У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 серпня 2025 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 5 ст. 407, ч. 3 ст. 413 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 серпня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 24 жовтня 2025 року.

Визначено заставу 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 грн, з покладенням обов`язків: не відлучатися з місця постійного мешкання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; не спілкуватись у будь-який спосіб взагалі з потерпілими, свідками, понятими у провадженні, які були присутні під час проведення слідчих дій.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати і постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

На думку апелянта, обвинувачення є недоведеним, та під час розгляду клопотання не враховано обставини кримінального провадження, зокрема, обставини його відсутності у військовій частині.

Також судом мне враховано те, що він має статус чинного військовослужбовця та бажання проходити військову службу. Вважає, що обраний запобіжний захід є надмірним.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

У суд першої інстанції надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою на 60 днів, яке у судовому засіданні прокурор підтримав.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 , опинившись на волі, зможе переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

На наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, та у випадку доведення вини у вчиненні кримінальних правопорушень, обвинуваченому загрожує реальне позбавлення волі. Тому, усвідомлюючи тяжкість інкримінованих йому злочинів, будучи обізнаним про покарання, яке загрожує в разі визнання винним за вироком суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, обвинувачений може переховуватися від суду.

На переконання суду першої інстанції, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам, які не зменшилися та продовжують існувати.

При визначенні розміру застави ОСОБА_5 судом враховано тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується останній, їх суспільну небезпеку та дані про особу обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений, захисник та прокурор про дату та час апеляційного розгляду повідомлені. Заяву про бажання брати участь під час апеляційного розгляду не надходило.

Захисник та прокурор до апеляційного суду не з`явилися.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 422-1 КПК України, апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції.

Окрім того, ч.4 ст. 422-1 КПК України передбачає, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на зазначені вимоги закону, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, здійснено без участі сторін кримінального провадження

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

На розгляді у Миколаївському районному суді Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених у ч. 5 ст. 407, ч. 3 ст. 413 КК України.

Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , відносяться: за ч. 5 ст. 407 КК України - до тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді на строк від п`яти до десяти років; за ч. 3 ст.413 КК України до нетяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від двох до п`яти років.

28.07.2024 обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 скеровано до Миколаївського районного суду Миколаївської області. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 28 липня 2025 року у кримінальному провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 призначено підготовче судове засідання.

26.08.2025 прокурор подав клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке підтримав у судовому засіданні.

В обґрунтування клопотання зазначено, що строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою спливає, однак ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу обвинуваченому, залишаються та можуть зашкодити виконанню процесуальних обов`язків. Застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, на думку прокурора, не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків обвинуваченого.

Положення закону, яким керувався суд апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Окрім того, ч.4 ст. 183 КПК України передбачає, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України застава визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, в розмірі від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений висловлює незгоду із обвинуваченням, а також оспорює висновки суду в частині доведеності ризиків, які виправдовують його подальше тримання під вартою.

Проте, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення з наведених в апеляційній скарзі підстав.

З матеріалів, наданих апеляційному суду, вбачається, що наразі триває судовий розгляд кримінального провадження №0002772 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 3 ст. 413 КК України.

Рішення про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_5 постановлено за наслідками розгляду клопотання прокурора, тобто в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України.

Хоча апелянт висловив доводи, з яких вбачається його незгода із обвинуваченням, проте колегія суддів зазначає, що на даному етапі судового розгляду апеляційний суд не вправі вирішувати питання щодо правової оцінки пред`явленого обвинувачення, оскільки не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів по суті обвинувачення.

Що стосується наявності ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів погоджується з висновками суду, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків. На наявність встановлених ризиків вказує те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та нетяжких злочинів, тобто існує ризик переховування обвинуваченого від суду.

ОСОБА_5 на момент вчинення кримінальних правопорушень проходив військову службу за призовом під час мобілізації, у військовому званні солдат, неодружений, раніше не судимий, що у сукупності свідчить про відсутність у нього чинників, які б утримували обвинуваченого від вчинення спроб переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

ОСОБА_5 може вжити заходи до здійснення тиску на свідків з метою зміни ними показань на його користь, тобто продовжує існувати ризик можливого впливу на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні.

Щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення про необхідність продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином вмотивовано та постановлено у відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Всупереч доводам апелянта про наявність підстав для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання, колегія суддів зазначає, що оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, під час дії воєнного стану, то відповідно до вимог ч. 8 ст. 176 КПК України до обвинуваченого може бути застосовано виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Щодо застави суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про визначення застави як альтернативного запобіжного заходу, що відповідає вимогам ч. 3 та ч.4 ст. 183 КПК України.

Розмір застави визначений у мінімальному розмірі, передбаченому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, - 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Тобто, відсутні підстави вважати занадто суворим обраний запобіжний захід та визначений розмір застави надмірним, як зазначає апелянт.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам ч. 1 ст. 370 КПК України, є обґрунтованим, законним та вмотивованим. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422-1, 424, 532 КПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 серпня 2025 року щодо ОСОБА_5 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3