Справа № 461/7093/25
Провадження № 1-кс/461/5358/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2025 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , законного представника підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області полковника юстиції ОСОБА_7 , яке погоджене з прокурором Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000212 від 23.07.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Межова, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не одруженого, утриманців немаючого, офіційно непрацевлаштованого, з неповною вищою освітою, не адвоката, не депутата, не нотаріуса, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Галицького районного суду м. Львова звернувся з клопотанням слідчий в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області полковник юстиції ОСОБА_7 , яке погоджене з прокурором Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000212 від 23.07.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що у жовтні 2024 року, але не пізніше 28.08.2025, невстановлена особа користувач месенджеру «Telegram» з профілем « ОСОБА_8 », діючи умисно та з метою вчинення терористичного акту на території України, використовуючи соціальну мережу «Telegram» залучив до злочинної діяльності неповнолітнього громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Межова Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , а також іншу встановлену у ході розслідування особу неповнолітню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до умов вказаної злочинної діяльності.

Таким чином, упродовж жовтня 2024 - серпня 2025 років, під час спілкування через месенджер «Telegram» із невстановленою особою користувачем месенджеру «Telegram» з профілем «ОКО», ОСОБА_4 отримав від останнього пропозицію здійснити дії, спрямовані на організацію та вчинення терористичного акту на території України із застосуванням вибухового пристрою.

Усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, діючи умисно, з прямим умислом, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 погодився виконати поставлені завдання за грошову винагороду.

З метою реалізації злочинного умислу, діючи за інструкціями невстановленої особи користувача месенджеру «Telegram» з профілем «ОКО», ОСОБА_4 24.08.2025 виїхав із м. Черкаси автобусним сполученням та 25.08.2025 прибув до м. Львова.

Надалі, 27.08.2025, близько 19 год. 58 хв., у парку «Кортумова гора» у м. Львові за координатами 49.8571183, 24.0021817, ОСОБА_4 забрав рюкзак чорного кольору, залишений невстановленою на теперішній час досудового розслідування особою, в якому знаходився саморобний вибуховий пристрій та переніс його до місця свого тимчасового проживання (готель) АДРЕСА_3 .

Діючи відповідно до отриманих інструкцій, 28.08.2025 у період з 03 год. 44 хв. до 05 год. 24 хв. ОСОБА_4 , зустрів ОСОБА_9 , яка прибула до кімнати у вищезгаданому готелі де і виявила наявність саморобного вибухового пристрою, вийшли з приміщення та прослідували до місця розташування раніше підібраного автомобіля у публічному місці, де ОСОБА_4 заклав вибуховий пристрій під автомобіль BMW X5, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився на автомобільній парковці біля будинку за адресою: м. Львів, вул. Братів Дужих, 2.

У цей же час, діючи за вказівками невстановленої особи користувача месенджеру «Telegram» з профілем « ОСОБА_8 », неповнолітня ОСОБА_9 фактично виступаючи пособником, налагодила відео-спостереження з наданого невстановленою особою обладнання за вказаним автомобілем із закладеним вибуховим пристроєм.

У подальшому, 28.08.2025, близько 06 год. 35 хв., злочинна діяльність ОСОБА_4 та ОСОБА_9 була припинена співробітниками Служби безпеки України, у зв`язку із чим вибух у громадському місці з можливим ушкодженням громадян та пошкодженням майна не відбувся, а злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

28 серпня 2025 року, ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України, та 28.08.2025 останньому повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України.

Повідомлена ОСОБА_4 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 258 КК України, підтверджується здобутими доказами, а саме:

-повідомленням про виявлення кримінального правопорушення, що надійшло з підрозділу ВКІБ ГВ Управління СБ України у Львівській області № 62/2/1/1-235 від 22.07.2025;

-протоколом огляду мобільного терміналу ОСОБА_4 від 28.08.2025;

-протоколом огляду місця події від 28.08.2025, у якому зафіксовано факт закладення саморобного вибухового пристрою під автомобіль BMW Х 5 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить військовослужбовцю НГУ, особа якого встановлюється на автомобільній парковці навпроти будинку за адресою: АДРЕСА_4 .

-протоколом допиту свідка (конфідента) ОСОБА_10 від 28.08.2025;

-протоколом огляду мобільних телефонів ОСОБА_4 та ОСОБА_9 ;

-протоколом затримання ОСОБА_4 від 28.08.2025 в порядку ст. 208 КПК України;

-іншими доказами у їх сукупності.

Слідчий зазначає, що підставою для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стали обґрунтована підозра останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258 КК України, який є особливо тяжким злочином у розумінні ст. 12 КК України, санкцією якої передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що останній, перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також наявність вагомих доказів про вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Із урахуванням вказаних ризиків, застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, виконання ним процесуальних рішень та унеможливить спроби останнього перешкоджати кримінальному провадженню. Тому, саме такий запобіжний захід як тримання під вартою, забезпечить виконання підозрюваним передбачених КПК України, та зможе запобігти спробам останнього ухилитися від органів досудового розслідування та суду.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання за вищевказаними підставами та просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечив викладені у клопотанні ризики. Зазначив, що підозрюваний щиро розкаюється у вчиненому та дає свідчення. Просив визначити підозрюваному заставу.

Підозрюваний ОСОБА_4 , у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Законний представник підозрюваного ОСОБА_5 у судовому засіданні просив врахувати, що підозрюваний є неповнолітнім, співпрацює із слідством та має міцні соціальні зв`язки.

Слідчий суддя дослідивши зміст клопотанням про застосування запобіжного заходу та додані до нього матеріали, заслухавши доводи сторін, дійшов до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими СВ Управління СБ України у Львівській області, за процесуального керівництва Львівської обласної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000212 від 23.07.2025 за підозрою ОСОБА_9 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України.

Процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється Львівською обласною прокуратурою.

28 серпня 2025 року, ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України, та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 258 КК України.

Копія клопотання про застосування запобіжного заходу та додатки вручені підозрюваній у встановлений законом термін.

Клопотання подано до суду та судове засідання відбувається у встановлені законом строки.

Мотиви і оцінка слідчого судді щодо клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Щодо обґрунтованості підозри.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді на даному етапі кримінального провадження доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні вказаного у клопотанні кримінального правопорушення, слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є її причетність до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування відносно нього запобіжного заходу.

Враховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідчий суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 своїми діями, про які йдеться у повідомленні про підозру від 28.08.2025, вчинив зазначене кримінальне правопорушення та на даному етапі досудового розслідування є достатні підстави, які поза розумним сумнівом свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри, оскільки в розпорядженні слідчого є зібрані у встановленому законом порядку достатні фактичні данні, які свідчать про наявність ознак кримінального правопорушення, що інкримінується підозрюваному органом досудового розслідування.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_4 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акту, а не під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Щодо наявності ризиків та їх обґрунтованість.

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Оцінюючи ризик переховування ОСОБА_4 з позиції практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що вивченням даних про особу підозрюваного встановлено, що він неповнолітній, раніше несудимий, неодружений, утриманців не має, офіційно непрацевлаштований, має постійне місце проживання.

У разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину ОСОБА_4 загрожує безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, з конфіскацією майна або без такої, що само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі.

Із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000, § 76, відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Отже, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» та «Бессієв проти Молдови», в яких зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Отже, слідчий суддя вважає, що є достатня вірогідність того, що під важкістю відповідальності підозрюваний може переховуватися від органів слідства та суду, а отже наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КК України.

Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, підтверджується тим, що на даний час у рамках досудового розслідування зазначеного кримінального провадження не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування, зокрема, не встановлені всі причетні особи до вчинення кримінального правопорушення.

Ураховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 достовірно знаючи про місце перебування документів або речей, за допомогою яких було реалізовано злочинний намір, може їх знищити, спотворити, приховати, не надавши органам досудового розслідування можливості встановити місце їх перебування та вилучити у встановленому законом порядку. Крім того, ОСОБА_4 може спілкуватися з причетними до вчинення кримінального правопорушення особами з приводу планів укриття злочинної діяльності, знищення, приховання та спотворення речових доказів, що негативно вплине на подальше здійснення досудового розслідування та притягнення винних до кримінальної відповідальності та зможе надавати останнім допомогу у переховуванні від органу досудового розслідування.

Зухвалість дій ОСОБА_4 свідчить про відсутність у підозрюваної будь-яких моральних принципів та дає підстави вважати, що ОСОБА_4 , розуміючи невідворотність покарання за вчинені ним діяння, намагатиметься у будь-який спосіб уникнути відповідальності, що вказує на існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на те, що злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , спрямовані на шкоду державі, у якій на цей час запроваджено воєнний стан, не виключено, що остання може продовжити злочинну діяльність, в тому числі і з метою уникнення від відповідальності, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, в судовому засіданні підтверджується наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою застосування на стадії досудового розслідування запобіжного заходу відповідно до положень ч.1 ст.177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, про які зазначав прокурор у клопотанні.

Підозрюваний відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України відноситься до осіб, до яких може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує особливу тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , обставини вчинення злочину та його наслідки і суспільну небезпеку, особу підозрюваного, а також те, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, зазначених у клопотанні, для запобігання яких слідчий суддя вважає недостатнім застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим, прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 ЦПК України, та наявність яких встановлена в судовому засіданні.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З огляду на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , а також наведені вище встановлені у ході розгляду клопотання обставини, зокрема ризики, керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя не вбачає підстав для визначення розміру застави підозрюваному.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176, 177,178, 182, 183 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України у Львівській області полковника юстиції ОСОБА_7 , яке погоджене з прокурором Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000212 від 23.07.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, з утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)», без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали становить шістдесят днів, тобто до 26.10.2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на уповноваженого прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 02.09.2025 року.

Cлідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_11