Номер провадження: 11-сс/813/1178/25
Справа № 495/2741/25 1-кс/495/780/2025
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.05.2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000564 від 20.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.05.2025 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, а саме на:

-папку з документами на яких наявна радянська символіка, яка містить аркушів;

- мобільний телефон Redmi у силіконовому чохлі синього кольору;

- паспорт гражданина союза советских социалистических республик на ім`я ОСОБА_9 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 на автомобіль DAF зеленого кольору НОМЕР_2 ;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 на причеп ASKO червоного кольору ВН1550XG;

- два номерні знаки НОМЕР_2 ;

- книжку з надписом «БРАТ» та зображенням ОСОБА_10 ;

- мобільний телефон кнопковий «Sigma» червоного кольору;

- мобільний телефон Iphone чорного кольору у чохлі коричневого кольору;

- мобільний телефон марки Iphone синього кольору, у силіконовому чохлі сірого кольору;

- мобільний телефон марки Iphone чорного кольору;

- вантажний контейнеровоз марки DAF ідентифікаційний номер НОМЕР_4 зеленого кольору державний номерний знак НОМЕР_2 , який фактично білого кольору з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_5 .

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зв`язок вилученого майна із вчиненням злочину підлягає встановленню в процесу здійснення досудового розслідування.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власника майна ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала винесена з суттєвими порушеннями норм КПК України.

Доводи обґрунтовує тим, що судове рішення ухвалене незаконним складом суду, оскільки розподіл здійснювався лише серед одного судді, тобто порушення принципу випадковість, неупередженості та об`єктивності. Крім того зазначає, що суддя ОСОБА_1 не є слідчим суддею.

Також зазначає, що ухвала постановлена поза встановленого процесуального законодавством строк. Вилучене майно безпідставно визнано речовим доказом.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст., для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з матеріалів судової справи СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000564 від 20.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 19.04.2025 року до Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення зі 102 про те, що на автошляху Е87 сполучення Одесі-Рені був зупинений вантажний автомобіль марки «DAF FA 95 XF», р/н НОМЕР_2 , зеленого кольору, під керуванням ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вантажному відсіку якого перевозили 4 осіб, а саме ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з метою незаконного переправлення їх через державний кордон України, поза пунктами пропуску, з корисливих мотивів.

Виїздом на місце події на узбіччі автошляху Е87 сполучення Одеса-Рені поблизу с. Красна Коса, Білгород-Дністровського району, Одеської області, а саме за координатами: 46.327334, 30.067834 знаходився вантажний автомобіль «DAF» білого кольору з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_5 на дверному отворі якого наявна табличка чорного кольору на якій наявне маркування «XI.RAE47XSOE522927».

В ході проведення невідкладних першочергових слідчих розшукових дій встановлено, що до вчинення вказаного злочину причетний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець республіки Молдови, громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , та з метою безпосереднього переслідування осіб, які підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення у період часу з 00:15 по 01:50 20 квітня 2025 року, проведений невідкладний обшук вантажного автомобілю «DAF» білого кольору з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_5 на дверному отворі якого наявна табличка чорного кольору з маркуванням «XLRAE47XSOE522927» в ході проведення обшуку якого було у кабіні авто виявлено та вилучено папку з документами на яких наявна радянська символіка, яку було упаковано до сейф-пакету WAR1824168, мобільний телефон Redmi у силіконовому чохлі синього кольору, який було упаковано до сейф-пакету ICR0235773, паспорт гражданина союза советских социалистических республик на ім`я ОСОБА_9 , який було упаковано до сейф-пакету ICR035630, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 на автомобіль DAF зеленого кольору НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 на причеп ASKO червоного кольору ВН1550XG, які було упаковано до сейф-пакету ICR0295783, два номерні знаки НОМЕР_2 , які було упаковано до сейф-пакету WAR1749922, книжку з надписом «БРАТ» та зображенням ОСОБА_10 , яку упаковано до сейф-пакету HYQ0185570, також в ході обшуку причепа вказаного авто у схованці, доступ до якого здійснюється через нижній люк було виявлено та вилучено мобільний телефон кнопковий «Sigma» червоного кольору, мобільний телефон Iphone чорного кольору у чохлі коричневого кольору, мобільний телефон марки Iphone синього кольору, у силіконовому чохлі сірого кольору, мобільний телефон марки Iphone чорного кольору, які було вилучено та упаковано до сейф-пакету WAR1932953. Вищевказаний автомобіль було вилучено на спец. майданчик в с. Салгани, Білгород-Дністровського району, Одеської області.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 спеціалізований вантажний контейнеровоз марки DAF ідентифікаційний номер НОМЕР_4 зеленого кольору державний номерний знак НОМЕР_2 , належить ОСОБА_8 .

Постановою слідчого від 20.04.2025 вищевказані предмети вилучені в ході проведення обшуку, у відповідності до ст. 98 КПК України, визнано речовими доказами, оскільки в органу досудового розслідування є достатньо підстав вважати що вони є об`єктом та знаряддям протиправних дій, які зберегли на собі сліди вчинення зазначених протиправних діянь, виявити які вдасться лише за допомогою проведення слідчих дій та відповідних експертиз із залученням судових експертів.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, наданих матеріалів, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що арешт майна необхідний з метою збереження речових доказів, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження, а підставою для арешту майна, є те, що у вилучених під час проведення предметах, мобільному телефоні міститься інформація, яка носить доказових характер у зазначеному кримінальному провадженні, яка здатна відтворити слідову картину скоєння кримінального правопорушення та послужити доказами у вказаному кримінальному провадженні, в зв`язку з чим накладання арешту на вилучене майно є необхідним для проведення додаткових, детальних оглядів, аналізу, проведенні слідчих дій, призначенні судових експертиз, з метою отримання доказів та сприянню розкриттю злочину, тому мають суттєве значення для подальшого розслідування вказаного кримінального провадження.

Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, що вилучені речі могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, що відповідає положенням ч. 1 ст. 98 КПК України, тобто вилучені речі містять ознаки речових доказів.

З огляду на вищевикладене, зв`язок вилученого майна із вчиненням злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Посилання апелянта про те, що судове рішення ухвалене незаконним складом суду, оскільки розподіл здійснювався лише серед одного судді, тобто порушення принципу випадковість, неупередженості та об`єктивності є безпідставним, з огляду на наступне.

21.04.2025 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшло клопотання слідчому судді про арешт майна, подане слідчим св Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_15 та погоджене прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_6 .

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.04.2025 клопотання у справі у справі №495/5614/21 (провадження №1-кс/495/1753/2021) розподілено на розгляд судді ОСОБА_1 .

Згідно звіту автоматизованого визначення слідчого судді вбачається, що відповідно до вибору доповідача:

Виключено ОСОБА_16 Зайнятість згідно табелю (Відпустка 14 і більше днів) Не є слідчим суддею;

Виключено ОСОБА_17 Зайнятість згідно табелю (Відпустка від 5 до 13 днів);

Виключено ОСОБА_18 Зайнятість згідно табелю (Відпустка 14 і більше днів);

Виключено ОСОБА_19 Не є слідчим суддею;

Виключено ОСОБА_20 Зайнятість згідно табелю (Відсторонення від здійснення правосуддя) Не є слідчим суддею;

Виключено ОСОБА_21 Зайнятість згідно табелю (Інше [Примітки: Наказ в.о. голови №4-ос/г" Про тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя" від 3.02.2025]); Не є слідчим суддею;

Виключено ОСОБА_22 Зайнятість згідно табелю (Інше [Примітки: Увільнений від виконання своїх службових обов?язків у зв?язку із призовом на військову службу під час мобілізації]);Не є слідчим суддею;

Виключено ОСОБА_23 (закінчено або не розпочався період повноважень);Не є слідчим суддею;

Виключено ОСОБА_24 Зайнятість згідно табелю (Відпустка менше 5 днів [Примітки:Наказ в.о. Голови суду від 18.04.2025 №26-в/г]);

Виключено ОСОБА_25 Зайнятість згідно табелю (Відпустка від 5 до 13 днів); Не є слідчим суддею;

Виключено ОСОБА_26 Зайнятість згідно табелю (Хвороба); Не є слідчим суддею;

1: Всього суддів: 1

1 ОСОБА_1 період з 01.01.2025 до 21.04.2025; Відпрацьовано: 37; Справ розподілено (приведена вага): 723,00; КН 19,54; Інтервал 0-97; КАП 1,00.

Перелік обставин, що виключають участь судді, слідчого судді в кримінальному провадженні, наводиться у статті 75 КПК України. Зокрема, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні у таких випадках: (1) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (пункт 4 частини 1 статті 75 КПК); (2) порушення встановленого частиною 3 статті 35 КПК порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи (пункт 5 частини 1 статті 75 КПК).

Щодо порушення встановленого частиною 3 статті 35 КПК порядку визначення судді для розгляду справи, на яке покликається адвокат ОСОБА_7 апеляційний суд зазначає, що визначення судді (запасного судді, слідчого судді), а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретного провадження здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом випадковості та в хронологічному порядку з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, заборони брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання (крім перегляду за нововиявленими обставинами), перебування суддів у відпустці, відсутності у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відрядженням, а також інших передбачених законом випадків, через які суддя не може здійснювати правосуддя або брати участь у розгляді судових справ. Після визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або судді-доповідача для конкретного судового провадження не допускається внесення змін до реєстраційних даних щодо цього провадження, а також видалення цих даних з Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, крім випадків, установлених законом.

Зі змісту частини 3 статті 35 КПК вбачається, що зазначена норма не містить будь-яких конкретних правил визначення складу суду, окрім як посилання щодо необхідності здійснення такого визначення автоматизованою системою документообігу суду. Виходячи з системного тлумачення норм, викладених у пункті 5 частини 1 статті 75 та частини 3 статті 35 КПК, можна зробити висновок про те, що підставою для відводу (самовідводу) є визначення судді чи колегії суддів з порушенням порядку функціонування автоматизованої системи документообігу суду.

У свою чергу порядок функціонування автоматизованої системи документообігу суду визначається серед іншого Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11.11.2024 №39 (зі змінами, внесеними рішенням Ради суддів України від 26.03.2025 № 15).

Відповідно до 2.3.36. визначення слідчого судді здійснюється за правилами автоматизованого розподілу, згідно з вимогами підпункту 2.3.4 пункту 2.3. цього Положення.

Кількість слідчих суддів у суді визначається зборами суддів та, як правило, не може перевищувати 50% від фактичної чисельності суддів, які здійснюють правосуддя.

Відповідно до пп. 2.3.39.1. п. 2.3.39. передача судової справи раніше визначеному судді, судді-доповідачу проводиться щодо клопотань (подань, скарг), які надійшли в межах одного кримінального провадження (за номером ЄРДР), якщо інший порядок не визначений зборами суддів.

Згідно з згідно підпунктом 2.3.4 пункту 2.3. Положення розподіл судових справ здійснюється в суді в день їх реєстрації, на підставі інформації, внесеної до автоматизованої системи, уповноваженою особою апарату суду, відповідальною за здійснення автоматизованого розподілу судових справ. Визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою шляхом, зокрема, розподілу судових справ шляхом передачі судової справи раніше визначеному у судовій справі судді підпункти 2.3.1, 2.3.2 пункту 2.3 Положення).

В силу дії 2.3.24. Положення у разі одночасного перебування всіх суддів у відрядженнях, відпустках, їх тимчасової непрацездатності та в інших передбачених законом випадках, у яких суддя не може здійснювати правосуддя або брати участь у розгляді судових справ, автоматизований розподіл судових справ здійснюється автоматизованою системою у робочий день, наступний за днем, коли відпали відповідні обставини.

У разі коли в суді з об`єктивних підстав правосуддя здійснює один суддя, здійснення автоматизованого розподілу судових справ не буде порушенням вимог цього Положення.

Отже, при визначенні слідчого судді в цьому кримінальному провадженні не було допущено порушень автоматизованого розподілу справи. Слідчий суддя визначений відповідно до порядку визначення судді для розгляду справи в розумінні пункту 5 частини 1 статті 75, частини 3 статті 35 КПК.

Також суд звертає увагу, що та обставина, що справа могла бути розподілена лише на одного суддю/слідчого суддю, не є підставою для відводу/самовідводу цього судді/слідчого судді від розгляду справи неодноразово було предметом розгляду судів різних інстанції та дисциплінарних органів, в тому числі і в дисциплінарному провадженні за скаргою адвоката ОСОБА_7 (ухвала Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 21.02.2024 №520/дп/15-24).

Щодо того, що суддя ОСОБА_1 взагалі не може бути слідчим суддею, спростовується рішенням зборів суддів Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.12.2024.

Крім того колегія суддів зазначає, що сам по собі факт вирішення слідчим суддею клопотання про арешт майна із пропуском строку, визначеного КПК України, не може бути підставою для відмови в арешті такого майна, яке відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні. Вказане обумовлюється тим, що недотримання строку розгляду клопотання щодо арешту майна, яке має ознаки речового доказу, задля досягнення завдань кримінального провадження, не позбавляє таке майно доказової сили, а тому потребує забезпечення його збереження, зокрема, шляхом накладення арешту. Крім того, наслідком порушення такого строку не може бути прийняття рішення про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна, оскільки випадки, коли слідчий суддя має відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна визначені в ч. 3 ст. 132 та ч. 1 ст. 173 КПК, і серед них такої підстави як несвоєчасний розгляд клопотання не наведено.

Будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів суд не вбачає та стороною захисту надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційнийсуд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.05.2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000564 від 20.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4