Справа № 206/3094/25
Провадження № 1-кп/206/332/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" червня 2025 р. м. Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 10.05.2025р. за № 000074 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська (м. Дніпра), громадянина України, із базовою середньою освітою, не одруженого, утриманців не має, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби на час мобілізації на особливий період, у військовому званні «солдат», раніше засудженого: - 07.11.2022 вироком Самарським районним судом м. Дніпра за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, із звільненням від відбуття покарання на підставі 75 КК України з іспитовим строком 3 роки;

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Солдат ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 09 травня 2025 року, близько 11:30 години, знаходячись біля будинку № 43 по вул. Зимових походів у м. Дніпро біля під`їзду зустрів малознайому йому потерпілу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка тримала у руках планшет «Samsung» TabS6 Lite 4/128 Gb чорного кольору, який ОСОБА_4 визначив об`єктом свого злочинного посягання, в момент чого, у останнього раптово виник прямий злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), реалізовуючи який ОСОБА_4 наблизився до потерпілої та маючи на меті незаконне, безоплатне, поза волею власника заволодіння чужим майном, шляхом обману попросив у ОСОБА_5 в тимчасове користування належний їй планшет «Samsung» TabS6 Lite 4/128 Gb чорного кольору, який обіцяв повернути через декілька хвилин, повідомив таким чином потерпілій завідома неправдиві відомості, не маючи наміру виконувати взяте на себе зобов`язання в поверненні майна, чим ввів в оману ОСОБА_5 та спонукав до добровільної передачі прав на майно, наслідком чого стало отримання ОСОБА_4 в своє володіння та розпорядження майна шляхом обману, після чого зайшов у під`їзд будинку АДРЕСА_2 . В подальшому отримав можливість скористатись чужим майном на власний розсуд.

Наступного дня, 10 травня 2025 року близько 16:00 години ОСОБА_4 знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 реалізував планшет «Samsung» TabS6 Lite 4/128 Gb чорного кольору, що належить ОСОБА_5 , малознайомому ОСОБА_6 за грошові кошти у сумі 600 гривень, які витратив на власний розсуд, спричинив тим самим потерпілій майнову шкоду на суму 9444, 35 грн. (дев`ять тисяч чотириста сорок чотири гривні 35 копійок),

Таким чином, умисні дії ОСОБА_4 , які виразились

у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому повторно, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, при цьому судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, їх позиція є добровільною та істинною та їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, погодився із обставинами, викладеними в обвинувальному акті та зібраними у справі доказами. Фактичні обставини, встановлені в обвинувальному акті не оспорює, він розуміє зміст цих обставин, визнає ці обставини добровільно, без стороннього примусу. Суду показав, що він визнає, що заволодів майном, а саме, планшетом ОСОБА_5 , шляхом зловживання довірою. У вчиненому розкаюється, вибачився перед потерпілою, шкода відшкодована в повному обсязі. Просить суд суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. У заяві вказує на те, що претензій матеріального характеру не має.

Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві) вчиненому повторно, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення, як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 року.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обгрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 65 - 67 КК України, суд враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину;

- обставину, що пом`якшує покарання суд враховує щире каяття;

- обставини, що обтяжують покарання відсутні;

- особу обвинуваченого, який є особою раніше судимою, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває, та вважає необхідним призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 в межах санкції ч.2 ст. 190 КК України.

На думку суду, такий вид покарання буде достатній, як кара для обвинуваченого та є необхідним для виправлення останнього та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами та відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Разом з цим вироком Самарського районного суду міста Дніпра від 07.11.2022 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 3 роки. Отже, ОСОБА_4 вчинив новий злочин протягом визначеного вироком суду іспитового строку.

Частиною 3 ст. 78 КК України визначено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 із відповідними змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що частиною 2 ст. 75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту ч. 3 ст. 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

За вказаних обставин остаточне покарання відносно ОСОБА_4 слід визначити з застосуванням положень ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не вбачає.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому не обиралася.

Цивільний позов не заявлено.

З обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 124 КПК України підлягають до стягнення в дохід держави витрати, пов`язані з проведенням експертизи на досудовому слідстві.

Керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Самарського районного суду міста Дніпра від 07.11.2022 року та визначити остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 , в дохід держави судові витрати, пов`язані з проведенням судово-товарознавчої експертизи № 1480/25 від 23.05.2025 у розмірі 400,00 грн. (ІВАN UA 0126618, замовник ВП № 1 Дніпровського РУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області, виконавець ОСОБА_7 ).

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд міста Дніпра протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1