Справа № 746/557/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/346/25
Категорія - ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження №0000880 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Срібнянського районного суду Чернігівської області від 16 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта вища, не працює, в силу ст.89 КК України раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років 6 (шість) місяців.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту фактичного його затримання - з 30 серпня 2024 року.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін - у вигляді тримання під вартою.

Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 30 серпня 2024 року близько 11:00 год, у будинку АДРЕСА_2 , під час вживання алкогольних напоїв, між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , 1956 р.н., виникла словесна сварка, у ході якої ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою умисного протиправного заподіяння смерті останньому, взяв до рук сокиру з рукояткою довжиною близько 50 см та, тримаючи її двома руками, у той час, коли ОСОБА_10 сидів на дерев`яній лавці, завдав йому лезом вищевказаної сокири три удари в область голови, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді рубаної непроникаючої рани лобної ділянки зліва, рубаної проникаючої рани лівої тім`яної ділянки голови з повздовжньодирчатим переломом лівої тім`яної кістки та рубаної непроникаючої рани лівої тім`яної ділянки голови зліва. У цей час, намагаючись захиститись від нападу та завадити ОСОБА_8 продовжити наносити йому тілесні ушкодження, ОСОБА_10 підняв угору праву руку, тим самим прикривши життєво важливий орган - голову, проте ОСОБА_8 , не зважаючи на це завдав потерпілому лезом сокири ще один удар в область руки, чим спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді рубаної рани з повним розрубом кісток променево-зап`ястного суглобу з ушкодженням м`язів, сухожилків, артерій та вен. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 упав на лівий бік на підлогу кімнати, після чого, ОСОБА_8 , маючи намір довести до кінця свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_10 , наніс йому лезом тієї ж сокири ще п`ять ударів в область голови, шиї та грудної клітки, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді рубаної рани підщелепної ділянки справа, рубаної рани правої бічної поверхні шиї з розрубами поперечних відростків 4,5,6-го шийних хребців, рубаної рани по задній поверхні верхньої третини шиї справа, рубаної непроникаючої рани задньої поверхні грудної клітки справа з розрубом правої лопатки та рубаної непроникаючої рани передньої поверхні грудної клітки справа. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №219 від 14.11.2024, вищеперераховані тілесні ушкодження виникли від дії предмету, що має рубаючі властивості, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_10 , яка настала відразу ж на місці події від чисельних рубаних ран голови, шиї, грудної клітки та правої верхньої кінцівки, що призвело до гострої крововтрати.

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок суду першої інстанції та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України, призначивши йому покарання у межах санкції даної статті. За відсутності підстав для перекваліфікації - пом`якшити призначене ОСОБА_8 покарання. Послався на відсутність доказів, що ОСОБА_8 мав намір позбавити життя потерпілого. Зазначив, що саме ОСОБА_10 , взявши до рук сокиру, замахнувся нею на ОСОБА_8 . Реагуючи на такі дії, обвинувачений почав забирати сокиру. У процесі боротьби та дій потерпілого, обвинувачений отримав рубану рану ноги. Коли ОСОБА_8 відібрав сокиру, потерпілий не заспокоївся та знову намагався її забрати. Побоюючись за своє життя та перебуваючи у емоційному стані, обвинувачений наніс сокирою, як йому здалося, кілька ударів у голову ОСОБА_10 . Коли усвідомив, що вбив останнього, подзвонив батьку і повідомив про те, що сталося. Апелянт зазначає, що показання ОСОБА_8 узгоджуються з матеріалами кримінального провадження. При цьому, сторона обвинувачення проігнорувала такі показання та не спростувала їх доказами. Вважає, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ст.118 КК України. Послався на неповноту судового розгляду, оскільки сторона обвинувачення заперечувала, що потерпілий брав до рук сокиру, однак жодних доказів на таке не надав. При цьому, суд необґрунтовано відмовив стороні захисту щодо отримання та дослідження висновку молекулярно-генетичної експертизи, яка була призначена під час досудового розслідування. Вказаний висновок може підтвердити показання обвинуваченого в частині того, що сокира перебувала в руках у ОСОБА_10 . Крім того, послався на невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок суворості.

Заслухавши доповідь судді; захисника обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; думку прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Доводи сторони захисту про необхідність кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ст.118 КК України, а не за ч.1 ст.115 КК України, оскільки обвинувачений захищався від неправомірних дій потерпілого ОСОБА_10 , а тілесні ушкодження заподіяв при перевищені меж необхідної оборони, є безпідставними, об`єктивно не підтвердженими та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, за змістом ст.36 КК України, необхідна оборона - це правомірний захист охоронюваних законом прав та інтересів особи, суспільства або держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, необхідної і достатньої в даній обстановці шкоди, що відповідає небезпеці посягання й обстановці захисту.

Право на необхідну оборону виникає лише за наявності для цього певних умов, визначених законом. Такими, відповідно до частини першої статті 36 КК України, є будь-які дії особи, які безпосередньо спрямовані на заподіяння негайної і невідворотної істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам особи, яка захищається, та у зв`язку з цим вимагають свого негайного відвернення або припинення. А така необхідність виникає тоді, коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди тому, хто посягає, загрожує негайною і невідворотною шкодою для охоронюваних законом прав та інтересів.

В основі розмежування умисного вбивства (ч.1 ст.115 КК) та умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони (ст.118 КК) перебуває мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, між обвинуваченим та ОСОБА_10 , у ході спільного вживання спиртних напоїв, виникла сварка, під час якої колегія суддів не заперечує можливості активних дій з боку потерпілого щодо обвинуваченого. В свою чергу ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи власні дії та можливість настання тяжких наслідків сокирою, зокрема, її лезом, заподіяв три удари в голову потерпілого, один удар в область руки, а потім ще п`ять ударів в область голови, шиї та грудної клітки останнього, внаслідок чого останній від отриманих тяжких тілесних ушкоджень помер.

Стороною захисту не доведено, що обвинувачений, відчуваючи загрозу за своє життя (зі слів останнього), не міг іншим чином зупинити протиправні дії ОСОБА_10 , а також не мав можливості вирішити конфліктну ситуацію, в тому числі шляхом залишення місця події.

Факт заподіяння ОСОБА_8 потерпілому тілесних ушкоджень підтверджений висновком судово-медичного експерта №219 від 30.08.2024, згідно з яким у ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді рубаних ран голови, шиї, грудної клітини та правої верхньої кінцівки, які були довільно пронумеровані як рани №№1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, з яких рана №1 - непроникаюча рана лобної ділянки голови зліва; №2 - проникаюча рана лівої тім`яної ділянки голови з повздовжньодирчатим переломом лівої тім`яної кістки, ушкодженням твердої мозкової оболонки та речовини головного мозку; рана №9 - непроникаюча рана лівої ділянки голови зліва; рана №3 - рана підщелепної ділянки справа; рана №4 - рана правої бічної поверхні шиї з розрубами поперечних відростків 4, 5, 6-го шийних хребців; рана №5 - рана по задній поверхні верхньої третини шиї справа; рана №6 - непроникаюча рана задньої поверхні грудної клітки справа з розрубом правої лопатки; рана №7 - рана з повним розрубом кісток променево-зап`ястного суглобу з ушкодженням м`язів, сухожилків, артерій та вен; рана №8 - непроникаюча рана передньої поверхні грудної клітки справа. Дані тілесні ушкодження виникли від дії предмету (предметів), що має рубаючі властивості, яким в тому числі може бути лезо сокири, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Всі вищеописані тілесні ушкодження по давності можуть відповідати 30.08.2024 та були нанесені безпосередньо перед смертю.

Смерть ОСОБА_10 могла настати ІНФОРМАЦІЯ_2 орієнтовно з 08.00 до 14.00.

Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 явилась гостра крововтрата, яка виникла в результаті рубаних ран голови, шиї, грудної клітки та правої верхньої кінцівки.

На тілі трупа ОСОБА_10 виявлено дев`ять рубаних ран голови, шиї, грудної клітки та правої верхньої кінцівки, чотири забійні рани обличчя та десять саден обличчя та правої вушної раковини, визначити послідовність нанесення яких не представляється можливим, так як всі вони нанесені за короткий проміжок часу.

Після нанесення тілесних ушкоджень потерпілий не міг самостійно пересуватись.

Ураховуючи анатомічну локалізацію рубаних ран, при отриманні рубаних ран №№ 1, 2, 9 ОСОБА_10 міг перебувати в вертикальному положенні (як сидячи так і стоячи). При отриманні рубаних ран №№ 3, 4, 5, 6, 8 - міг перебувати в лежачому положенні на лівому боці.

Враховуючи анатомічну локалізацію рубаної рани №7, на думку експерта, що остання могла утворитись в тому числі при захисті від нападника.

Після отримання рубаних ран голови, шиї, грудної клітки та правої верхньої кінцівки, смерть настає за короткий проміжок часу, який вимірюється в хвилинах, тому своєчасне дієве надання меддопомоги малоймовірне.

При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_10 виявлено етанол в концентрації 2,9 г/л, що відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння стосовно живої людини (т.1, а.к.п.130-138).

Згідно з висновком експерта судово-токсикологічної експертизи №1776 від 06.09.2024 підтверджується перебування потерпілого ОСОБА_10 на час смерті в стані сильного алкогольного сп`яніння та наявність в його крові етанолу в концентрації 2,9 г/л. (т.1, а.к.п.139).

Встановлені у судовому засіданні фактичні обставини справи свідчать, про те, що дії потерпілого за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню загрозу заподіяння шкоди обвинуваченому, які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у нанесенні потерпілому ОСОБА_10 такої кількості ударів лезом сокири у життєво важливі органи, зокрема, голову та шию, грудну клітину.

При цьому, як встановлено, в тому числі, й у ході апеляційного судового розгляду, після заподіяння потерпілому смертельних поранень, обвинувачений ОСОБА_8 не зробив будь-яких спроб надати йому медичну допомогу або ж викликати швидку медичну допомогу, а навпаки, повідомивши свого батька по телефону про подію, пішов відпочивати.

Як пояснила у судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_11 , перебуваючи на службі у приміщенні ВП №1 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, 30.08.2024 після повідомлення ОСОБА_12 про злочин, вона, з метою перевірки обставин, виїхала на місце події в АДРЕСА_2 . В одній із кімнат будинку виявила тіло чоловіка без ознак життя, з тілесними ушкодженнями та слідами на одязі та поруч бурих плям, неподалік потерпілого лежала сокира із слідами бурих плям, а також на ліжку знаходився ОСОБА_8 , який, не бажаючи розмовляти, послався на те, що дуже втомлений і хоче спати, вказавши, що він ударив сусіда сокирою, бо той хотів на нього напасти.

Доводи захисника, що в обвинуваченого були підстави побоюватися за власне життя, оскільки потерпілий першим схопив сокиру та замахнувся на ОСОБА_8 , будь-якими даними не підтверджені.

Колегія суддів вважає, що завдаючи удари потерпілому лезом сокири у життєво важливі органи, обвинувачений усвідомлював, що може заподіяти смерть потерпілому, свідомо припускав можливість настання таких наслідків, його дії співвідносилися з реальною ситуацією, носили достатньо послідовний характер, що свідчить про направленість умислу на позбавлення життя ОСОБА_10 .

Згідно правових висновків Верховного Суду України у справах № 5-12кс14, № 5-34кс 14, № 5-27кс 14, особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому, перевищення меж оборони може бути зумовлено й іншими мотивами, наприклад, наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, котра перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2003 №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч.2 ст.115 КК України, в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч.1 ст.115 КК України.

Більше того, вбивство, яке було наслідком дії особи, котра хоча й не ставила собі за мету позбавлення життя, але байдуже ставилася до такого наслідку, можливість якого вона свідомо допускала, також кваліфікується як умисне вбивство.

Зважаючи на зазначені вище обставини та правові позиції, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що ОСОБА_8 , завдаючи потерпілому ОСОБА_10 неодноразових ударів сокирою, перебував у стані необхідної оборони.

Тому, беручи до уваги встановлені вище обставини та правові позиції Верховного Суду, ОСОБА_8 мав умисел на вбивство потерпілого, а в його діях наявні ознаки саме кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, позицію сторони захисту щодо наявності в діях ОСОБА_8 перевищення меж необхідної оборони, колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення ним відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника у цій частині.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який в силу ст.89 КК України раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; за місцем проживання характеризується задовільно; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставини, які обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення відносно особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі, у межах санкції ч.1 ст.115 КК України, за якою він притягується до кримінальної відповідальності, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Порушень місцевим судом вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Срібнянського районного суду Чернігівської області від 16 січня 2025 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4