У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/11175/23

№ 1-кп/183/973/25

16 травня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі : головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянув у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000019 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань, Черкаської області, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в розташуванні військової частини НОМЕР_1 (на час проходження військової служби), військовослужбовець військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , несудимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_7

в с т а н о в и л а :

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому на два місяці в умовах гауптвахти з правом внесення застави, мотивуючи свою позицію тим, що наявні підстав вважати, що обвинувачуваний ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Вислухавши думку учасників судового процесу, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

В провадженні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Так, суд вважає доведеними прокурором ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисного, особливо тяжкого злочину, за яким законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, у зв`язку із чим, останній розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання, вжити заходів до зміни місця свого проживання або іншим чином переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності за інкримінований йому злочин. Також, обвинувачений ОСОБА_5 є мешканцем іншої області, що може сприяти у тому, що останній буде ухилятися від суду, вразі обрання йому іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Також, перед судом доведено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується оскільки ОСОБА_5 , являючись військовослужбовцем, має доступ до зброї, яку може застосовувати під час тиску на свідків.

Враховуючи прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування», суд вважає клопотання прокурора обґрунтованим.

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне продовжити строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою застосований обвинуваченому.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 314, 331, 376 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

ОСОБА_5 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 20 червня 2025 року включно в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становитиме 302 800 гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на період дії цього запобіжного заходу, процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду;

- не спілкуватися зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- не відлучатися з пункту постійної або тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків застава звертається в дохід держави.

Ухвала підлягає оскарженню до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3