У Х В А Л А

Іменем України

05 серпня 2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Житомирського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявниці ОСОБА_3 , заінтересованої особи ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 про позбавлення волі та незаконне утримання під вартою ОСОБА_4 ,

встановив:

ОСОБА_3 вважає мобілізацію ОСОБА_4 незаконною та розцінює її як незаконне позбавлення свободи, у зв`язку з чим у порядку ст. 206 КПК просить слідчого суддю забезпечити доставлення ОСОБА_4 до суду для з`ясування підстав позбавлення його свободи. Свою скаргу мотивує тим, що 11.07.2025 ОСОБА_4 був затриманий поліцейськими та особами у піксельні формі у м. Полтаві у зв`язку з перебуванням у розшуку та доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 , звідки, без законних на те підстав та без проходження військово-лікарської комісії, 21.07.2025 був доставлений до першого навчального батальйону 3 роти 6 взводу військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_1 та області, де на цей час утримується під вартою.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримала свою скаргу із зазначених у ній підстав. Також пояснила, що за її заявою до ЄРДР були внесені відомості за ч. 1 ст. 146-1 КК України, як викрадення людини в будь-якій іншій формі, вчинене представником держави.

Прокурор, будучи повідомлений належним чином про дату слухання справи, у судове засідання не з`явився.

Представник військової частини НОМЕР_1 у судове засідання не з`явився, однак направив заяву про розгляд скарги без його присутності.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив вказані у скарзі обставини його мобілізації та відправлення до військової частини НОМЕР_1 .

Заслухавши пояснення заявниці ОСОБА_3 та заінтересованої особи ОСОБА_4 , дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя не вбачає підстав для її задоволення з огляду на таке.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

За правилами ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Згідно з ч. 2 згаданої статті якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Частина 3 ст. 206 КПК України зобов`язує слідчого суддю звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

За приписами п. 1 ч. 6 вказаної статті якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи.

Статтею 208 КПК України передбачено право затримання уповноваженою службовою особою без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення, у визначених випадках.

Згідно зі ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Виходячи з вище зазначених положень, розгляду в порядку ст. 206 КПК України підлягають скарги, які виникають із кримінально-правових відносин.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 оголошено про проведення загальної мобілізації.

Пунктами 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зобов`язано громадян з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; під час мобілізації з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин.

За приписами ст.ст. 64, 65 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені ст.ст. 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки забезпечують виконання військового обов`язку громадянами України. Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою КМУ від 23.02.2022 №154, завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

За приписами ч. 3 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» органи Національної поліції України у встановленому законом порядку зобов`язані доставити осіб, які у разі порушення ними законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію до територіального центру комплектування.

У п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» зазначено, що початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Як вбачається зі скарги, у даному випадку має місце незгода заявниці з діями працівників поліції м. Полтави, працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 , командира військової частини НОМЕР_1 пов`язаними з мобілізаційними заходами щодо ОСОБА_4 .

З досліджених судом матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 , на момент розгляду скарги не є особою, яка незаконно позбавлена волі чи утримується під вартою, а тому відсутні відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції Житомирського районного суду Житомирської області знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення.

Разом з тим, з письмових пояснень представника військової частини НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_4 призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 та його було направлено для проходження військової служби та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується наказом командира цієї військової частини №201 від 13.07.2025.

Окрім того, з витягу з ЄРДР вбачається, що 16.07.2025 зареєстроване кримінальне провадження за ч. 1 ст. 146-1 КК України щодо незаконного затримання працівниками поліції та ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Отже, законодавець чітко визначив, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайного звільнення з-під варти особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створять у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Водночас призов громадянина на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу, а є обов`язком громадянина України на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, передбачений ст. 65 Конституції України.

Разом з тим, питання правомірності дій працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо мобілізації ОСОБА_4 не входить до компетенції слідчого судді згідно до кримінального судочинства, а можуть бути оскаржені в іншому судочинстві.

Таким чином, ОСОБА_4 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 у порядку положень ст. 206 КПК України.

Керуючись ст.ст. 206-213, 376 КПК України,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 про позбавлення волі та незаконне утримання під вартою ОСОБА_4 .

Слідчий суддя: ОСОБА_1