Долинський районний суд Кіровоградської області
Справа № 388/2561/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2025м. Долинська

Долинський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду в м. Долинській кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000346 від 6 жовтня 2024 року за обвинуваченням: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маловодяне Долинського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодружений, не працює, дітей немає, військовозобов`язаний, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

6 жовтня 2024 року ОСОБА_5 перебуваючи неподалік домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 зустрів ОСОБА_4 з якими раніше був знайомий. Приблизно о 13:30 годині між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка. Під час цієї сварки, ОСОБА_5 за допомогою кухонного ножа, якого мав із собою, тримаючи цього ножа у правій руці, наніс одного удару в область грудної клітини потерпілого та після цього залишив місце злочину.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 171 від 29 листопада 2024 року, діянням ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_4 спричинено тілесні ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки, рани грудної клітки зліва по середньо-пахвовій ділянці в проекції восьмого ребра, гемопневмотораксу зліва, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент заподіяння.

У судовому засіданні ОСОБА_5 свою винуватість в пред`явленому обвинуваченні не визнав та суду пояснив, що 5 жовтня 2024 року перебував удома та почув, що його кличе мати. Мати тоді перебувала разом з потерпілим та між ними виникла сварка. Коли мати його покликала то побачив потерпілого та вигнав його з двору домоволодіння. ОСОБА_4 тоді викликав поліцію з цього приводу. Ввечері мати повідомила, що до неї ОСОБА_4 приходив з ножем та перебував з іншими людьми. Мати повідомила, що потерпілий її вдарив молотком.

6 жовтня 2024 року перебуваючи вдома в кухонній кімнаті побачив ножа, якого в домоволодінні раніше не бачив. Цього ножа взяв із собою. У цей день на перехресті вулиць зустрів потерпілого, який взяв до рук ключа та замахувався ним до нього. Тоді зламав потерпілому велосипед. Потім особисто дістав ножа, однак ранити потерпілого не бажав. Тоді хотів відійти з місця, однак потерпілий йому не давав. Наніс ОСОБА_4 один удар ножем. Зрозумів, що зробив помилку, забрав ножа та поїхав на велосипеді. Просить потерпілого пробачити його. Будучи вдома взяв того ножа, оскільки раніше його не бачив. Не знає чому того ножа не викинув. Того дня весь день працював, а ніж був у сумці.

У день коли відбулась подія то випадково на велосипеді проїжджав у місці в якому перебував потерпілий. Словесної сварки не було, ОСОБА_4 одразу на нього пішов з ключем, замахувався ним, а він у свою чергу ухилявся від ударів. Друг поруч нього спостерігав. Відразу ножа не діставав. ОСОБА_4 йому тілесних ушкоджень не завдав. Не знає чи в той момент на вулиці перебували люди. Пізніше за парканом бачив чорняву жінку. Ніж витягнув коли ОСОБА_4 перебував поряд із парканом домоволодіння, однак потім його заховав, оскільки потерпілий кликав на допомогу. ОСОБА_4 йому не давав поїхати на велосипеді, махав ключем. Між ним та велосипедом була відстань у приблизно двадцять метрів. Через пів хвилини знову витягнув ножа, щоб ОСОБА_4 злякати, махав цим ножем перед ним, щоб він відходив, він у свою чергу відходив, однак відбулось проникнення ножем в тіло потерпілого. Коли наносив удар то відстань між ними була приблизно в один метр. Удар ОСОБА_4 наніс в ліву сторону грудей, оскільки так вийшло. Відчув, що ніж проник до тіла потерпілого, витягнув його та ніж тоді впав на землю. ОСОБА_4 тоді кричав, що його зарізали. Допомогу йому не надавав, підняв ножа, пішов до велосипеда та поїхав з місця події.

Не може пояснити чому не залишився та не викликав швидку допомогу. Поліція його відшукала того ж дня, ввечері. Коли поліція його затримала то їм видав ножа. Смерті потерпілого не хотів. Від удару потерпілий не впав. Тоді міг нанести йому більше ударів. Поліції розповів про всі обставини злочину.

Вважає, що спричинив потерпілому тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння. Вбивати потерпілого не бажав.

Потерпілий ОСОБА_4 суду пояснив, що 5 жовтня 2024 року з обвинуваченим та його матір`ю у нього виник конфлікт. Йому було спричинено тілесних ушкоджень. Наступного дня на перехресті вулиць у м. Долинській, одна з яких є вулицею Макаренка, зустрівся з обвинуваченим. Між ними виникла словесна суперечка. ОСОБА_5 йому погрожував ножем, яким його поранив. Коли ОСОБА_5 його поранив то він кинув ножа та втік, а він у свою чергу залишився очікувати швидку медичну допомогу. З цього приводу звернувся до поліції. З обвинуваченим попередньо був знайомий.

У день коли відбулась подія котив власний велосипед, при собі мав відро горіхів. Вважає, що з обвинуваченим зустрівся випадково. Тоді ОСОБА_5 разом зі своїм другом до нього наблизились та між ними була розмова про сварку, що відбулась напередодні. ОСОБА_5 пошкодив його велосипед, висипав горіхи. ОСОБА_5 тоді разом зі своїм другом також перебували на велосипедах. Розмова між ними виникла з приводу конфлікту напередодні.

Конфлікт між ним та обвинуваченим виник внаслідок дій обвинуваченого. Його друг також брав участь у сварці. Вони звинувачували його в неправомірних діях стосовно матері обвинуваченого. ОСОБА_5 тоді трощив ногами його велосипед, висипав горіхи, витяг ножа із зеленою ручкою.

З матір`ю обвинуваченого разом працювали в неї в домоволодінні. Коли виник конфлікт між ним та ОСОБА_5 то особисто витягнув розвідного ключа, який використовував для ремонту велосипеда. Друг обвинуваченого також приймав участь у сварці. Тепер йому особисто важко відтворити всю подію. ОСОБА_5 тоді замахувався до нього ножем, а він у свою чергу захищаючись замахувався до нього ключем. Обвинувачений намагався його поранити ножем, а він у свою чергу відходив, ухилявся від його ударів, відмахувався ключем. Сварка була короткою, приблизно до двох хвилин. У кінці сварки, коли він перебував на тротуарі поблизу будинку, ОСОБА_5 наніс йому в ліву сторону один удар ножем. Тоді бачив, що під час сварки виходила чорнява жінка. ОСОБА_5 наніс йому один удар ножем, що проник в тіло. Обвинувачений тоді перебував навпроти нього. Удар був нанесений в ліву частину під ребро. Удар ОСОБА_5 наносив своєю правою рукою з боку. Коли ніж проник в його тіло то обвинувачений витягнув ніж назад, сказав, що з нього досить цього удару та разом зі своїм другом поїхали на велосипедах. На місці були чорнява жінка та чоловік приблизно п`ятдесяти років, які спостерігали подію. Просив його врятувати від обвинуваченого, однак ніхто не допомагав. Не знає де обвинувачений взяв ножа.

Після спричинення йому поранення, чорнява жінка надала йому якусь ганчірку, щоб закрив рану, оскільки інтенсивно витікала кров. Хтось з людей викликав швидку допомогу. Тоді лежав приблизно двадцять хвилин. Швидка допомога його доставила до Долинської центральної лікарні та було поміщено до реанімації, зроблено рентген. Пізніше проходив лікування в м. Києві, йому розправляли легені.

Подія відбувалась приблизно о 13:30 годині. Тоді був день. На вулиці було сухо.

Після спричинення йому поранення ножем подавав ознаки життя. ОСОБА_5 мав можливість нанести йому більше ударів, щоб спричинити йому смерть. Думає, що обвинувачений не мав умислу на вбивство. Отримав від обвинуваченого повне відшкодування, претензій немає та не наполягає на реальному позбавленні волі. Коли в тіло проник ніж то відчув біль, вважав, що помирає, кров з рани витікала швидко. Не знає чи ОСОБА_5 бачив, що він стікав кров`ю, думає, що він мабуть вже поїхав.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що є матір`ю обвинуваченого. 5 жовтня 2024 року їй привезли горіхи. ОСОБА_4 зі своєю співмешканкою в неї працювали. Гроші їм заплатила наперед. Вони два дні попрацювали, а не третій день не вийшли на роботу. Зателефонувала їм та попросила повернути гроші, що вони отримали наперед. Того дня вони не прийшли. Зранку потерпілий ОСОБА_4 прийшов до неї та вимагав повернути його речі, хотів зайти до неї у двір, вона його не впускала, а він у свою чергу її штовхав. За таких дій потерпілого кликала на допомогу сина, який вийшов та виштовхав потерпілого за територію домоволодіння. ОСОБА_4 з цього приводу викликав поліцію. Поліцейські тоді забрали потерпілого, оскільки він перебував у розшуку ТЦК. Цього ж дня, приблизно о 19:00 годині по вулиці йшли потерпілий, його співмешканка ОСОБА_8 та чоловік, якого звати ОСОБА_9 зайшла до неї у двір, а вона їх з двору виганяла. ОСОБА_4 тоді вихватив молоток та повідомив, що нанесе їй тілесні ушкодження, вимагав повернути його речі. ОСОБА_10 у свою чергу любив ходити з ножами. Тоді відкрила будинок, вони забрали свої речі, камінь, молоток, погрузили на тачку та її покотили. З цього приводу викликала поліцію, співробітники якої сказали їй зняти побої та поїхали.

5 жовтня 2024 року її син повернувся до дому приблизно о 22:00 годині. Тоді йому про ці обставини не повідомляла. ОСОБА_4 обіцяв прийти до неї в понеділок, щоб вона відшкодувала йому моральну шкоду. Зранку про це синові розповіла, а також розповіла про його погрози. Наступного дня син поїхав на роботу.

6 жовтня 2024 року приблизно о 20:00 годині зателефонували з поліції та попросили принести теплі речі. У себе вдома бачила ножа зеленого кольору, який попередньо залишив потерпілий. Особисто не бачила як син взяв цього ножа.

Тепер між ними конфлікт вичерпаний, вибачилися між собою та є друзями.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що в день коли відбувалась подія виїхав з дому на велосипеді до магазину ОСОБА_12 з метою придбати корму для собаки. Їхав будучи одягнений у навушники. Проїжджав по вулиці Макаренка. В районі повороту до мосту, на відстані приблизно 50 м стояв хлопець та знімав на телефон. Далі перебували якійсь люди. Приблизно за 30 м побачив трьох хлопців та молоду жінку. У тому місці в одному з домоволодінь були відкриті ворота та поряд перебувала ще одна жінка. На дорозі розташовувався велосипед, були розкидані горіхи. Один з цих хлопців ногою штовхав велосипед, пошкоджуючи його. Зрозумів, що між хлопцями якийсь конфлікт. Тоді їм усім голосно наказав розходитись. Велосипед лежав посеред дороги, а один з хлопців по ньому топтав. Інший хлопець спостерігав. Взяв свій телефон з метою їх злякати та повідомив, що буде викликати поліцію. Після цього хлопець, який пошкоджував велосипед його залишив, підійшов та взяв до рук інший велосипед. Інший хлопець також взяв велосипед, на його переконання власний велосипед. Після цього думав їхати далі, однак інший хлопець, який мав неохайний вигляд підбіг до того хлопця, який пошкоджував велосипед та сказав йому, що той нікуди не поїде. Вони почали тягнути велосипед один до одного. В неохайного на вигляд хлопця в руках був предмет схожий на якусь чорну дубинку. Тоді придивлявся, що в нього в руках за предмет. Цією дубинкою неохайний на вигляд хлопець махав перед тим, що пошкоджував велосипед, намагався вдарити його цим предметом по руках, перешкоджав їхати. Потім вони кинули велосипед та почали тягнути один за одного, впираючись один в одного та таким чином наближаючись у місце в якому перебували жінки, в районі дерева горіха. З домоволодіння в якому були відкриті ворота на вулицю вийшов якийсь молодий чоловік. Тоді зрозумів, що далі вони цей конфлікт вирішать. Почав їхати велосипедом та побачив, що хлопці біжать до своїх велосипедів. Той хлопець, що пошкоджував велосипед, попередньо відштовхнув неохайного чоловіка та побіг. Особисто об`їжджаючи велосипед та розсипані на дорозі горіхи побачив, що його доганяє велосипедист. Повернувши голову побачив, що велосипедист поїхав у напрямку вугільного складу, а за ним поїхав другий велосипедист.

На його переконання подія відбувалась восени, можливо у жовтні місяці, приблизно в обідній час. Нанесення удару ножем не бачив. Жінки та молодий чоловік, який вийшов на вулицю спостерігали за подією. В того хлопця, що пошкоджував велосипед у руках нічого не було. Після його погрози викликати поліцію той хлопець, який пошкоджував велосипед та його товариш намагалися поїхати з місця події. Коли неохайний на вигляд чоловік намагався наносити удари по руках тому хлопцеві, що пошкоджував велосипед то в той момент в нього в руках не було якогось предмета. Думає, що якби неохайний на вигляд чоловік не прибіг до цих хлопців то вони б залишили місце події.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що тоді коли відбувалась подія перебувала на своїй дачі по вулиці Макаренка. Коли почула крики то подивилась у вікно будинку та побачила, що між трьома хлопцями якийсь конфлікт. Вийшла на дорогу та побачила трьох хлопців, посеред дороги розташовувались два велосипеди, один з яких був спортивний, а інший звичайний на якому був камінь та білий великий пакет з горіхами. Тоді обвинувачений істотно пошкодив велосипед потерпілого. Намагалась припинити конфлікт, однак обвинувачений їй повідомляв, що конфлікт відбувається не в неї у дворі, а тому її не стосується. Тоді потерпілий взяв розвідний ключ та намагався відігнати обвинуваченого та його друга від його велосипеда. Коли вони пошкодили велосипед потерпілого то він вирішив за цих обставин забрати один з їх велосипедів. Вони тоді намагалися залишити місце події. Між ними відбулась бійка. Під час цієї бійки потерпілий ухилявся від ударів обвинуваченого. Протягом цієї бійки вони поступово перейшли до воріт її домоволодіння. Обвинувачений тримав потерпілого за шию та наніс йому удар ножем. Особисто не бачила момент нанесення удару ножем. Побачила вже тоді коли він витягнув ніж з тіла потерпілого та у зв`язку з цим сильно почала текти кров з рани. Тоді побігла до дому та викликала швидку допомогу. Також взяла рушник, дала потерпілому, щоб він зупиняв кров, допомагала йому. Потерпілий кричав, що обвинувачений його вбив. Коли відбувалась подія то бачила, що потерпілий інших двох хлопців сильно боявся, кричав переляканий на всю вулицю, просив йому допомогти.

Потім на місце приїхала швидка допомога, забрала потерпілого, а після цього приїхала поліція та відбирали показання. До події з учасниками не була знайомою. Не бачила звідки обвинувачений витягнув ніж. Клинок цього ножа був приблизно 10-12 см. Ніж обвинувачений забрав із собою та поїхав. Будь-яку допомогу обвинувачений потерпілому не надавав. Коли обвинувачений пошкоджував потерпілого велосипед то не бачила в нього в руках ножа.

Під час конфлікту обвинувачений та його друг намагалися залишити місце події, однак потерпілий їм не давав цього зробити та між ними виникла тяганина. Під час цієї тяганини потерпілий викинув розвідний ключ якого тримав у руках. Ключ він тримав з самого початку. На її переконання цим ключем можливо було нанести поранення. Після нанесення обвинуваченим удару ножем потерпілий був живий. Думає, що обвинувачений не мав наміру вбити потерпілого.

Особисто вважає, що після нанесення потерпілому одного удару ножем, він міг нанести додаткові удари ножем. Проте, вважає, що тоді обвинувачений злякався.

Удар ножем був нанесений у ліву частину тіла потерпілого, в область нижче руки. Попередньо перед ударом обвинувачений захватив та здавив шию потерпілого. Вони тоді обоє були в напівзігнутому положенні. Коли обвинувачений витягнув ножа з тіла потерпілого то здається він його тримав у правій руці. Після того як обвинувачений витягнув ножа з тіла потерпілого то той був сильно переляканий, дуже сильно та голосно кричав, а обвинувачений забрав ножа та нічого не промовляючи пішов до велосипеда та ним поїхав. Дивлячись на обличчя обвинуваченого зрозуміла, що він після нанесення потерпілому удару ножем сильно перелякався.

Подія відбувалась у жовтні 2024 року. Після нанесення потерпілому удару ножем він сказав їй, щоб забирала потерпілого, оскільки тоді на обвинуваченого особисто сильно кричала, щоб той залишив потерпілого.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що особисто не бачила як ця подія розвивалась із самого початку. Тоді разом з чоловіком перебували вдома. Вийшовши на вулицю побачила, що на ній лежав потерпілий, а двоє хлопців поїхали на велосипедах. Тоді викликала поліцію. Потерпілий перебував у свідомості. На землі та на одязі потерпілого було видно кров. Потерпілий кричав, що він вмирає, що його вбили. Тоді стояли та очікували швидку допомогу. Пам`ятає, що потерпілий тоді розповідав про горіхи. Подія відбувалась у жовтні на день учителя, а саме 6 жовтня 2024 року, між 1 та 2 годиною дня. Точну годину не пам`ятає. Тоді на вулиці почули крик. Їй здалося, що конфлікт закінчився швидко. На вулиці були розташовані велосипеди, один з яких був зламаний. Серед тих хлопців, які поїхали на велосипедах був обвинувачений. Тоді в нього була інша зачіска. Коли обвинувачений їхав на велосипеді то він повернувся, а тому його запам`ятала. З пояснень потерпілого на місці нічого не могла зрозуміти. Його мова тоді не була зв`язаною, він сильно панікував, дуже сильно кричав.

Згідно з протоколом огляду місця події від 6 жовтня 2024 року та фототаблицею до нього, місцем огляду є вулиця Макаренка у м. Долинській Кропивницького району Кіровоградської області. Відображено дорогу з асфальтованим покриттям, пошкоджений велосипед, камінь посеред дороги, розсипані на дорозі горіхи, вхід до домоволодіння № 132 та прилеглу до нього територію, недопалки, пошкоджену запальничку жовтого кольору, сліди взуття, листя, в тому числі в речовині, яка має бурий колір, футболку, що має на собі сліди бурого кольору, розвідний гайковий ключ.

За змістом протоколу огляду місця події від 6 жовтня 2024 року та фототаблиці до нього, цим протоколом потерпілий добровільно видав футболку на якій з лівої сторони є сліди механічного пошкодження. Також було вилучено піджак потерпілого.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_4 від 13 листопада 2024 року, фототаблицею та довідкою до нього, потерпілий впізнав в особі ОСОБА_5 особу, яка спричинила йому тілесні ушкодження.

У протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 , а також змістом відеозапису до нього, що був відтворений у судовому засіданні від 13 листопада 2024 року, потерпілий показав, яким чином ОСОБА_5 було спричинено йому тілесні ушкодження.

Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 20 листопада 2024 року та описом до нього, отримано медичну картку стаціонарного хворого потерпілого ОСОБА_4 .

Висновком експерта № 171 від 29 листопада 2024 року встановлено, що ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки, рани грудної клітки зліва по середньо-пахвинній ділянці в проекції восьмого ребра, гемопневмотораксу зліва. Ці тілесні ушкодження мають загальні ознаки дії предмета з колючо-ріжучими властивостями та могли виникнути в термін та за обставин, що зазначені в постанові. Ці тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя.

За висновком експерта № 173 від 29 листопада 2024 року у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у виді проникаючого ножового поранення грудної клітки зліва, гемопневмотораксу зліва. Ці тілесні ушкодження могли виникнути за обставин, що зазначені в протоколі слідчого експерименту від 8 жовтня 2024 року за участю потерпілого.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_14 від 7 жовтня 2024 року, фототаблицею та довідкою до нього, свідок впізнала в особі ОСОБА_5 особу, яка спричинила потерпілому тілесні ушкодження.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_15 від 7 жовтня 2024 року, фототаблицею та довідкою до нього, свідок впізнала в особі ОСОБА_5 особу, яка спричинила потерпілому тілесні ушкодження.

Протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 , а також змістом відеозапису до нього від 7 жовтня 2024 року, що був відтворений у судовому засіданні, встановлено, яким чином між обвинуваченим та потерпілим відбувалась бійка та, що під час цієї бійки в руках обвинуваченого свідок бачила ножа, а в потерпілого з лівої частини тулуба текла кров.

Згідно з висновком експерта № 4235 від 13 листопада 2024 року, в крові ОСОБА_4 не виявлено метиловий, етиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий та аліловий спирти.

Висновком експерта № СЕ-19/112-24/13529-БД від 21 листопада 2024 року встановлено генетичні ознаки зразка крові потерпілого ОСОБА_4 (об`єкт № 1).

Висновком експерта № 723 від 13 листопада 2024 року підтверджується, що кров потерпілого ОСОБА_4 належить до групи Вб за ізосерологічною системою АВ0.

Висновком експерта № СЕ-19/112-24/13532-БД від 22 листопада 2024 року встановлено, що на лезі ножа (об`єкт № 1) виявлено сліди крові людини та встановлено їх генетичні ознаки (таблиця 1.1, додаток 1). На руків`ї ножа (об`єкт № 2) виявлено поодинокі клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки. Слідів крові людини не виявлено (таблиця 4.1, додаток 4). Генетичні ознаки слідів крові, виявлених на наданому на дослідження ножі, а саме на лезі ножа (об`єкт № 1), збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_4 (об`єкт № 1 з висновку експерта від 21 листопада 2024 року № СЕ-19/112-24/13529-БД) (таблиця 2.1, додаток 2) та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_5 (об`єкт № 1 з висновку експерта від 15 листопада 2024 року № СЕ-19/112-24/130000-БД) (таблиця 3.1, додаток 3). Ймовірність походження даного ДНК - профілю (об`єкт № 1) від потерпілого ОСОБА_4 становить не менше ніж 99,99999999 відсотків. Походження слідів крові, виявлених в об`єкті № 1 від підозрюваного ОСОБА_5 виключається. Також генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на наданому на дослідження ножі, а саме руків`ї ножа (об`єкт № 2) є змішаними та придатними для ідентифікації лише за домінуючим ДНК профілем, який збігається з генетичними ознаками букального епітелію ОСОБА_5 та не збігається з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_4 . Походження клітин, що домінують серед змішаних генетичних ознак, виявлених в об`єкті № 2 від потерпілого ОСОБА_4 виключається.

Висновком експерта № СЕ-19/112-24/13527-БД від 26 листопада 2024 року встановлено, що в наданих на дослідження змивах з рук ОСОБА_5 (об`єкти № № 1, 2), виявлено клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки. Слідів крові людини не виявлено (таблиця 1.1, додаток 1). Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених у наданих на дослідження змивах з рук ОСОБА_5 (об`єкти № № 1, 2) збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_5 (об`єкт № 1 з висновку експерта від 15 листопада 2024 року № СЕ-19/112-24/13000-БД) (таблиця 3.1, додаток 3) та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_4 (об`єкт № 1 з висновку експерта від 21 листопада 2024 року № СЕ-19/112-24/13529-БД) (таблиця 2.1, додаток 2). Ймовірність походження даних ДНК профілів (об`єкти № № 1, 2) від ОСОБА_5 становить не менше ніж 99,99999999 відсотків. Походження клітин з ядрами, виявлених в об`єктах № № 1, 2 від ОСОБА_4 виключається.

За змістом висновку експерта № СЕ-19/112-24/13000-БД від 15 листопада 2024 року, встановлено генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_5 (об`єкт № 1), які наведено в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, додаток 1).

Відповідно до висновку експерта № 720 від 29 листопада 2024 року, кров ОСОБА_4 належить до групи Вб за ізосерологічною системою АВ0. На шортах сірого кольору, вилучених під час затримання ОСОБА_5 знайдено малонасичені сліди крові людини (об`єкти № № 1, 2, 4, 5) та при визначенні групових антигенів системи АВ0 отримано такі результати: в об`єктах № № 1, 2 встановлено антиген А, що свідчить про походження крові від людини, організму якої цей антиген властивий, тобто ОСОБА_4 кров у цих двох об`єктах належати не може. В об`єктах № № 4, 5 встановлено антиген В, що свідчить про те, що кров в цих об`єктах може походити від ОСОБА_4 . Ще в одній вирізці матеріалу з шортів ОСОБА_5 сліди крові не знайдено.

За висновком експерта № 716 від 2 грудня 2024 року кров ОСОБА_4 належить до групи Вб за ізосерологічною системою АВ0. На футболці (об`єкти 1, 2), що вилучена з місця події, знайдено сліди крові людини. При визначенні групової належності в об`єктах 1, 2 виявлено антиген В. Таким чином, кров в даних об`єктах може походити від особи (осіб) групи Вб і може належати ОСОБА_4 .

Згідно з висновком експерта № 718 від 2 грудня 2024 року на сумці ОСОБА_5 (об`єкти 1-15) сліди крові не знайдено.

Висновком експерта № 179 від 29 листопада 2024 року встановлено, що на футболці чорного кольору (з написом білого кольору «LND POLO PLUS» на передній поверхні) сліди крові не знайдено (об`єкти № № 1-34).

Висновком експерта № 717 від 2 грудня 2024 року встановлено, що на піджаку (об`єкти 1-20) сліди крові не знайдено.

За змістом висновку експерта № 715 від 19 листопада 2024 року, кров ОСОБА_4 належить до групи Вб за ізосерологічною системою АВ0. На сухому листі з дерева (об`єкти 1, 2), вилученому при огляді місця події знайдено кров людини. При визначенні групової належності в цих об`єктах встановлено групу Вб. Таким чином, кров на листі в об`єктах 1, 2 може походити від ОСОБА_4 .

На підставі висновку експерта № 144 від 19 грудня 2024 року, на трикотажному полотні середньої частини переду фуфайки зліва, яка належить ОСОБА_4 знайдено пошкодження, що за характером є колото-різаним та утворилося внаслідок одноразової пошкоджувальної дії колючо-ріжучого предмета, ймовірно з однобічною заточкою клинка та з найбільшою шириною зануреної частини орієнтовно 21-22 мм. Не виключається можливість спричинення пошкодження фуфайки клинком наданого для проведення кухонного ножа або іншого предмета зі встановленими властивостями клинка.

Протоколом огляду предметів від 7 жовтня 2024 року та фототаблицею до нього оглянуто вилучені під час досудового розслідування: футболку чорного кольору з написом «LND POLO PLUS»; шорти сірого кольору; сумку чорного кольору; предмет схожий на ніж; футболку блакитного кольору; сухе листя зі слідами речовини бурого кольору; полімерну запальничку; недопалки цигарок; металевий розвідний гайковий ключ; пошкоджену футболку; піджак; предмет схожий на ніж.

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 6 жовтня 2024 року та фототаблицею до нього, під час особистого обшуку в ОСОБА_5 було виявлено та вилучено: футболку чорного кольору з написом «LND POLO PLUS»; шорти сірого кольору зі слідами речовини бурого кольору; предмет зовні схожий на ніж зеленого кольору зі слідами речовини бурого кольору; ручну сумку чорного кольору; телефон марки «Xiaomi Redmi Not 13» разом із чохлом.

Протоколами отримання зразків для експертизи від 7 жовтня 2024 року в ОСОБА_5 відібрано зразки букального епітелію, змиви з обох рук.

За змістом протоколу освідування особи від 7 жовтня 2024 року, здійснено освідування ОСОБА_5 та виявлено на правому передпліччі, правій кисті в нижній третині, 4-5 пальцях садна.

Згідно зі змістом протоколу слідчого експерименту від 8 жовтня 2024 року за участю ОСОБА_5 , він добровільно за участю захисника на місці події, а саме на вул. Макаренка у м. Долинській Кропивницького району Кіровоградської області показав та розповів, яким чином розвивалась подія. Зокрема, зазначив та показав на манекені, а саме розташував манекен на себе в стоячому положенні, підняв праву руку манекена та приблизив собі до лівої частини тулуба, саме так хотів йому нанести удар потерпілий. Далі взяв у праву руку ніж, діставши його приблизно за десять секунд до цього, щоб віддати потерпілому та в цей час той до нього підбіг, а він наніс йому удар у верхню ліву частину тулуба. Після цього ножа витягнув та відштовхнув потерпілого, вдарив декілька разів в голову. На запитання слідчого, скільки саме ударів ОСОБА_5 ножем наніс потерпілому, той відповів, що удар ножем не наносив, потерпілий сам напоровся на ніж.

За висновком експерта № 172 від 29 листопада 2024 року у ОСОБА_4 було виявлено тілесні ушкодження у виді проникаючого ножового поранення грудної клітки зліва, гемопневмотораксу зліва. Ці тілесні ушкодження могли виникнути за обставин зазначених у протоколі слідчого експерименту від 8 жовтня 2024 року за участю ОСОБА_5 .

Одразу необхідно зазначити, що зміст вищезазначених доказів досліджених у цьому кримінальному провадженні стороною захисту не оспорюється, про що зазначалось під час судових засідань. Сторона захисту в судовому засіданні визнала, що ОСОБА_5 умисно наніс потерпілому ОСОБА_4 один удар ножем в область грудей зліва під час бійки між ними. Стороною захисту оспорюється кваліфікація діяння обвинуваченого. Сторона захисту стверджує, що обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, тобто в закінченому замаху на умисне вбивство є неправильною, а дії обвинуваченого мають бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Верховний Суд у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 953/6732/22 зазначив, що вимоги кримінального процесуального закону не дають можливості оскаржувати обставини, які не оспорювались учасниками судового провадження під час судового розгляду.

Отже, діяння ОСОБА_5 має бути розглянуто судом у контексті чи є в його діянні склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, чи його діяння підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 121 КК України.

Згідно з положеннями ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Згідно з ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Тобто із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом.

Отже, визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.

Заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості. А оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.

До вищезазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 3 вересня 2024 року у справі № 205/5586/21.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого. Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Склад злочину, передбачений частиною другою ст. 121 КК України, належить до особливих (складних) злочинів і виділений законодавцем в окремий вид необережного заподіяння смерті, тому що за своєю суттю, природою речей заподіяння смерті відбувається єдиним засобом - завданням тілесних ушкоджень.

Умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) є злочином із матеріальним складом і змішаною формою вини.

Так, з системного аналізу закону випливає, що при відмежуванні замаху на вбивство від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: якщо особа, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажає їх настання, умисел є прямим, а якщо не бажає, хоча й свідомо припускає їх настання, умисел є непрямим. Для з`ясування змісту та спрямованості умислу особи при дослідженні доказів їм необхідно виходити з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.

Характерною ознакою прямого умислу є також бажання настання злочинного наслідку, що був задуманий, щодо матеріальних злочинів, і бажання вчинення злочинного діяння щодо формальних злочинів. У такого роду бажанні знаходить своє вираження вольова ознака умислу як його найважливіша і відмінна риса. Наявністю бажання настання злочинного наслідку при вчиненні злочину з матеріальним складом прямий умисел відрізняється від інших форм і видів вини. Бажання, як вольове начало, перебуває в нерозривній єдності із свідомістю особи, яка діяла з прямим умислом, і її здатністю передбачити наслідки свого діяння.

Згідно з ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення і наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі в тому разі, якщо вони були включені в ціль її діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, вона не могла й вчиняти замаху на їх досягнення.

До вищезазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 9 жовтня 2018 року у справі № 760/4968/15-к.

У постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 569/2944/16-к, Верховний Суд зазначив, що за змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Тобто із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом. А згідно з ч. 2 ст. 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Вищезазначені судові рішення Верховного Суду за переконанням сторони захисту підлягають застосуванню під час вирішення питання про кваліфікацію діяння обвинуваченого.

Окремо необхідно звернути увагу, що у всіх цих трьох справах на які звертає увагу сторона захисту, діяння винного дійсно були перекваліфіковані з ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України у справі № 205/5586/21, з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України у справі № 760/4968/15-к, з ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України у справі № 569/2944/16-к. У всіх цих справах винним особам були призначені реальні покарання у виді позбавлення волі, відповідно на строк 7 років, на строк 6 років та 6 місяців, на строк 5 років та 6 місяців.

У постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 348/1153/17 та від 8 листопада 2018 року у справі № 360/718/16-к на які посилається сторони захисту, обґрунтовуючи неправильну кваліфікацію діяння обвинуваченого, суди погодилися з правильністю кваліфікації діянь винних осіб за ч. 1 ст. 115 КК України, а тому обставини та висновки у цих справах не можуть бути релевантними до обставин цього кримінального провадження.

Справа № 286/4163/19 взагалі є справою про адміністративне правопорушення та не була предметом перегляду Верховним Судом.

У цьому кримінальному провадженні нанесенню ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_4 ножового поранення в грудну клітину передував словесний конфлікт, що переріс у бійку. Зустріч між ними тоді відбулась випадково, про що вказують обидва учасники бійки. Тобто відсутні підстави вважати, що обвинувачений готувався то злочину та саме з цією метою взяв із собою кухонного ножа, який потерпілий попередньо залишив у нього в домоволодінні.

Під час цього конфлікту ОСОБА_5 витягував ножа та демонстрував його потерпілому, однак ударів цим ножем не наносив, про що знову ж таки стверджують обидва учасники конфлікту. Ніж, яким було спричинено тілесні ушкодження є кухонним, тобто призначений для побутових потреб. Коли ОСОБА_5 замахувався ножем до потерпілого ОСОБА_4 то той тримав в руках металевого розвідного гайкового ключа.

Окремо необхідно зазначити, що до спричинення потерпілому тілесних ушкоджень за допомогою ножа, ОСОБА_5 пошкодив належний потерпілому велосипед та після цього намагався залишити місце події, однак потерпілий обурений такою поведінкою ОСОБА_5 йому не дозволяв цього зробити, тримав його велосипед, щоб той не зміг ним поїхати з місця події, замахувався до нього металевим розвідним гайковим ключем, про що у своїх показаннях стверджував свідок ОСОБА_11 , однак цей свідок предмет у руці потерпілого тоді не розгледів та стверджував у суді, що то була якась дубинка.

Про те, що обвинувачений після того як пошкодив велосипед потерпілого намагався залишити місце події, також у своїх показаннях стверджувала свідок ОСОБА_15 . За її показаннями тоді ОСОБА_4 розвідним ключем відганяв обвинуваченого та його друга від свого велосипеда, а після пошкодження велосипеда намагався забрати одного з їх велосипедів.

Це вказує на те, що обвинувачений тоді не мав умислу за допомогою ножа позбавити життя потерпілого, оскільки по суті намагався залишити місце події, що йому не дозволяв зробити потерпілий, який тримав у руці металевий розвідний гайковий ключ та намагався забрати собі якогось велосипеда замість його пошкодженого.

Свідок ОСОБА_15 була свідком бійки між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , оскільки ця бійка відбувалась перед її домоволодінням, а фінальна частина цієї бійки, тобто момент спричинення обвинуваченим ножового поранення потерпілому, відбувалась неподалік воріт її домоволодіння. Цей свідок не бачила самого удару ножем, однак бачила момент коли обвинувачений витягнув ножа з тіла потерпілого. З рани сильно почала текти кров. Вони обоє тоді були в напівзігнутому положення. На її переконання після нанесення потерпілому удару ножем, обвинувачений міг нанести йому додаткові удари ножем, однак він тоді дуже сильно злякався, оскільки це було видно по його обличчю. Після спричинення ножового поранення потерпілому, обвинувачений сказав ОСОБА_15 , щоб вона забирала потерпілого. Тоді вона на нього сильно кричала, щоб той потерпілого залишив. На думку ОСОБА_15 обвинувачений тоді не мав наміру вбити потерпілого.

Необхідно також звернути увагу на зміст показань потерпілого ОСОБА_4 у суді, який стверджував, що після спричинення йому ОСОБА_5 ножового поранення особисто подавав ознаки життя. У свою чергу ОСОБА_5 мав можливість нанести йому більше ударів, щоб спричинити смерть. На його переконання тоді обвинувачений не мав умислу на його вбивство.

Отже, обвинувачений ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_15 по суті у своїх показаннях стверджують про те, що обвинувачений з огляду на зміст та характер його діяння не бажав смерті потерпілого, оскільки йому тоді нічого не заважало спричинити смерть потерпілого, йому ніхто активно не перешкоджав, злочинне діяння ним припинено одразу після нанесення одного удару кухонним ножем у грудну клітину потерпілого під час триваючої бійки.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 171 від 29 листопада 2024 року, діянням ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_4 спричинено тілесні ушкодження у виді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки, рани грудної клітки зліва по середньо-пахвовій ділянці в проекції восьмого ребра, гемопневмотораксу зліва, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя.

Отже, аналізуючи вищезазначені спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранення потерпілого, причину припинення злочинного діяння, поведінку обвинуваченого та потерпілого, що передувала події, їх стосунки, можливо стверджувати, що обвинувачений ОСОБА_5 тоді не бажав смерті потерпілого ОСОБА_4 , тобто настання смерті потерпілого не охоплювалося його умислом. Наслідки у виді смерті потерпілого, які не настали не були ціллю діяння обвинуваченого. Завдаючи ОСОБА_4 удару ножем під час бійки, ОСОБА_5 бажав спричинити йому тілесні ушкодження, допускав можливість заподіяння шкоди його здоров`ю, діяв з неконкретизованим умислом, тобто передбачав можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлював їх характеру і тяжкості. Оскільки ОСОБА_5 за невизначеного умислу одночасно передбачав різні за характером і тяжкістю наслідки у виді різного характеру тілесних ушкоджень, відповідно підлягає кримінальній відповідальності за наслідки, що фактично настали.

З огляду на вищезазначене, суд уважає, що прокурором у цьому кримінальному провадженні не доведено наявності в діянні ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, тобто закінченого замаху на умисне вбивство, а зміст та характер його діяння має склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Відповідно винне діяння ОСОБА_5 у зв`язку з цим підлягає перекваліфікації.

Таким чином, суд доходить до висновку, що діяння ОСОБА_5 має склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обвинувачений ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується посередньо, проживає одиноко, неодружений, товариський, ввічливий, спиртними напоями не зловживає, скарги на його поведінку не надходили, до адміністративної відповідальності не притягувався. На диспансерному психіатричному та наркологічному обліку не перебуває. Раніше ОСОБА_5 притягувався до кримінальної відповідальності за тяжкий, корисливий злочин, вчинений групою осіб, судимість за який тепер погашена. Тепер на переконання суду обвинувачений у цьому кримінальному провадженні винен у тяжкому, умисному злочині, що свідчить про схильність обвинуваченого до вчинення злочинів.

Інших фактичних даних, що характеризують особу обвинуваченого, матеріали цього кримінального провадження не містять та судом не досліджувались.

Доводи обвинуваченого, що на його утриманні перебуває мати, тобто свідок ОСОБА_7 , яка 1979 року народження, на переконання суду є неспроможними, зважаючи також на те, що обвинувачений до застосування стосовно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою ніде не працював, оскільки доказів цьому не надав.

У своїх промовах сторона захисту стверджує, що обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Щире каяття як обставина, що пом`якшує покарання, має місце і в тому випадку, коли засуджений не погоджується з кваліфікацією своїх дій.

Факт визнання засудженим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого як обставину, що пом`якшує покарання. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Наявність цих обставин повинно бути доказано у кримінальному провадженні (п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України).

На переконання суду обвинувачений ОСОБА_5 у цьому кримінальному провадженні не продемонстрував щирого каяття, а сторона захисту цієї обставини не довела. Також суд не бачить з його сторони активного сприяння розкриттю злочину. Саме лише відшкодування ним шкоди потерпілому та визнавальні показання у суді не можуть свідчити на користь цієї обставини, що пом`якшує покарання. Під час судового засідання обвинувачений просив у потерпілого пробачення, однак зміст цього пробачення, характер та емоційність його вираження, байдужість та пасивна поведінка обвинуваченого під час судового провадження, не свідчать про щирість його каяття, про готовність понести будь-яке покарання за санкцією того правопорушення в якому вважає себе винним. ОСОБА_5 згідно з протоколом слідчого експерименту за його участю стверджував, що взяв у праву руку ніж, діставши його приблизно за десять секунд до цього, щоб віддати потерпілому та в цей час той до нього підбіг, а він наніс йому удар у верхню ліву частину тулуба. Після цього ножа витягнув та відштовхнув потерпілого, вдарив декілька разів у голову. На запитання слідчого, скільки саме ударів ОСОБА_5 ножем наніс потерпілому той відповів, що удар ножем не наносив, потерпілий сам напоровся на ніж. Під час судового засідання зміст його показань був зовсім іншого характеру, що свідчить про відсутність з його боку сприяння розкриттю злочину. Під час судового засідання ОСОБА_5 стверджував, що попередньої сварки між ним та потерпілим ОСОБА_4 не було, а потерпілий одразу пішов до нього з металевим ключем, замахувався ним, однак інші свідки події та потерпілий стверджують про інше. Тобто обвинувачений надаючи такі показання по суті бажає виглядати перед судом у ролі спровокованого до свого злочинного діяння потерпілим, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Сприяння розкриттю злочину має мати абсолютний характер. Не може винний у кримінальному провадженні сприяти розкриттю злочину та одночасно перешкоджати його розкриттю. Такого роду дії необхідно розцінювати як відсутність цієї обставини, що пом`якшує покарання. Сторона захисту не звертала увагу суду на матеріали досудового розслідування, що свідчили про щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину з боку обвинуваченого та у зв`язку з цим їх дослідження судом. Одним з таких доказів міг би бути зміст протоколу допиту підозрюваного, однак сторони не вимагали з цією метою його дослідити. Висловлення у судовому засіданні письмової промови обвинуваченим не виглядало як щире каяття, він навіть не зміг впевнено, чітко прочитати зміст своєї промови, при цьому стверджуючи в її змісті, що саме ним ця промова складена. Навпаки, читання цієї промови в нього викликало складнощі. Співчуття потерпілому з боку обвинуваченого під час судового провадження, щирий жаль, осуд своєї поведінки в будь-яких формах не було реально продемонстровано. Сукупність цих даних свідчить про те, що обвинувачений вчиняв дії, спрямовані на каяття, однак таке каяття зважаючи на характер цих дій у суді не було щирим.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 стороною обвинуваченого не пред`являлось у змісті обвинувачення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного. Суд враховує обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання. Суд враховує прямий умисел обвинуваченого на вчинення злочину, характер цього злочину, обставини, які передували події, спосіб вчинення злочину, відсутність у винного наміру допомогти потерпілому безпосередньо після злочину, наслідки вчиненого злочину. Суд також враховує думку потерпілого, який у своїй розписці про відшкодування обвинуваченим шкоди, а також у суді, вважав можливим призначити ОСОБА_5 покарання з іспитовим строком.

У постанові від 2 жовтня 2018 року у справі № 752/8309/16-к, Верховний Суд залишаючи без змін вирок Апеляційного суду м. Києва від 16 травня 2017 року, яким особу засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до позбавлення волі на строк п`ять років, зазначив, що думка потерпілого може враховуватись судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною. Саме тому доводи захисника щодо прийняття апеляційним судом рішення всупереч позиції потерпілого, не є підставою для скасування по суті правильного судового рішення.

Загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

З огляду на вищезазначене, суд уважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді позбавлення волі в умовах ізоляції від суспільства.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до довідок про витрати на проведення експертиз у цьому кримінальному провадженні, вартість судових витрат на залучення експертів становить 5929,68 грн, що підлягають стягненню з обвинуваченого на користь ДЕРЖАВИ.

Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту речових доказів за ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Кіровоградської області від 8 жовтня 2024 року, підлягають скасуванню після набрання цим вироком законної сили.

Питання про речові докази підлягає вирішенню згідно з положеннями ст. 100 КПК України. Запальничка жовтого кольору, недопалки сигарет, футболка чорного кольору з написом «LND POLO PLUS», шорти сірого кольору, сумка чорного кольору, сухе листя з речовинного бурого кольору, змиви (зразки), що знаходяться на зберіганні у відділенні поліції № 1 (м. Долинська) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, підлягають знищенню, оскільки не можуть бути використані та для володільців не мають ніякої цінності. Металевий розвідний гайковий ключ, ніж, дві футболки, піджак, що знаходяться на зберіганні у відділенні поліції № 1 (м. Долинська) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, підлягають передачі законному володільцю ОСОБА_4 . Телефон марки «Xiaomi Redmi note 13», що знаходиться на зберіганні у відділенні поліції № 1 (м. Долинська) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, підлягає передачі законному володільцю ОСОБА_5 . Три оптичних DVD диски із записами слідчих дій, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження, підлягають залишенню в матеріалах кримінального провадження.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 суд уважає винуватий у вчиненні злочину у цьому кримінальному провадженні, повинен відбувати покарання в умовах ізоляції від суспільства, з метою запобігти його ухиленню (переховуванню) від відбування призначеного покарання, вважає застосувати до набрання цим вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись статтями 369, 371, 373, 374, 376, 395 КПК України суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років та три місяці.

Застосувати до набрання цим вироком законної сили стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

ОСОБА_5 початок строку відбування покарання за цим вироком рахувати з дня набрання ним законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 6 жовтня 2024 року до дня набрання цим вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ДЕРЖАВИ 5929,68 грн (п`ять тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять гривень шістдесят вісім копійок) процесуальних витрат на залучення експертів.

Скасувати після набрання цим вироком законної сили заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту речових доказів за ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Кіровоградської області від 8 жовтня 2024 року.

Долю речових доказів вирішити таким чином: запальничку жовтого кольору, недопалки сигарет, футболку чорного кольору з написом «LND POLO PLUS», шорти сірого кольору, сумку чорного кольору, сухе листя з речовинного бурого кольору, змиви (зразки), що знаходяться на зберіганні у відділенні поліції № 1 (м. Долинська) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області знищити. Металевий розвідний гайковий ключ, ніж, дві футболки, піджак, що знаходяться на зберіганні у відділенні поліції № 1 (м. Долинська) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, передати законному володільцю ОСОБА_4 . Телефон марки «Xiaomi Redmi note 13», що знаходиться на зберіганні у відділенні поліції № 1 (м. Долинська) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, передати законному володільцю ОСОБА_5 . Три оптичних DVD диски із записами слідчих дій, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду через Долинський районний суд Кіровоградської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Роз`яснити засудженому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, а також право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1