Справа № 523/6682/25
Провадження №1-кп/523/1288/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України у спрощеному провадженні в приміщенні суду обвинувальний акт й додані до нього матеріали об`єднаного кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000076 від 19.02.2025 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого та офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

-25.01.2024 вироком Малиновського районного суду м.Одеси за ч.1 ст.309, ч.4 ст.70, ст.ст.75, 76 КК України до 2 років обмеження волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на 2 роки,

у скоєнні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.309 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На адресу Суворовського районного суду м.Одеси із Суворовської окружної прокуратури м.Одеси одночасно із означеним обвинувальним актом щодо вчинення кримінальних проступків, в якому викладено клопотання прокурора ОСОБА_3 про розгляд акта у спрощеному порядку, також для розгляду надійшли матеріали об`єднаного кримінального провадження та відповідна заява сторони захисту.

Приписи ч.1 ст.382 КПК України встановлюють, що у разі розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні, суд у п`ятиденний строк з дня отримання такого обвинувального акта, вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок.

Вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України надані для судового розгляду обвинувальний акт й додані до нього матеріали, суд доходить наступних висновків.

Згідно з обвинувальним актом та матеріалами об`єднаного кримінального провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 18.02.2025 року у невстановлений досудовим розслідуванням час і місці, використовуючи належний йому мобільний телефон, за допомогою месенджеру «Телеграм» в чат-боті « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зв`язався з невстановленою особою (матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження) та замовив наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, за який сплатив шляхом переказу на банківську картку грошові кошти у розмірі 350 гривень.

Після чого, у той же день, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 01:30 години 19.02.2025, обвинувачений ОСОБА_2 , отримавши від невстановленої особи інформацію щодо місцезнаходження придбаного ним наркотичного засобу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, всупереч законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», не маючи спеціального дозволу, прибув на вказане невстановленою особою місце - біля будинку №32 по вул..Давида Ойстраха в м.Одесі, де відшукав згорток з фольги, обгорнутий ізолюючою стрічкою синього кольору, в якому знаходився зазначений наркотичний засіб, який вказаний обвинувачений поклав до внутрішньої кишені своєї куртки і став його незаконно зберігати при собі для особистого вживання без мети збуту, до 01:30 годин 19.02.2025 включно.

19.02.2025, в період часу 01:30-01:42 годин, співробітниками поліції проведено огляд місця події біля будинку №32 по вул..Давида Ойстраха в м.Одесі, де у обвинуваченого ОСОБА_2 виявлено і вилучено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, кількісний вміст якого за висновком експерта №СЕ-19/116-25/4791-НЗПРАП від 12.03.20245 року становить 0,155г, що перевищує його невеликий розмір, встановлений Таблицею 1 наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 року (у редакції наказу МОЗ України від 29.07.2010 №634), та який вказаний обвинувачений незаконно придбав і зберігав для особистого вживання без мети збуту.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_2 13.03.2025 року у невстановлений досудовим розслідуванням час і місці, але не пізніше 12:30 годин, використовуючи належний йому мобільний телефон, за допомогою месенджеру «Телеграм» в чат-боті « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зв`язався з невстановленою особою (матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження) та замовив наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, за який сплатив шляхом переказу на банківську картку грошові кошти у розмірі 400 гривень.

Після чого, у той же день, приблизно о 12:30 годин, обвинувачений ОСОБА_2 , отримавши від невстановленої особи інформацію щодо місцезнаходження придбаного ним наркотичного засобу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, всупереч законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», не маючи спеціального дозволу, прибув на вказане невстановленою особою місце - біля будинку №12 по вул.Владислава Бувалкіна в м.Одесі, де відшукав згорток з фольги, обгорнутий аркушем паперу білого кольору, в якому знаходився зазначений наркотичний засіб, який вказаний обвинувачений поклав до правої кишені своїх штанів і став його незаконно зберігати при собі для особистого вживання без мети збуту, до 13:50 годин 13.03.2025 включно.

13.03.2025, в період часу 13:50-13:57 годин, співробітниками поліції проведено огляд місця події біля будинку №12 по вул.Владислава Бувалкіна в м.Одесі, де у обвинуваченого ОСОБА_2 виявлено і вилучено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, кількісний вміст якого за висновком експерта №СЕ-19/116-25/6756-НЗПРАП від 28.03.2025 року становить 0,160г, що перевищує його невеликий розмір, встановлений Таблицею 1 наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 року (у редакції наказу МОЗ України від 29.07.2010 №634), та який вказаний обвинувачений незаконно придбав і зберігав для особистого вживання без мети збуту.

Отже, за обвинувальним актом, ОСОБА_2 за обома епізодами висунуте обвинувачення у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, тобто у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.309 КК України.

Відповідно до означеної вище заяви сторони захисту, обвинувачений ОСОБА_2 за участю захисника ОСОБА_4 , погодились зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомилися з обмеженням права на апеляційне оскарження, виявивши згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, а обвинувачений при цьому повністю й беззаперечно визнав свою винуватість і просив призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

З огляду на матеріали кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_2 під час досудового розслідування повністю визнав свою провину за висунутою підозрою, що ідентична викладеному в акті обвинуваченню, а будучи допитаним дізнавачем в якості підозрюваного, надав в цілому зізнавальні показання про вчинені ним при вказаних вище обставинах кримінальні проступки, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєних правопорушень.

Втім, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні ним кримінальних проступків, фактичні обставини яких ним та ніким із учасників провадження не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджуються наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не проводилось, відповідно до ч.1 ст.382 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 за обома епізодами незаконно придбав і зберігав наркотичний засіб без мети збуту, а відтак дії зазначеного обвинуваченого вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.309 КК України, відповідно.

Так, з огляду на ч.1 ст.309 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, що карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого ним та те, що в силу ст.12 КК України скоєне ним відноситься до категорії кримінальних проступків, їх кількісний склад (2 епізоди), що мали місце в умовах воєнного стану в Державі та збройної агресії рф проти України, а також судом враховується стан здоров`я зазначеного обвинуваченого та характеризуючі його особу дані.

З огляду на матеріали об`єднаного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_2 свою провину в інкримінованих діяннях визнав; на диспансерному обліку лікарів-психіатрів КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР та КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР не перебуває, проходи обстеження у 2012 році з приводу заїкання помірного ступеню; раніше засуджений за вироком Малиновського районного суду м.Одеси за ч.1 ст.309, ч.4 ст.70, ст.ст.75, 76 КК України, перебуває на обліку Пересипського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області та у 2025 році притягався до адміністративної відповідальності; забезпечений місцем реєстрації й проживання, де характеризується посередньо; неодружений і утриманців не має, офіційно не працевлаштований та суспільно-корисною працею під час дії воєнного стану в Україні не займається, на обліку в Центрі зайнятості не значиться.

Сукупність наведених обставин свідчить про схильність обвинуваченого ОСОБА_2 до кримінально-протиправних діянь, про нехтування ним правил законослухняної поведінки в суспільстві, про його небажання робити належні висновки з попереднього засудження та вставати на шлях виправлення, про відсутність у обвинуваченого легальних джерел доходу, що одночасно обумовлює можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Разом із тим, до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , в обвинувальному акті визначено щире каяття, з чим суд не може погодитись з огляду на таке.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а згідно зі ст.92 цього ж Кодексу, обов`язок доказування перелічених обставин покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно ж з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанови від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), щире каяття особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Однак, як вбачається з матеріалів розглядуваного кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_2 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та станом на час ухвалення вироку є засудженим за кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та їх аналогів (ст.309 КК України), що характеризує його як схильну до вживання наркотичних засобів (психотропних речовин) особу і відносить до категорії наркозалежних.

Проте, зважаючи на те, що після моменту викриття працівниками поліції вчинення обвинуваченим ОСОБА_2 кримінальних проступків, які йому інкримінуються в цьому провадженні, останній до спеціальних закладів чи установ з приводу свого лікування від наркозалежності не звертався та станом на теперішній час має непогашену й незняту у встановленому законом порядку судимість, що свідчить про відсутність у нього критичного ставлення до своєї поведінки або осуд вчиненого, у зв`язку з чим, суд вважає недоведеним матеріалами кримінального провадження щирого каяття обвинуваченого.

Разом із тим, оскільки ОСОБА_2 свою винуватість у вчинених кримінальних проступків визнав та зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами кримінального провадження погодився, що підтверджується відповідною заявою, доданою до обвинувального акта, суд у контексті приписів ст.ст.66, 67 КК України вважає можливим віднести визнання провини вказаною особою до пом`якшуючих її покарання обставин, а обставиною, що обтяжує його покарання, як зазначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, слід визнати рецидив злочинів

З огляду на ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.ст.71, 72 цього Кодексу.

Частинами 1, 4 ст.71 вказаного Кодексу встановлено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує частину покарання за попереднім вироком та остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так й від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Тотожну правову позицію визначив Пленум Верховного Суду України в п.п.10, 25, 26 Постанови №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зі змінами і доповненнями.

На підставі сукупності викладеного, з дотриманням принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, при визначенні виду та міри покарання у розглядуваному об`єднаному кримінальному провадженні, беручи до уваги наявність пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_2 обставин, існуючі в матеріалах справи характеризуючі дані про особу останнього (зокрема, не працевлаштованість та відсутність легальних джерел доходів), що за приписами ст.ст.53, 57 КК України обумовлюють неможливість призначення таких видів покарання як штраф або виправні роботи, суд у контексті ст.ст.50, 65 цього Кодексу, доходить висновку про те, що виправлення зазначеної особи та попередження нових кримінальних правопорушень має відбуватися в умовах суспільства, з призначенням покарання у виді обмеження волі у визначених санкцією ч.1 ст.309 означеного Кодексу межах, але з одночасним призначенням остаточного покарання за сукупністю вироків за правилами ст.ст.71, 78 цього ж Кодексу з урахуванням вироку Малиновського районного суду м.Одеси від 25.01.2024 року, яке належить відбувати реально у кримінально-виконавчій установі.

Відповідно до ст.61 КК України, покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду та з обов`язковим залученням засудженого до праці, а за матеріалами розглядуваного кримінального провадження визначених законом заборон щодо можливості призначення означеного покарання ОСОБА_2 , - не встановлено.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України, а щодо процесуальних витрат, - в силу вимог ст.ст.124, 126 цього ж Кодексу.

Керуючись ст.ст.100, 124-126, 369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.309 КК України, призначивши покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст.ст.71, 78 КК України, при призначенні покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком невідбутої частини покарання за вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 25.01.2024 року, остаточне покарання ОСОБА_2 визначити у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

На підставі ст.61 КК України, ст.57 КВК України, виконання вироку та направлення засудженого ОСОБА_2 до кримінально-виконавчої установи для відбування призначеного покарання, - покласти на Пересипський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області.

В порядку ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні - наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон, кількісний вміст якого становить 0,155г, який упакований в полімерний сейф пакет №6074048, а також наркотичний засіб, обіг якого обмежено, - метадон, кількісний вміст якого становить 0,160г, який упакований в полімерний сейф пакет №2292508, які зберігаються у камері схову ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області (квитанції №0046 від 18.03.2025, № 0059 від 01.04.2025, відповідно), - знищити.

Згідно зі ст.ст.124, 126 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному провадженні в сумі 9550,80 гривень (4775,40+4775,40), за проведення експертних досліджень, - стягнути з ОСОБА_2 , на користь держави.

Копії вироку направити прокуророві та ОСОБА_2 , надати для відома іншим заінтересованим особам, а також спрямувати до Пересипського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України та начальнику ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, - для виконання в частинах їх відповідних повноважень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня ухвалення, а для обвинуваченого, - у той же строк з дня отримання його копії.

С у д д я: ОСОБА_1