Справа № 592/9414/25
Провадження № 1-кс/592/3970/25
УХВАЛА

11 червня 2025 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 розглянувши скаргу потерпілого ОСОБА_2 на постанову слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000796 від 27.12.2012 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України

В С Т А Н О В И В:

10.06.2025 заявник звернувся зі скаргою й просить поновити строк звернення зі скаргою та скасувати постанову слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000796 від 27.12.2012 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України , від 30.12.2022.

У скарзі зазначає, що досудове розслідування проводиться неефективно та безрезультатно. За його клопотанням було відведено прокурора у даному кримінальному провадженні. Подавав заяви про вчинення кримінальних правопорушень прокурорами. Листом від 09.02.2022 керівник обласної прокуратури повідомив, що розслідування у кримінальному провадженні було докурено слідчим Сумського РУП. З травня 2022 року перебуває у евакуації, а зі слідчими спілкувався лише у електронному вигляді. 02.05.2025 звернувся з листом до керівника Окружної прокуратури м.Суми з приводу надання процесуальних рішень у провадженні. На це отримав повідомлення що кримінальне провадження закрито. 05.06.2025 отримав копію зазначеної постанови від т.в.о. заступника начальника відділення СВ Сумського РУП ГУ НП в Сумській області. Вважає постанову необґрунтованою.

З матеріалів скарги вбачається, що листом Сумського РУП ГУНП в Сумській області №7975/СВ від 05.06.2025 заявнику була направлена копія постанови про закриття провадження.

Разом з цим матеріали скарги не містять інших процесуальних документів заявника у кримінальному провадженні за період з 30.12.2022 по день подачі скарги. Скарга не містить пояснень заявника, які він вживав заходів у кримінальному провадженні у період 2022 року по 2025 року у даному кримінальному провадженні, чи намагався у продовж 2023-2024 років з`ясувати про хід кримінально провадження.

Згідно з ч. 1 і ч. 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Подання скарги на постанову слідчого, передбачено п.3 ч. 1 ст. 303 КПК України. Так на досудовому провадженні можуть бути оскаржене рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність дізнавача, слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Правова природа строку оскарження до суду, дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого учасники виконавчого провадження можуть звернутися до суду зі скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Встановлення строків оскарження до суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників виконавчого провадження, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

У своїх позиціях Верховний суд неодноразово зазначив, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Існує також презумпція знання законодавства (лат. Ignorantia juris non excusat - незнання закону не вибачається) - кожен вважається таким, що знає закони.

Правова основа презумпції знання законодавства - обов`язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов`язок закріплений в ч. 1 ст. 68 Конституції України. Обов`язок додержання законів передбачає і обов`язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в ч. 2 ст. 68 Конституції України.

Зі змісту положень п. 3 ч. 2 ст. 304, 117 КПК України вбачається, що у ньому не визначено граничні межі, у яких суди можуть приймати рішення про поновлення строку звернення до суду. Не містить й конкретних підстав та критеріїв, за якими можливо оцінити поважність причин пропуску відповідного строку.

З цього приводу у ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої відступлення від принципу правової визначеності через відновлення строку звернення до суду виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справа «Салов проти України»), зокрема, з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (справа «Сутяжник проти росії», п. 38).

При оцінюванні поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, як правило, враховує:

1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки;

2) поведінку заявника;

3) поведінку державних органів;

4) перевантаження судової системи;

5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші).

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Загалом, згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Отже, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду, ЄСПЛ виходить із наступного:

1) поновлення пропущеного строку звернення до суду є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим;

2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин;

3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі;

4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку;

5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Верховний суд безальтернативно вказує, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Зі скарги і доданих до неї матеріалів вбачається, що слідчий виніс постанову 30.12.2022, але заявник зазначає, що її копію отримав 05.06.2025. Разом з цим скарга та додані до неї матеріали не містять будь-яких доказів для визначення поважності причин пропуску строку оскарження постанови за період понад два роки.

Заявник є ініціатором кримінального провадження. Відповідно має заінтересованість у його результатах.

Положеннями ст. 219 КПК України визначені строки досудового розслідування які становлять від дванадцяти до вісімнадцяти місяців. Проте заявник не наводить ніяких обставин на обґрунтування поважності причин пропуску строку оскарження постанови. Заявник не зазначає будь-яких обставин, що він вживав заходів у кримінальному провадженні у період 2023-2024 років та до отримання копії постанови, яку оскаржує. Заявник при зверненні до суду зі скаргою, обмежився лише часом отримання копії постанови. Проте такого недостатньо.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Згідно з ст. 60 КПК України заявник наділений певними правами, зокрема подавати докази у обґрунтування заяви, отримувати інформацію про закриття провадження тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Аналізуючи наведені положення слід дійти висновку, що заявник є учасником кримінального провадження. Таке провадження має етапи досудового розслідування та судового розгляду. У зв`язку з цим суд вважає, що наведену практику ЄСПЛ можна застосовувати до стадії досудового розслідування. Теж у провадженні є учасники чи сторони, процесуальні дії так само мають вчинятися у певний строк. Учасник провадження мають дотримуватися певних строків.

З наведеного вбачається, що заявник не довів підстав, щоб визнати поважними причини пропуску строку оскарження постанови. У зв`язку з цим фактично слідчий суддя позбавлений можливості знайти підстави для поновлення строку оскарження постанови.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

На підставі зазначеного і відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України скаргу слід повернути.

Повернення скарги не є перешкодою для повторної подачі. Заявник може повторно подати скаргу з урахуванням зауважень наведених вище.

На підставі викладеного, керуючись ст. 304 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Повернути скаргу потерпілого ОСОБА_2 на постанову слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000796 від 27.12.2012 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України від 30.12.2022.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду на протязі 5-и днів з моменту отримання копії.

Суддя ОСОБА_1