ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/932/25
Провадження № 1-кс/483/101/2025
У Х В А Л А

Іменем України

06 серпня 2025 року м. Очаків

Слідча суддя Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника скаржника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_4 на постанову дізнавача СД ВП № 7 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілим, -

В С Т А Н О В И Л А:

30 липня 2025 року ОСОБА_4 звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області зі скаргою на постанову дізнавача СД ВП № 7 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 22 липня 2025 року про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0000022.

Скаргу обґрунтовано тим, що 25 червня 2025 року він звернувся до ВП № 7 МРУП ГУНП в Миколаївській області із заявою, в якій повідомлялось про неправомірні дії підприємства, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України. На підставі ухвали слідчої судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 липня 2025 року відповідні відомості були внесені до ЄРДР та розпочато досудове розслідування. 18 липня 2025 року він звернувся до дізнавача з клопотанням про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні та вручення пам`ятки про права та обов`язки. Постановою дізнавача від 22 липня 2025 року у задоволенні клопотання відмовлено.

Представник скаржника в судовому засіданні скаргу підтримав, просив її задовольнити. Пояснив, що оскаржувану постанову мотивовано тим, що заявником не надано доказів на запит, направлений дізнавачем у порядку статті 93 КПК України. Так визнання заявника потерпілим фактично поставлено у залежність від надання заявником доказів, що є незаконним.

Дізнавач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, його неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, слідча суддя дійшла такого.

СД ВП №7 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000022 від 10 липня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, за заявою ОСОБА_4 щодо неправомірних дій ТОВ «Агрофірма Лиманський».

18 липня 2025 ОСОБА_4 подав клопотання про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000022 від 10 липня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

22 липня 2025 року постановою дізнавча СД ВП №7 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 відмовлено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 від 10 липня 2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Поняття видів шкоди, що можуть бути завдані потерпілому, визначається з урахуванням положень цивільного і кримінального права. При визначенні шкоди як підстави для визнання особи потерпілим необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням. Тобто, на момент визнання особи потерпілим необхідно виходити із презумпції заподіяння шкоди кримінальним правопорушенням, враховуючи достатні дані про такий факт.

Частина 5 ст. 55 КПК України визначає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

При цьому, відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.

Згідно зі ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, є обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадження.

Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, підставою для відмови у визнанні ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 від 10 липня 2025 року, потерпілим став висновок дізнавча про те, що останнім не надано усіх витребуваних дізнавачем документів, а тому питання щодо залучення заявника потерпілим буде вирішено після їх отримання.

Слідча суддя звертає увагу, що контекст ч. 5 ст. 55 КПК України у поєднанні з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, дозволяє зробити висновок, що саме слідчий після проведення певних слідчих (розшукових) та процесуальних дій, повинен встановити наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.

Права потерпілого визначають обсяг та межі його дозволеної і гарантованої поведінки у кримінальному провадженні, широкий обсяг прав, якими наділяється потерпілий, покликаний забезпечити його активну участь у кримінальному провадженні, що, у свою чергу, необхідне для повного виконання завдань кримінального провадження, визначених у статті 2 КПК України.

При цьому, слідча суддя вважає, що й особа, яка подала заяву про залучення до провадження як потерпілого, також повинна проявляти активність та сприяти дізнавачу у з`ясуванні обставин для встановлення виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а не займати пасивну позицію, посилаючись лише на обов`язки дізнавача.

З урахуванням наведеного, слідча суддя приходить до висновку, що ОСОБА_4 , який подав заяву про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 197-1 КК України, є потерпілим у кримінальному провадженні в розумінні вимог статті 55 КПК України.

Висновок дізнавача про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000022 від 10 липня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, є необґрунтованим. Всупереч вимогам частини 5 статті 55 КПК України оскаржувана постанова дізнавча не містить обґрунтованих посилань на очевидні та достатні підстави вважати, що заява ОСОБА_4 про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій статті 55 КПК України.

Окрім зазначеного, слідча суддя наголошує, що положення КПК України не передбачають з боку дізнавача обов`язку вчинення певних активних дій або прийняття рішення у результаті залучення особи до провадження як потерпілого.

Положеннями КПК України встановлена презумпція виникнення у особи прав і обов`язків потерпілого з моменту подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого й до винесення вмотивованої постанови про відмову у визнанні потерпілим, а отже прийняття слідчим окремого рішення при визнання потерпілим, чинний КПК України не передбачає та не вимагає.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України, пам`ятка про процесуальні права та обов`язки вручається потерпілому особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення, але невручення такої пам`ятки особі не позбавляє її статусу потерпілого у кримінальному провадженні, оскільки як зазначалося вище, момент виникнення таких прав і обов`язків передбачений ч. 2 ст. 55 КПК України та додаткового визнання зі сторони слідчого, дізнавача або прокурора не потребує.

Таким чином, скарга заявника в частині зобов`язання слідчого вручити заявнику пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Таким чином, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а скарга задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,306,307,309 КПК України, слідча суддя,-

У Х В А Л И Л А:

Скаргу ОСОБА_4 на постанову дізнавача СД ВП № 7 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілим - задовольнити частково.

Постанову дізнавча СД ВП №7 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 22 липня 2025 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000022 від 10 липня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя: