ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1340/25 Справа № 208/1317/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000907 за апеляційною скаргою прокурора Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2024 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, маючого базову середню освіту, не одруженого, не працюючого, здобувач освіти Кам`янського фахового коледжу фізичного виховання, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.05.2022 року за ч.1 ст. 122, 75 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

- за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.02.2024 року за ч.2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, маючого загальну середню освіту, не одруженого, не працюючого, здобувач Кам`янського професійного ліцею, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та з застосуванням ст. 69 КК України, призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяця.

На підсаві ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупістю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.05.2022 року, й визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяців.

Згідно з ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення більш суворим покаранняя за цим вироком менш суворого покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.02.2024 року, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяців.

В строк призначеного ОСОБА_7 покарання, зараховано строк його перебування під вартою з 28.09.2023 року по 17.12.2024 року включно. Початок строку призначеного покарання визначено рахувати з 18.12.2024 року.

ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та з застосуванням ст. 69 КК України, призначено йому покарання у виді позбавленні волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75, 104 КК України, ОСОБА_10 звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

Згідно ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_10 протягом іспитового строку: не виїжджати за межі України без погодження уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, виконувати пробаційну програму визначену уповноваженим органом з питань пробації.

Окрім того, судом вирішено питання про долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , кожного окремо, кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб.

Так, приблизно о 21.00 годині 19.10.2022 року, неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із неповнолітнім ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували біля під`їзду № 6, будинку АДРЕСА_3 .

Маючи особисту неприязнь до ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , Пересип реалізуючи заздалегідь виниклий протиправний умисел, спрямований на спричинення тому тілесних ушкоджень, повідомивши про це ОСОБА_12 , викликав ОСОБА_13 з квартири АДРЕСА_4 на вулицю.

Перебуваючи біля дверей під`їзду, між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 виникла сварка, у ході якої останній стоячи навпроти потерпілого, умисно наніс тому один удар кулаком правої руки в область грудей, від чого ОСОБА_13 зробив крок назад.

Далі, ОСОБА_13 повернувся у бік ОСОБА_12 , який усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних ОСОБА_14 дій та бажаючи долучитись до них, долонями обох рук здійснив поштовх в область плечей потерпілого, та одночасно завдав удар ногою в область задньої частини стегна Поломаного.

Пересип, продовжуючи реалізацію протиправного умислу, спрямованого на завдання ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, діючи у групі з ОСОБА_12 , діючи цілеспрямовано, та розуміючи при цьому, що шляхом нанесення ударів в обличчя людини можливо заподіяти їй тілесні ушкодження, передбачаючи такі наслідки та свідомо допускаючи їх настання, стоячи навпроти потерпілого, наніс тому один удар кулаком правої руки в область щелепи зліва, від чого останній втратив рівновагу та впав з висоти власного зросту на бетонну підлогу перед під`їздом, вдарившись при цьому лівою частиною голови об металеву частину конструкції підлоги, після чого захищаючись, став прикривати обличчя руками.

Не зупинившись на досягнутому, Пересип реалізуючи свої протиправні дії, спрямовані на спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, спираючись на підтримку ОСОБА_12 , діючи цілеспрямовано, розуміючи при цьому, що шляхом нанесення ударів в область живота людини можливо спричинити їй тілесні ушкодження, передбачаючи такі наслідки та свідомо допускаючи їх настання, стоячи біля лежачого на землі на лівому боці потерпілого, наніс тому в область живота не менше 10 ударів правою та лівою ногою.

ОСОБА_12 , який в цей час стояв поруч із ОСОБА_14 та бачив і усвідомлював, що Пересип наносить послідовні удари Поломаному у життєво важливі органи, підійшов до потерпілого та, стоячи біля голови останнього, наніс тому в область голови не менше трьох ударів правою ногою, та не менше 10 ударів кулаками правої та лівої руки.

Довівши свій спільний протиправний умисел до кінця, упевнившись, що ОСОБА_13 втратив свідомість, Пересип та ОСОБА_12 припинили протиправні дії та залишили місце вчинення злочину.

У результаті спільних протиправних дій ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , потерпілому ОСОБА_13 спричинено тілесні ушкодження у вигляді тупої травми живота з розривом селезінки, що супроводжувалось внутрішньочеревною кровотечею, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя, а також тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з синцями правої скроневої ділянки та правого вуха, раною лівої тім`яно-скроневої ділянки, що супроводжувалось явищами струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 змінити. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.02.2024 більш суворим покаранням за цим вироком визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати до призначеного покарання за цим вироком, невідбуте покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.05.2022 року, і призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці.

Включити до резолютивної частини вироку посилання на необхідність застосування ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення день за день, починаючи з 28.09.2023 до набрання вироком суду законної сили.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Так, прокурор вказує, що призначаючи ОСОБА_7 остаточне покарання спочатку за сукупністю вироків, а потім за сукупністю кримінальних правопорушень, суд застосував неправильний порядок призначення покарання, внаслідок чого допустив неправильне тлумачення закону України про кримінальну відповідальність. Крім того, прокурор зазначає, що суд, в порушення вимог п. 1 ч. 4 ст.374 КПК України, в резолютивній частині вироку зарахував ОСОБА_7 у строк покарання сток перебування обвинуваченого піж вартою з 28.09.2023 по 17.12.2024, а не до набрання вироком законної сили.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Інші учасники судового провадження, в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце апеляційного провадження повідомлені належним чином, заяв про поважні причини неявки та про відкладення судового засідання не надали, що відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК, у цьому випадку не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , кожного окремо, у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а також вид та міра призначеного ОСОБА_10 покарання. В апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

Разом з цим, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд вважає, що вони заслуговують на увагу виходячи з такого.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

У той же час ч. 1 ст. 71 КК України передбачає, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 25 червня 2018 року (провадження №511/37/16-к), у разі коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70 КК України, так і ст. 71 КК України, спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку, після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку, і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 цього Кодексу.

Цих вимог закону судом першої інстанції в повній мірі дотримано не було.

З матеріалів провадження видно, що ОСОБА_7 раніше судимий за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.05.2022 року за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, від відбування, якого був звільнений з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, й за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.02.2024 року за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.

В межах кримінального провадження, яке переглядається судом апеляційної інстанції, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який він вчинив 19.10.2022 року, тобто до ухвалення вироку Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15.02.2024 та в період іспитового строку за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.05.2022.

Отже, суд першої інстанції мав врахувати вищенаведені положення закону України про кримінальну відповідальність та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання спочатку за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, а потім за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 413, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у неправильному тлумаченні закону, яке суперечить його точному змісту.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, через неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, внаслідок чого при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання, було застосовано неправильний порядок призначення покарання, колегія суддів убачає підстави для зміни оскаржуваного судового рішення в частині призначеного покарання й задоволення апеляційної скарги прокурора в цій частині.

Разом з цим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора в частині включення до резолютивної частини посилання на ч. 5 ст. 72 КК України, не до ухвалення вироку, як про це зазначив суд першої інстанції, а до набрання вироком суду законної сили, з огляду на таке.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 374 КПК України, на що посилається прокурор в апеляційній скарзі, визначено вимоги до резолютивної частини вироку суду, у разі визнання особи виправданої.

Дійсно п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України визначено, що в резолютивній частині вироку, у разі визнання особи виправданою зазначаються, зокрема початок строку відбування покарання та рішення про залік досудового тримання під вартою.

З оскаржуваного вироку видно, що суд визнавши ОСОБА_7 винуватим за ч. 2 ст. 121 КК України, в резолютивній частині вироку, зокрема зарахував йому в строк призначеного покарання строк його перебування під вартою з 28.09.2023 року по 17.12.2024 року включно та визначив рахувати початок строку призначеного покарання з 18.12.2024 року, а тому у колегії суддів відсутні підстави вважати, що резолютивна частина вироку суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає що апеляційна скарга прокурора є частково обгрутованою, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 грудня 2024 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , - змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 15.02.2024 більш суворим покаранням за цим вироком визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднати до призначеного покарання за цим вироком, невідбуте покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.05.2022 року, і призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4