличчям один до одного на відстані близько двох метрів і що наблизившись майже впритул, ОСОБА_8 замахнувся рукою у бік ОСОБА_5 . Однак, яку саме руку підняв ОСОБА_8 та чи дійшло до фактичного удару, свідок чітко сказати не зміг, оскільки перебував за спиною обвинуваченого.

Далі, за словами ОСОБА_14 , розпочалася бійка, під час якої обидва її учасники завдавали один одному удари. Свідок не зміг пригадати точний механізм нанесення ударів та зазначив, що через давність подій не пам`ятає деталей. Бійка тривала близько п`яти хвилин, за її результатами у потерпілого ОСОБА_8 було видно кров і припухлість на обличчі, а в ОСОБА_5 гематому на руці.

Відповідаючи на запитання, ОСОБА_14 пояснив, що бачив, як під час бійки ОСОБА_8 впав на землю, однак яким саме чином це сталося, сказати не зміг. Після падіння ОСОБА_8 лежав на правому боці, ОСОБА_5 сів йому в районі поясу та вимагав вибачень за образливі висловлювання. При цьому ОСОБА_5 утримував потерпілого й, за словами свідка, наніс йому щонайменше один удар, який був спрямований у ділянку голови, хоча ймовірність наявності інших ударів свідок також не виключив, однак точно цього не пам`ятає.

Свідок також розповів, що під час бійки ОСОБА_8 намагався захищатися, а коли бійка закінчилася, обидва піднялися самостійно, хоча ОСОБА_8 допомагав піднятися ОСОБА_12 .

У відповідь на уточнювальні запитання свідок підкреслив, що замах з боку ОСОБА_8 бачив, але фактичного нанесення удару не зафіксував.

На запитання представника потерпілого він підтвердив, що працівники збирали гроші на лікування ОСОБА_8 .

Відповідаючи на запитання суду, ОСОБА_14 додатково пояснив, що перебував на відстані близько двох метрів позаду ОСОБА_5 і спостерігав за подіями. Свідок підкреслив, що ОСОБА_5 на момент замаху ОСОБА_8 перебував у статичному положенні, і що після падіння потерпілого саме ОСОБА_5 утримував його на землі та вимагав вибачень. ОСОБА_14 вказав, що кров у потерпілого була на обличчі, одязі та на землі, хоча великої кількості крові він не зафіксував. Повторив, що безпосередньо бачив лише один удар, але не виключив, що ударів могло бути більше.

Показання свідка ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні суду розповів, що точної дати подій не пам`ятає, проте вказав, що все сталося на роботі, коли він разом з іншими працівниками чекав розвезення. Свідок був присутній із самого початку інциденту, бачив, як між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_5 виникла словесна суперечка, що стосувалася робочих питань. За його словами, ОСОБА_5 на чомусь наполягав, а ОСОБА_8 декілька разів різко його перебивав, себто «затикав».

Бійка розпочалася з того, що ОСОБА_8 , зі слів свідка, зробив замах рукою, після чого ОСОБА_5 ухилився, нирнув під руку потерпілого і почав наносити удари. Перший удар ОСОБА_5 був спрямований у обличчя ОСОБА_8 . Чи встиг потерпілий завдати удару, свідок точно не пам`ятає, але допустив, що ОСОБА_8 також намагався чинити фізичний опір. За словами свідка, бійка тривала близько 3-4 хвилин, а словесна суперечка тривала загалом 7-10 хвилин.

Після декількох хвилин бійки ОСОБА_8 впав на землю, а ОСОБА_5 опинився над ним. Свідок намагався розборонити їх, знімав ОСОБА_5 з потерпілого. Точних обставин того, як саме ОСОБА_8 впав, свідок не пам`ятає, однак припустив, що падіння могло бути як наслідком дій обох учасників бійки, так і випадковим через зачеплення за якийсь предмет. У лежачому положенні ОСОБА_8 перебував близько хвилини.

ОСОБА_12 підтвердив, що бачив удари ОСОБА_5 кулаками під час конфлікту, однак чи продовжувалися удари, коли потерпілий уже лежав на землі, свідок не зазначив. Факт нанесення ударів потерпілим обвинуваченому свідок також підтвердив, вказавши, що бачив удари кулаками в різні частини тіла ОСОБА_5 , хоча їх кількість встановити не зміг.

За спостереженням свідка, після завершення бійки ОСОБА_8 мав хиткий стан, а обличчя його було вкрите слідами тілесних ушкоджень. ОСОБА_5 , за словами свідка, запропонував ОСОБА_8 допомогу і пропонував поїхати до лікарні. Свідок також зазначив, що сам не помітив серйозних ушкоджень у ОСОБА_5 , однак бачив у нього синці на руках. Після події працівники компанії збирали кошти на лікування ОСОБА_8 , у зборі брав участь і сам свідок.

На запитання представника потерпілого свідок підтвердив, що ОСОБА_13 приєдналася до місця події вже наприкінці конфлікту. За його словами, у момент падіння ОСОБА_8 він не бачив точних дій, які б спричинили падіння, але допустив, що потерпілий міг упасти через дії обвинуваченого.

На запитання захисника свідок пояснив, що словесний конфлікт розпочав ОСОБА_8 , який кілька разів перебивав і ображав ОСОБА_5 , використовуючи нецензурні висловлювання. ОСОБА_5 у відповідь неодноразово просив його припинити лайку. Свідок вказав, що бійка мала обопільний характер, тобто обидва учасники наносили удари.

На уточнюючі запитання свідок повідомив, що потерпілий після початку бійки одразу закрив обличчя руками, а він сам, без допомоги інших, намагався відтягнути ОСОБА_5 від потерпілого. Ударів із боку потерпілого до обвинуваченого він бачив небагато, однак вказав на наявність синців у обвинуваченого на руках.

На завершення допиту свідок повідомив, що, на його думку, сила ударів обвинуваченого була значною, враховуючи наслідки на обличчі потерпілого. Кількість ударів він не запам`ятав, але зазначив, що щонайменше один удар ОСОБА_5 потерпілому точно завдав.

Показання свідка ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показала, що вранці, прийшовши на роботу, де вона працювала разом із потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_5 , побачила, що останній наносить удари ОСОБА_8 , який лежав на землі. Свідок зазначила, що з потерпілим була знайома ближче через тривалі робочі стосунки.

За словами ОСОБА_13 , ОСОБА_5 стояв над потерпілим і наносив йому удари. Точні обставини, як саме все почалося, свідок пригадати не змогла, однак твердо вказала, що удари наносилися неодноразово і тривали понад хвилину. Як вказала свідок, нанесення ударів ОСОБА_8 припинилося лише після втручання інших співробітників, зокрема ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , які до цього знаходилися поряд, однак тривалий час не намагалися зупинити конфлікт.

Свідок також повідомила, що після інциденту запропонувала потерпілому викликати швидку допомогу, однак той відмовився і поїхав додому на таксі, яке йому викликали. При цьому вона звернула увагу на серйозні тілесні ушкодження потерпілого його обличчя було рясно закривавлене, набрякле око, кров текла сильно. На обличчі чи тілі ОСОБА_5 свідок видимих ушкоджень не спостерігала.

Щодо самого процесу бійки ОСОБА_13 зазначила, що ОСОБА_5 постійно бив ОСОБА_8 , тоді як потерпілий жодних ударів у відповідь не завдавав і лише намагався захищатися. Поведінка ОСОБА_5 після завершення бійки, за словами свідка, була неадекватною, оскільки він використовував нецензурну лексику та поводився агресивно.

Відповідаючи на запитання представника потерпілого, ОСОБА_13 додала, що перед тим як потерпілий опинився на землі, ОСОБА_5 схопив його за верхній одяг («за шкірку») і перекинув на землю. Точну позу, в якій ОСОБА_5 наносив удари, свідок пригадати не змогла, однак підтвердила, що удари спрямовувалися переважно в обличчя потерпілого, кров з якого текла рясно.

Свідок також зазначила, що після інциденту стан потерпілого був шоковий, він ледь міг говорити. Їй було відомо, що причиною конфлікту стала словесна перепалка між ОСОБА_8 і ОСОБА_5 , хоча сам момент початку словесного конфлікту свідок не чула. Після подій ОСОБА_8 певний час на роботу не виходив. ОСОБА_13 також підтвердила факт збору коштів працівниками компанії для лікування потерпілого.

На запитання захисника свідок уточнила, що за її спостереженнями бійки у звичайному розумінні не було, адже удари завдавав лише ОСОБА_5 , а потерпілий їх не наносив. За словами свідка, вона підійшла вже в момент, коли ОСОБА_8 падав на землю внаслідок дій ОСОБА_5 , після чого останній почав бити потерпілого швидкими і численними ударами.

ОСОБА_13 повторювала, що потерпілий не завдавав ударів у відповідь і навіть не намагався цього зробити.

На уточнювальне запитання суду свідок пояснила, що ОСОБА_5 виглядав неадекватно, адже вбачалась агресивна манера спілкування, нецензурні висловлювання та поведінка, що свідчило про його збуджений стан.

Документи

Зачин події кримінального правопорушення та її документування

- Долучено письмову заяву потерпілого ОСОБА_8 від 29 жовтня 2021 року, в якій останній виклав обставини вчинення щодо нього кримінального правопорушення, зокрема вказав на те, що був побитий співробітником ОСОБА_5 , внаслідок чого отримав тілесні ушкодження (т. 1, арк.к.п. 124).

- У матеріалах провадження міститься рапорт уповноваженого оперативного чергового Дарницького УП у м. Києві від 29 жовтня 2021 року, яким зафіксовано обставини надходження заяви потерпілого ОСОБА_8 та початкову інформацію щодо інциденту (т. 1, арк.к.п. 123).

- Протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 30 жовтня 2021 року, у якому потерпілий ОСОБА_8 підтвердив фактичні обставини події, надав свої анкетні дані, інформацію про місце події. Разом із заявою подано копію паспорта громадянина України ОСОБА_8 , що посвідчує його особу (т. 1, арк.к.п. 125-127).

- До матеріалів кримінального провадження долучено витяг з ЄРДР, яким підтверджується факт внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення за заявою потерпілого ОСОБА_8 , а саме про спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_5 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Витяг містить відомості про дату події, кваліфікацію діяння, дані заявника і підозрюваного (т. 1, арк.к.п. 122).

- До матеріалів провадження долучено протокол слідчого експерименту від 22 лютого 2022 року, проведеного слідчим СВ Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві лейтенантом поліції ОСОБА_17 за участю потерпілого ОСОБА_8 . Слідчий експеримент проведено з метою перевірки та уточнення обставин конфлікту, що стався 26.10.2021 між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Фіксація слідчого експерименту здійснювалася за допомогою цифрової відеокамери «Panasonic» із записом на флеш-карту, що була скопійована на оптичний носій обсягом 4,7 Гб. Відеозапис переглянуто в присутності учасників слідчого експерименту, у яких не було зауважень до правильності фіксації процесу.

Під час судового розгляду було досліджено вказаний відеозапис слідчого експерименту, під час якого ОСОБА_8 спочатку пояснив обставини спричинення йому тілесних ушкоджень. Вказав місце події та зазначив, що на момент конфлікту поряд перебували свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_14 і обвинувачений ОСОБА_5 . ОСОБА_8 підтвердив факт словесної суперечки між ним та обвинуваченим і на місці експерименту показав розташування під час конфлікту.

Так, під час слідчого експерименту потерпілий продемонстрував, як обернувся до обвинуваченого для спілкування, після чого отримав удар правою рукою в ліву частину обличчя. ОСОБА_8 показав місце удару та пояснив, що намагався захищатися, демонструючи спроби ухилення й блокування ударів руками. Після цього він показав, як схопив ліву руку обвинуваченого, у той час як ОСОБА_18 продовжував наносити удари правою рукою, внаслідок чого потерпілий впав на спину.

ОСОБА_8 зазначив, що у лежачому положенні ОСОБА_5 сів на нього зверху та продовжив наносити удари. Потерпілий продемонстрував, як намагався відштовхнути обвинуваченого, однак останній завдав йому близько п`яти ударів, перебуваючи зверху. Після цього ОСОБА_8 перевернувся на живіт, а ОСОБА_5 завдав удару в праву частину його обличчя, продовжуючи вимагати вибачень. Крім того, потерпілий показав, як намагався підвестися, після чого ОСОБА_5 відтягнув свідок ОСОБА_12 (т. 1, арк.к.п. 146-148).

Матеріали щодо стану здоров`я потерпілого

- Долучено до матеріалів додаткову заяву потерпілого ОСОБА_8 від 06 грудня 2021 року, якою він надав дані про свій стан здоров`я станом на 27 жовтня 2021 року та просив приєднати до справи копію оптичного носій з записом КТ-дослідження голови (т. 1, арк.к.п. 129-130).

До матеріалів кримінального провадження долучено медичну документацію щодо стану здоров`я потерпілого ОСОБА_8 після інциденту.

- Також серед документів міститься консультаційне заключення відділення щелепно-лицевої хірургії КНП «Київська міська клінічна лікарня № 1», від 27 жовтня 2021. Рекомендовано амбулаторне лікування з динамічним наглядом за станом потерпілого (т. 1, арк.к.п. 132-133).

- Надана виписка з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_8 від 19 листопада 2021, в якому детально викладено перебіг захворювання. Згідно з документом, потерпілий перебував на лікуванні в період з 27.10.2021 до 19.11.2021. Йому було проведено клінічні обстеження та встановлено діагноз: закрита черепно-лицьова травма, струс головного мозку, перелом нижньої справа зі зміщенням уламків (т. 1, арк.к.п. 134-135).

- До матеріалів справи долучено фотознімки потерпілого, на яких зафіксовано тілесні ушкодження, отримані внаслідок інциденту. На фотознімках видно значні гематоми обох очей, набряки обличчя (т. 1, арк.к.п. 137-139 - 144-146).

- Виписка з медичного офтальмологічного центру «Зір 100%» від 22.11.2021 про наявність макулопатії сітківки на обох очах та інші проблеми із зором (т. 1, арк.к.п. 138).

- Відомості про листки непрацездатності, сформовані через електронну систему, які підтверджують тимчасову непрацездатність потерпілого з 27.10.2021 до 30.11.2021 (т. 1, арк.к.п. 139-143).

- Так, до матеріалів справи долучено ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 07 грудня 2021 року про надання тимчасового доступу до речей і документів, що містять охоронювану законом таємницю, зокрема, медичних документів щодо потерпілого ОСОБА_8 . В обґрунтування зазначеної ухвали зазначалося, що для проведення судово-медичної експертизи необхідно отримати медичну документацію потерпілого, яка містить відомості про характер отриманих ним тілесних ушкоджень (т. 1, арк.к.п. 149-151).

- На виконання вказаної ухвали було складено протокол тимчасового вилучення майна від 15 грудня 2021 року, відповідно до якого з комунального закладу охорони здоров`я вилучено копію медичної карти стаціонарного хворого та оптичні носії з рентгенівськими та СКТ-знімками потерпілого ОСОБА_8 (т. 1, арк.к.п. 152-154).

- За результатами тимчасового доступу та огляду документів, слідчим 15 грудня 2021 було винесено постанову про визнання речових доказів і приєднання до матеріалів кримінального провадження відповідних електронних носіїв зі СКТ-знімками та рентгензнімками потерпілого ОСОБА_8 (т. 1, арк.к.п. 155).

- До матеріалів кримінального провадження долучено копію медичної карти стаціонарного хворого № 213337/543 на ім`я потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вилучену на підставі ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 07.12.2021. Під час огляду цієї медичної карти встановлено наявність відомостей, які містять дані про діагноз потерпілого, перебіг його лікування, результати обстежень та іншу медичну інформацію, що має значення для встановлення характеру та тяжкості отриманих тілесних ушкоджень. У картці містяться щоденні записи лікарів про огляд пацієнта, результати додаткових обстежень (загальні аналізи крові, сечі, біохімічні дослідження, коагулограма), консультації суміжних спеціалістів та дані післяопераційного догляду. Під час огляду копії медичної карти використовувались технічні засоби фіксації: ноутбук ASUS X540BA, багатофункціональний пристрій HP M130A, кабель USB HP. Результати огляду були оформлені відповідним протоколом, який засвідчує виявлену інформацію та порядок проведення слідчої дії (т . 1, арк.к.п. 157, 159-203).

- Вилучення копії медичної карти було здійснено відповідно до постанови слідчого Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 15.12.2021 про визнання її речовим доказом у кримінальному провадженні (т.1, арк.к.п. 158).

Вступ до опису експертизи

У цьому кримінальному провадженні проведено три судово-медичні експертизи для встановлення характеру, механізму утворення та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому ОСОБА_8

- Перші дві експертизи за № 042/1-734-2021 від 02.02.2022 та за № 042-171-2022 від 22.02.2022 через об`єктивну відсутність повного обсягу медичної документації та результатів додаткових обстежень не дозволили експерту надати остаточну відповідь на поставлені питання. Експерт, дотримуючись вимог «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», утримався від встановлення ступеня тяжкості ушкоджень (т. 1, арк.к.п. 204-208, 209-215).

- Третя експертиза № 042-667-2022 від 01.07.2022 була проведена після отримання повного обсягу медичних документів і результатів слідчого експерименту. Вона є повною, всебічною та остаточною, отож-бо саме її висновки будуть детально викладені та враховані судом при ухваленні рішення у цьому кримінальному провадженні.

Судово-медична експертиза № 042-667-2022 була призначена на підставі постанови слідчого СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві, ухваленої 22 червня 2022 року. Експертизу проводив лікар судово-медичної експертизи вищої кваліфікаційної категорії ОСОБА_19 . Початок експертизи датується 23 червня 2022 року, а її завершення 01 липня 2022 року. Висновок експерта викладено на восьми аркушах. Під час проведення експертизи експерт був ознайомлений із своїми процесуальними правами і обов`язками відповідно до вимог статей 69, 70 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність.

На вирішення експерта було поставлено питання про можливість утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_8 , які були описані у попередньому висновку експерта від 22 лютого 2022 року, за тих обставин, що були встановлені під час проведення слідчого експерименту за участі потерпілого. У процесі дослідження були використані медична карта стаціонарного лікування потерпілого, амбулаторна карта, виписки з амбулаторних карт, попередні висновки судово-медичних експертиз та відеозапис слідчого експерименту.

У висновку експерт вказав, що медична документація свідчить, що при первинному зверненні за медичною допомогою у потерпілого було виявлено закриту черепно-лицьову травму у вигляді струсу головного мозку, перелому нижньої стінки правої орбіти зі зміщенням уламків, параорбітальної гематоми справа та субкон`юнктивального крововиливу правого ока. Також були зафіксовані зміни у вигляді буро-рожевого рубця розміром 1,5 ? 0,1 см на нижньому повіку правого ока. Згідно з даними спіральної комп`ютерної томографії, були підтверджені ознаки порушення цілісності нижньої стінки правої орбіти та наявність кісткових уламків.

Крім того, йдеться про те, що 03 листопада 2021 року потерпілому була проведена реконструктивна операція із застосуванням імпланта РEEK для відновлення анатомічної цілісності орбіти.

Стосовно ступеня тяжкості тілесних ушкоджень експерт зазначив, що виявлені ушкодження призвели до тривалого розладу здоров`я понад 21 добу. Відповідно до п. 2.2.1 та п. 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, це дає підстави віднести виявлені тілесні ушкодження до ушкоджень середнього ступеня тяжкості. При цьому експерт загострив увагу на тому, що судово-медичне визначення ступеня тяжкості базується не на тривалості лікування, а на тривалості розладу здоров`я.

В остаточному висновку експертизи зазначено, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії тупого предмета (ударів кулаком), є середнього ступеня тяжкості та цілком могли бути отримані за обставин, встановлених під час слідчого експерименту (т. 1, арк.к.п. 216-223).

Дані про особу обвинуваченого

- У межах кримінального провадження № 0003216 ухвалено постанову про уточнення анкетних даних від 25.01.2022. Встановлено, що під час подання заяви потерпілим ОСОБА_8 було вказано ім`я особи, яка спричинила йому тілесні ушкодження, з деякою невідповідністю у даних. У зв`язку із цим уточнено анкетні дані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець Азербайджану, зареєстрований у Луганській області, м. Луганськ. (т. 1, арк.к.п. 224).

- Для збору додаткової інформації на адресу поліції надійшла довідка-характеристика, відповідно до якої ОСОБА_5 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , кримінальних правопорушень не вчиняв, судимості не має, а також не перебуває на обліку як особа, яка скоїла сімейне насильство. Далі оформлено вимогу до Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП у м. Києві щодо отримання повної довідки на ОСОБА_5 . Підставою була підозра у вчиненні кримінального правопорушення. Згідно з довідкою з обліків ОСК МВС України від 27.01.2022 інформація про судимість чи перебування в розшуку щодо ОСОБА_5 відсутня (т. 1, аркк.п. 225-226).

- Отримано також довідку з Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія», де підтверджується, що ОСОБА_5 за даними облікової документації під наркологічним диспансерним наглядом не перебуває (т. 1, арк.к.п. 227).

- Крім того, долучено особову картку ОСОБА_5 із Державної міграційної служби України, в якій зазначено паспортні дані, адресу проживання та місто народження (м. Баку, Азербайджан), а також зображення особи. З наданої копії паспорта громадянина України видно підтвердження особи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого у 1997 році (т. 1, арк.к.п. 228-231).

- Слідчий також звертався до Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 щодо наявності облікових даних про ОСОБА_5 , однак отримано відповідь, що на обліку лікаря-психіатра за місцем проживання у м. Києві він не перебуває. Додатково надійшла відповідь з Луганської обласної психіатричної лікарні (підконтрольної українській владі), що за їх обліками станом на 26.01.2022 ОСОБА_5 не перебував під диспансерним наглядом у лікаря-психіатра з 2014 року до теперішнього часу (т. 1, арк.к.п. 232-233).

Поруч з цим, супровідним листом захисника ОСОБА_10 від 24.09.2022 до Дарницького районного суду м. Києва також надано для долучення до матеріалів кримінальної справи низку документів стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 (т. 1, арк.к.п. 90), а саме:

- Характеристика на ОСОБА_5 . У характеристиці вказано, що ОСОБА_5 працює у ТОВ «ЛАЙЕН ТРАНС» на посаді комплектувальника товарів з 13.04.2022. Зазначено, що він зарекомендував себе як привітний і сумлінний працівник, здатний організувати робочий процес, відповідально ставиться до виконання поставлених завдань, має великий досвід роботи з клієнтами та зразкову трудову дисципліну. Професійні якості виявляються на високому рівні, роботу виконує якісно та в строк. Відомо також, що ОСОБА_5 є батьком сина 17 років, з яким має теплі стосунки. Підприємство було готове взяти працівника на поруки (т. 1, арк.к.п. 91).

- Копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Довідка № 1148 від 10 січня 2018 року видана Дарницьким районним управлінням праці та соціального захисту населення. Вказано, що ОСОБА_5 є внутрішньо переміщеною особою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає у АДРЕСА_2 (т. 1, арк.к.п. 92).

- Копія свідоцтва про народження сина ОСОБА_5 . Свідоцтво серії НОМЕР_1 видане 24 лютого 2005 року, зареєстроване у Відділі реєстрації актів цивільного стану Станично-Луганського районного управління юстиції Луганської області. Батьками зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_21 (т. 1, арк.к.п. 93).

- Копія свідоцтва про шлюб. Свідоцтво серії НОМЕР_2 видане 23 березня 2005 року, зареєстроване у тому ж органі реєстрації актів цивільного стану. Свідоцтво підтверджує шлюб ОСОБА_5 з ОСОБА_21 (т. 1, арк.к.п. 94).

- Копія посвідчення інваліда. Посвідчення серії НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_5 . Посвідчення підтверджує статус особи з інвалідністю ІІІ групи (т. 1, арк.к.п. 95).

- Копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (МСЕК). Довідка серії АВ № 0643883, яка свідчить, що ОСОБА_5 є особою з інвалідністю IIІ групи. Причина інвалідності: захворювання, набуте в дитинстві (т. 1, арк.к.п. 96).

Оцінка доказів

Суд відзначає, що умовами допустимості доказів є: одержання фактичних даних із належного процесуального джерела, одержання фактичних даних належним суб`єктом; одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку; належне оформлення джерела фактичних даних.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення відповідно ст. 86 КПК України.

Оцінка письмових доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення

Досліджені судом письмові докази первинного реагування на повідомлення про кримінальне правопорушення є належним чином оформленими документами.

Вони підтверджують своєчасність звернення потерпілого ОСОБА_8 до правоохоронних органів, фіксують обставини події незабаром після вчинення та є такими, що відповідають вимогам ст.ст. 86, 99 КПК України щодо допустимості письмових доказів. Вказані документи суд приймає як такі, що відображають початок досудового розслідування, конкретизують як особу заявника, так і надану ним первинну інформацію про подію.

Судом також бере до уваги протокол слідчого експерименту від 22 лютого 2022 року та відеозапис його проведення, який здійснений належним чином відповідно до вимог ст. 240 КПК України. Під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_8 послідовно, чітко та узгоджено продемонстрував дії учасників конфлікту, зазначив місце події, розташування учасників на момент конфлікту, механізм нанесення ударів та свою поведінку під час сутички. Демонстрація потерпілим подій була логічною, внутрішньо узгодженою, не суперечила раніше наданим ним показанням, і супроводжувалася відеофіксацією.

Щодо доводів сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_5 не був запрошений для участі у проведенні слідчого експерименту.

Відповідно до статті 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Проведення слідчого експерименту допускається за умови, що при цьому не створюється небезпека для життя і здоров?я осіб, які беруть у ньому участь, чи оточуючих, не принижуються їхні честь і гідність, не завдається шкода. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту. Згідно з ч. 6 ст. 223 КПК України слідча (розшукова) дія, що здійснюється за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проводиться за участю особи, яка її ініціювала, та (або) її захисника чи представника, крім випадків, коли через специфіку слідчої (розшукової) дії це неможливо або така особа письмово відмовилася від участі в ній.

З аналізу зазначених норм вбачається, що залучення до участі у слідчому експерименті підозрюваного, потерпілого, свідка, захисника, представника, які не заявляли клопотання про його проведення, є правом, а не обов?язком слідчого.

З огляду на те, що слідчий експеримент проводився за участю потерпілого для уточнення його версії подій, а сам слідчий експеримент не є єдиним доказом обставин справи, відсутність обвинуваченого під час його проведення не є порушенням процесуальних норм і не впливає на допустимість цього доказу.

Таким чином, суд визнає зазначені письмові докази належними і допустимими, а протокол слідчого експерименту та відеозапис його проведення такими, що мають доказове значення для встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення.

Оцінка документів щодо тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_8 .

Передусім суд зазначить, що під час судового розгляду сторона захисту не заперечувала факту нанесення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, а також наслідків, що настали в результаті цих дій, зокрема їх впливу на стан його здоров`я. Зауважень щодо характеру травм або заперечень проти наявності ушкоджень заявлено не було.

Так, суд бере до уваги досліджені письмові докази щодо стану здоров`я потерпілого ОСОБА_8 , які є належними і допустимими. Частина документів була надана самим потерпілим у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, інша частина витребувана за ухвалою слідчого судді шляхом тимчасового доступу до речей і документів, що містять охоронювану законом таємницю. Всі документи були належним чином оглянуті, оформлені відповідними протоколами і частина з яких долучена до матеріалів кримінального провадження як речові докази відповідно до вимог ст.ст. 99, 100 КПК України.

Матеріали медичного характеру містять детальні дані про перебіг лікування потерпілого, зокрема амбулаторні картки, виписки зі стаціонару, результати клінічних досліджень, заключення профільних лікарів. У них зафіксовано діагнози: закрита черепно-лицьова травма, струс головного мозку, перелом нижньої стінки правої орбіти зі зміщенням уламків, параорбітальні гематоми, субкон`юнктивальний крововилив. Крім того, потерпілому проведено оперативне втручання реконструктивну операцію із застосуванням імпланта для відновлення анатомічної цілісності орбіти. Наявні у матеріалах справи фотознімки візуально підтверджують наявність тілесних ушкоджень.

На підставі зібраної медичної документації та результатів слідчого експерименту було проведено судово-медичну експертизу № 042-667-2022 від 01.07.2022, яка є повною, всебічною та остаточною. Експертиза була здійснена лікарем судово-медичної експертизи вищої кваліфікаційної категорії ОСОБА_19 , який проаналізувавши всю доступну медичну інформацію, встановив, що тілесні ушкодження потерпілого спричинили тривалий розлад здоров`я понад 21 день. Відповідно до п. 2.2.1 та п. 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995, виявлені ушкодження віднесено до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Таким чином, на підставі всебічного аналізу медичних документів і висновку судово-медичної експертизи суд встановив, що потерпілому ОСОБА_8 були спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що цілком відповідає обставинам кримінального правопорушення.

Оцінка показань

Враховуючи зміст досліджених доказів та позицію обвинуваченого ОСОБА_5 , у цій частині вироку суд здійснює оцінку показань потерпілого, обвинуваченого та свідків щодо обставин інциденту, а також перевіряє наявність у діях обвинуваченого умов для визнання їх необхідною обороною відповідно до вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , а також обвинувачений ОСОБА_5 , у своїх показаннях послідовно підтвердили факт нанесення ударів потерпілому. Водночас зазначені свідки вказали, що перед початком конфлікту ОСОБА_8 здійснив замах рукою.

Обвинувачений ОСОБА_5 аналогічно посилався на замах з боку потерпілого як на підставу для своїх подальших дій.

Потерпілий ОСОБА_8 заперечував наявність замаху, наголошуючи, що не наносив ударів і не намагався нападати.

Свідок ОСОБА_13 , яка прибула на місце події вже після початку конфлікту, повідомила, що безпосередньо бійки не спостерігала, але бачила лише нанесення ударів з боку обвинуваченого ОСОБА_5 , а також пасивну поведінку потерпілого.

Оцінюючи наведені показання у сукупності, суд дійшов висновку, що факт нанесення умисних тілесних ушкоджень потерпілому обвинуваченим ОСОБА_5 доведений, і це обставина підтверджується показаннями як свідків та потерпілого, так і самого обвинуваченого.

Що стосується посилань обвинуваченого та свідків на факт замаху з боку потерпілого, то суд враховує, що відповідні показання є непослідовними, різняться між собою в деталях і не дозволяють однозначно встановити характер та реальність загрози для обвинуваченого.

У зв`язку з цим суд переходить до з`ясування питання, чи перебував обвинувачений у стані необхідної оборони під час заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому.

Згідно з ч. 3 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.

Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. Для вирішення питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 лютого 2024 року у справі № 674/1521/22).

Право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст. 36 КК України ці умови полягають у такому:

1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави;

2) оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України;

3) за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною - право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала;

4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається;

5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає;

6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою у цій обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Такі критерії необхідної оборони зазначені у постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 лютого 2024 року у справі № 331/3020/17.

Повертаючись до обставин справи, суд констатує, що між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_5 мав місце словесний конфлікт, що не заперечувалося ні потерпілим, ні свідками ОСОБА_12 і ОСОБА_14 , окрім свідка ОСОБА_13 , яка з`явилася на місце події пізніше і початкової стадії конфлікту безпосередньо не спостерігала.

Свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_14 , а також обвинувачений ОСОБА_5 , у своїх поясненнях наголошували на тому, що потерпілий здійснив замах рукою в бік обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_8 заперечував наявність будь-якого замаху.

Оцінюючи наведені показання у сукупності, суд вважає, що замах руки з боку потерпілого може й мав місце. Однак жоден зі свідків не зазначив, що цей замах був спрямований саме на нанесення удару або здійснювався кулаком, а також не надав доказів інших дій потерпілого, які б створювали саме реальну загрозу життю або здоров`ю обвинуваченого. Інших ознак агресивної поведінки з боку потерпілого встановлено не було.

Натомість, одразу після ймовірного замаху з боку потерпілого, за показаннями потерпілого та двох свідків, послідувала хвиля цілеспрямованих ударів, нанесених із прикладанням певної сили.

Обвинувачений ОСОБА_5 визнав нанесення щонайменше одного удару, тоді як свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_14 не виключали більшої кількості ударів.

Потерпілий ОСОБА_8 вказував на численні удари, що знайшло підтвердження у показаннях свідка ОСОБА_13 , яка, незважаючи на те, що прибула на місце події під кінець інциденту, зафіксувала нанесення обвинуваченим значної кількості ударів. Вказані свідчення є особливо показовими, оскільки навіть особа, яка не спостерігала початку конфлікту, зауважила агресивні, багаторазові дії з боку обвинуваченого.

Крім того, ОСОБА_13 чітко зазначила, що удари наносив виключно ОСОБА_5 , тоді як потерпілий демонстрував пасивну поведінку і не відповідав агресією.

При цьому суд приймає ці показання і не вважає їх голослівними або неправдивими, бо ці показання узгоджуються з долученими до справи медичними документами, фотознімками та висновком судово-медичної експертизи, які свідчать про наявність у потерпілого множинних травм голови.

Свідки ОСОБА_12 і ОСОБА_14 зазначали, що удари наносили обидві сторони. Водночас жоден із них не засвідчив наявності будь-яких тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 після конфлікту, окрім незначних гематом на руках, що було підтверджено і самим обвинуваченим.

Суд не виключає, що зазначені травми могли виникнути внаслідок природних захисних дій потерпілого, який намагався тримати ліву руку обвинуваченого, захищаючись від ударів.

Суд також бере до уваги поведінку обвинуваченого під час і після конфлікту, яку свідок ОСОБА_13 охарактеризувала як неврівноважену.

За її словами, ОСОБА_5 перебував у домінуючій позиції, сидячи на потерпілому, і продовжував завдавати удари, поки його не відтягли інші присутні.

У своїх поясненнях ОСОБА_5 неодноразово наголошував на особистій образі та образі його родини, які, за його словами, стали підставою для конфлікту.

Суд не виключає, що словесна образа могла мати місце, можливо навіть із використанням нецензурної лексики з обох сторін.

Проте суд наголошує, що навіть грубі висловлювання, хоча й є морально неприйнятними, не створюють реальної загрози життю чи здоров`ю, а отже не є підставою для застосування фізичного насильства в межах необхідної оборони.

Аналізуючи всі зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов переконливого висновку, що поведінка потерпілого ОСОБА_8 не становила для обвинуваченого ОСОБА_5 реальної загрози життю або здоров`ю.

Механізм конфлікту, характер, спосіб завдання тілесних ушкоджень, їх кількість та локалізація, поведінка обвинуваченого до, під час і після інциденту свідчать про наявність умислу на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень.

Все викладене дає підстави для висновку, що такі дії за своїми ознаками не можуть бути визнані необхідною обороною в розумінні ст. 36 КК України, а є протиправними.

Загальний висновок суду про доведеність вини обвинуваченого та оцінка наявності ознак складу кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України у контексті ключових правових питань

Суд оцінює висунуте обвинувачення з позиції підтвердження (непідтвердження) доказами обставин, що за ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, і за встановленими фактичними обставинами суд застосовує закон про кримінальну відповідальність, чим підтверджує або спростовує припущення (твердження) слідчого (прокурора), викладене в обвинувальному акті щодо юридичної оцінки кримінального правопорушення.

Суд оцінював вказані докази безпосередньо, а саме провівши під час судового розгляду допит потерпілого, свідків сторони обвинувачення, заслухав версію подій обвинуваченого, дослідивши письмові матеріали провадження, висновки експертиз тощо.

Судом була надана можливість сторонам кримінального провадження всебічно брати участь у допиті вказаних осіб та надавати заперечення щодо зібраних органом досудового розслідування доказів.

Відповідно до ст. 94 КПК України достатніми є докази, які у сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування в конкретному провадженні за положеннями ст. 91 цього Кодексу.

Сторона обвинувачення, на яку покладено тягар доведення висунутого обвинувачення, подала суду істотні докази та достатні пояснення стосовно обставин, за яких відбулось вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Суд, дотримуючись вимог ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів (письмових матеріалів, показань потерпілого, свідків та пояснень обвинуваченого) - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведеною, що ніяк не можна вважати припущенням суду, а є сукупністю вагомих підстав для прийняття відповідного процесуального рішення.

Підсумовуючи проведений судом аналіз доказів у їх сукупності, із урахуванням внутрішньої логіки поданих показань, оцінки достовірності джерел, а також узгодженості встановлених фактів із вимогами закону, суд переходить до узагальненого вирішення двох визначальних питань, поставлених у цій справі для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України, а саме:

Чи підтверджується факт спричинення потерпілому умисних тілесних ушкоджень та який ступінь їх тяжкості?

На підставі сукупності досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема показань потерпілого, обвинуваченого, свідків, медичної документації, фотознімків та висновку судово-медичної експертизи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицевої травми, струсу головного мозку та перелому нижньої стінки правої орбіти зі зміщенням уламків, які відповідно до висновку експерта за № 042-667-2022 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Вказані обставини судом визнані доведеними.

Чи перебував обвинувачений у стані необхідної оборони під час заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому?

Аналізуючи обставини конфлікту, механізм виникнення і розвитку подій, кількість та характер нанесених потерпілому ушкоджень, поведінку сторін конфлікту та інші досліджені докази, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 не носили характер необхідної оборони.

Поведінка потерпілого не створювала реальної загрози життю чи здоров`ю обвинуваченого, натомість відповіді обвинуваченого на словесний конфлікт були явно непропорційними, що виключає застосування положень ст. 36 КК України щодо правомірності його дій.

Сукупна відповідь на ці питання дає підстави для висновку

Вина ОСОБА_5 у вчиненні умисного спричинення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, однак спричинили тривалий розлад здоров`я, повністю доведена.

Таким чином, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України.

Призначене покарання

Положення КК України встановлюють, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.

Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (ст.ст. 50, 65 КК України).

Варто вказати, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Однак, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому кримінальному правопорушенню та передбачає, що покарання має бути домірним вчиненому.

Призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, його характер, обставини вчинення, ставлення обвинуваченого, який вину заперечував, завдані злочином збитки за більш ніж чотири роки навіть не розпочав відшкодовувати, та дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є особою з інвалідністю ІІІ групи, позитивно характеризується за місцем роботи, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, сім`я проживає закордоном, працює офіційно.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд визначить покарання у межах санкції статті.

Водночас підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України суд не вбачає за такого ставлення обвинуваченого до вчиненого, не відшкодованих збитків за тривалий час після події, відсутності обставин, які пом`якшують покарання тощо.

Цивільний позов

У цьому кримінальному провадженні цивільний позивач ОСОБА_8 звернувся з позовом до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненому кримінальному правопорушенні, то суд переходить до розгляду питання щодо вказаного цивільного позову.

Поряд з цим, під час всього судового розгляду сторони надавали свої процесуальні документи та додаткові матеріали, які стосувались вказаної позовної заяви.

Так, обвинуваченим було подано відзив на позов, позивачем відповідь на відзив і заперечення на подані доводи, а також потерпілим додатково подано докази щодо витрат на професійну правову допомогу та надалі долучено заяви про збільшення позовних вимог.

Під час судових дебатів захисник виклав узагальнену позицію сторони захисту щодо позовних вимог, вказавши на обсяг витрат, які вони визнають обґрунтованими.

Узагальненні вимоги заявленого цивільного позову

Позивач ОСОБА_8 зазначає, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого, а саме спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, йому було завдано матеріальної шкоди, що складається з витрат на лікування, придбання медикаментів, оплати медичних послуг та професійної правової допомоги, а також моральної шкоди, пов`язаної із фізичними стражданнями та психологічними переживаннями, спричиненими інцидентом.

Згідно з позовною заявою, сума матеріальної шкоди складає 43 704,64 гривень, що підтверджується наданими копіями фіскальних чеків та квитанцій за оплату лікування та медичних послуг.

Крім того, позивач поніс витрати на правову допомогу в розмірі 23 100 гривень.

Щодо моральної шкоди, позивач обґрунтовує її наявність порушенням звичних життєвих стосунків, вимушеною соціальною ізоляцією, втратою авторитету серед колег і друзів, тривалими негативними психологічними наслідками, пов`язаними з неможливістю вести повноцінне життя.

Сума моральної шкоди оцінена позивачем у розмірі 70 000 гривень.

Таким чином, загальна сума позовних вимог складає 136 804,64 гривні.

На підтвердження своїх вимог позивач додав копії відповідних документів: медичні карти, висновки судово-медичної експертизи, фіскальні чеки, договори про надання правової допомоги та фотознімки з місця інциденту.

Узагальнені доводи відзиву на позовну заяву

У поданому відзиві захисник ОСОБА_10 вказує, що не заперечуючи в принципі проти цивільного позову, вважає його таким, який підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимог про відшкодування матеріальної шкоди захисник зазначає, що надані на підтвердження витрат фінансові документи (фіскальні чеки, квитанції) частково не відповідають вимогам належності та допустимості доказів. Так, деякі чеки є поганої якості, з них неможливо встановити суму чи призначення витрат. Частина чеків, як зазначено у відзиві, не містить інформації про те, що саме було придбано, і чи пов`язані ці витрати з лікуванням отриманих ушкоджень. Окремо звертається увага, що позивач не надав належних доказів, які б підтверджували зв`язок витрат із лікуванням саме внаслідок отриманих тілесних ушкоджень.

З приводу вимог про компенсацію моральної шкоди захисник вказує на відсутність доказів, які б підтверджували порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, зокрема із трудовим колективом або оточенням, а також наслідків, пов`язаних із перенесеними моральними чи фізичними стражданнями. Зазначено, що у матеріалах справи немає медичних документів, які б фіксували тривалі психоемоційні наслідки отриманих ушкоджень. Відсутні будь-які документи, які б підтверджували використання індивідуального імпланту при реконструктивній операції. Розрахунок суми моральної шкоди у 70 000 гривень, на думку сторони захисту, є завищеним та неспівмірним завданій шкоді.

Щодо витрат на правову допомогу відзивом захисника піддано сумніву належність наданих документів щодо витрат на професійну правову допомогу. Окремо підкреслюється, що прибуткові касові ордери не містять необхідних реквізитів, зокрема, печаток, що підтверджують фактичне отримання коштів.

Захисник звертає увагу на те, що позивач не довів належним чином фактичне надання правничої допомоги за заявленими договорами та актами виконаних робіт.

У підсумку захисник просить суд частково задовольнити позовні вимоги, відшкодувати позивачу матеріальну шкоду в сумі 3 909,82 грн. Визначити суму моральної шкоди у 5000 грн, водночас витрати на правову допомогу не підлягають стягненню через відсутність належних доказів.

Доводи відповіді на відзив

Відповідь на відзив була подана позивачем ОСОБА_8 у межах розгляду вказаного цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Що стосується якості копій фіскальних чеків позивач зазначив, що матеріальні витрати на лікування підтверджуються належними доказами, зокрема фіскальними чеками та квитанціями, оригінали яких мають відповідні реквізити та дозволяють встановити найменування лікарських засобів, заклади, де проводилося лікування, а також суму витрат. Витрати здійснено на лікування травм, прямо пов`язаних із тілесними ушкодженнями, спричиненими обвинуваченим.

Щодо медичних документів позивач підкреслив, що у матеріалах кримінального провадження містяться висновки судово-медичних експертиз, медична карта стаціонарного хворого та інші документи, які підтверджують факт лікування та отримання травм. Документи мають достатню доказову силу, а відтак вимоги відповідача про їх недостовірність є безпідставними.

У питанні витрат на професійну правничу допомогу позивач вказав на наявність договору про надання правової допомоги від 29.06.2022, акта виконаних робіт та відповідних фінансових документів (касових ордерів і квитанцій), які підтверджують надання правничої допомоги та сплату послуг адвоката. Зазначено, що витрати на правову допомогу є співмірними складності справи та підтверджені належними доказами.

У підсумку позивач просив суд задовольнити його цивільний позов повністю. Стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду, моральну шкоду, а також витрати на професійну правничу допомогу відповідно до раніше заявлених вимог.

Заяви про збільшення позовних вимог

Також під час судового розгляду цивільного позову були подані заяви про збільшення позовних вимог.

Перша заява від 26 червня 2024 року стосувалася уточнення та збільшення вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Так, потерпілий ОСОБА_8 просив стягнути 101 100 грн витрат на професійну правничу допомогу замість первісно заявленої суми. На обґрунтування було додано договір про надання правової допомоги, акти виконаних робіт, квитанції та прибуткові касові ордери на підтвердження здійснення відповідних оплат.

Окрім цього, після заперечень сторони захисту, також долучено уточнені квитанції про понесені витрати на лікування, зокрема: квитанції за виготовлення орбітальної пластини з РЕЕК (на суму 33 245 грн); фіскальні чеки за придбані медикаменти та лікарські засоби; виписки з лікувальних закладів та інші медичні документи.

Згодом, представником потерпілого була подана друга заява від 21 листопада 2024 року про подальше збільшення позовних вимог, в якій було зазначено, що сума витрат на професійну правничу допомогу на день розгляду справи зросла до 109 140 грн.

Таким чином, остаточно позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_5 43 704,64 грн витрат на лікування, підтверджених копіями чеків і квитанцій, 109 140 грн витрат на професійну правничу допомогу та 70 000 грн моральної шкоди.

Загальна сума позовних вимог, з урахуванням поданих заяв про збільшення, склала 222 844,64 грн.

Заперечення сторони захисту на заяву про збільшення позовних вимог

Під час судових дебатів справи сторона захисту надала заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, вказавши на завищення витрат на правничу допомогу та їх недостатню обґрунтованість. Витрати підтверджуються лише частково представлені акти виконаних робіт і квитанції не конкретизують обсяг виконаних послуг, не дають змоги оцінити їх реальність і необхідність, а частина документів взагалі належним чином не оформлена.

Захист наголошує, що сума витрат має визначатися з урахуванням принципів розумності, співмірності та справедливості, виходячи зі складності справи та фактичного обсягу виконаних адвокатом робіт. Надані позивачем витрати не відповідають цим критеріям у повному обсязі.

Загалом захист визнає до стягнення суму в розмірі 50 156,82 грн, з яких 37 156,82 грн матеріальні витрати, 5 000 грн моральна шкода та 8 000 грн витрати на правничу допомогу.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди

Потерпілий просив стягнути 43 704,64 грн на відшкодування витрат на лікування, що підтверджується належними письмовими доказами, зокрема копіями рахунків, квитанцій та чеків на придбання медичних послуг, лікарських засобів, а також витратами на супутні обстеження, які понесені у зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень.

Перелік таких витрат охоплює як безпосередні витрати на стаціонарне лікування, оперативне втручання із застосуванням імплантів, амбулаторне лікування, так і супровідні витрати, які потерпілий змушений був понести внаслідок заподіяного злочином тривалого розладу здоров`я.

Суд враховує, що витрати, понесені потерпілим, є реальними, документально підтвердженими, водночас заперечення захисту зводилось більше до формальних моментів, але, на переконання суду, документів і підтверджень достатньо. До того ж, характер травм (середньої тяжкості, з імплантом) об`єктивно свідчить про значні витрати.

Суд вважає ці витрати безпосередньо пов`язаними з наслідками спричиненого діяння та такими, що мають бути відшкодовані в межах вимог цивільного позову.

Щодо відшкодування моральної шкоди

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Слід урахувати, що загально відомим фактом, який не потребує доказуванню, є те, що будь-яке тілесне ушкодження супроводжується болем.

При цьому установлені в потерпілого тілесні ушкодження в момент заподіяння, та з моменту заподіяння до моменту відновлення цілісності частини тіла та загоєння ран, людина відчуває біль та дискомфорт, зміни в сталому образі життя, через вимушеність отримувати лікування, відвідування лікарів, а також ураховуючи частину тіла, яка отримала пошкодження (у цьому випадку травмування кісток тазу) - вимушені зміни в житті через неможливість пересуватися як у господарських справах (особистих), так і пов`язаних із трудовою діяльністю та самозабезпеченням.

Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не має приводити до її безпідставного збагачення (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі 752/17832/14-ц).

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування має бути адекватним завданій шкоді.

Оцінюючи вимоги потерпілого ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у сумі 70 000 грн, слід виходити з того, що у судовому засіданні було встановлено факт заподіяння обвинуваченим потерпілому середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Зазначене дає підстави вважати, що потерпілий ОСОБА_8 безсумнівно отримав моральні страждання, які мають бути відшкодованими в порядку та розмірі встановленому законом.

Так, під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_8 надав докази та пояснення щодо тривалого фізичного болю, обмежень у повсякденній діяльності, психологічних переживань, пов`язаних із необхідністю тривалого лікування, наявністю постійних ускладнень зі здоров`ям, які залишилися після травмування (порушення зору, головні болі, страх за здоров`я).

Отже, обставини заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я, підтверджуються не лише його особистими поясненнями, але й даними судово-медичної експертизи та медичною документацією.

Крім того, суд враховує, що протягом більш як трьох років, що минули з моменту вчинення кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_5 добровільно жодних заходів для відшкодування завданих потерпілому збитків чи моральної шкоди не вжив. Відсутність будь-яких кроків до відшкодування завданої шкоди поглиблює характер моральних страждань потерпілого.

Враховуючи зазначене, а також принципи розумності, справедливості та співмірності розміру компенсації моральної шкоди, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині моральної шкоди в повному обсязі у розмірі 70 000 гривень.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений з адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відтак, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено Верховним Судом, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист людських прав і засадничих свобод. Відповідно до практики ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, у випадку, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження надання потерпілому, себто цивільному позивачу ОСОБА_8 правничої допомоги відбувалося адвокатами ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_9 на підставі договору про надання правової допомоги. Упродовж досудового розслідування та судового провадження ці адвокати здійснювали представництво його інтересів.

Суд встановив, що ці адвокати, як представники потерпілого та цивільного позивача, супроводжували потерпілого під час досудового розслідування, у тому числі в ході слідчих та процесуальних дій, підготували позовну заяву, яка була подана до суду про відшкодування шкоди, у тому числі процесуальних витрат на правничу допомогу, а згодом також уточнюючу заяву про збільшення позовних вимог. Також потерпілий був представлений адвокатами і під час судових засідань у цьому кримінальному провадженні.

Як вже зазначав суд, потерпілий на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу подав письмові докази, а саме: договір про надання правничої допомоги, акти прийому-передачі виконаних послуг та квитанції про оплату послуг адвоката. Згодом, за заявою про збільшення вимог представник потерпілого зазначила, що фактично надані правничі послуги підтверджуються на загальну суму 109 140 гривень, які подано до матеріалів справи.

Згідно із приєднаними до справи квитанціями, суми витрат розподілені за окремими етапами провадження, зокрема за складання та подання процесуальних документів, участь у судових засіданнях, підготовку правових позицій тощо. Наявність укладеного договору, актів наданих послуг та оплачених квитанцій підтверджує фактичність понесених витрат. Суд враховує і те, що витрати були здійснені безпосередньо на забезпечення права потерпілого на правову допомогу.

Разом із тим, виходячи з судової практики, характеру розглядуваної справи, обсягу наданих послуг, складності провадження та часу розгляду справи, суд вважає, що загальна сума 109 140 гривень, заявлена до стягнення, є дещо надмірною і не цілком співмірною характеру справи.

Вказану кримінальну справу не можна віднести до категорії особливо складних, адже вона стосується одного епізоду кримінального правопорушення, відсутності значного обсягу експертиз чи великої кількості складних доказів.

Хоча сторони активно брали участь у розгляді справи, однак складність обставин справи та обсяг наданої правничої допомоги не вимагають таких значних витрат, які заявлені.

З урахуванням принципів розумності, співмірності та обґрунтованості витрат, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині частково та визначити суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000 гривень.

Така сума, на думку суду, є справедливою компенсацією фактично понесених витрат на правничу допомогу та є співмірними зі складністю цієї справи, наданими адвокатами обсягом послуг, починаючи з 2022 року, що відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 не обирався.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів у провадженні слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись статтями 2, 7, 9, 17, 84, 89, 91, 94, 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_8 на відшкодування завданих злочином матеріальних збитків у розмірі 43 704,64 грн, моральної шкоди у розмірі 70 000 грн, витрат на правничу допомогу у розмірі 50 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати за проведення:

- судової медичної експертизи (висновок експерта від 22 лютого 2022 року № 042-171-2022) у розмірі 1 998 грн, та

- судової медичної експертизи (висновок експерта від 01 липня 2022 року № 042-667-2022) у розмірі 1 998 грн.

Загалом на суму 3 996,00 грн.

Після набрання вироком законної сили речові докази у провадженні, а саме: копію медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_8 за № 21333/2543; носії із СКТ-знімками та рентгензнімками потерпілого ОСОБА_8 , зберігати у матеріалах провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1