ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/218/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст. 286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

за участі обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

при секретарі ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/218/25 за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та цивільного позивача ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди - 50000 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про долю речових доказів, судових витрат та арешту майна відповідно до ст.ст. 100, 124, 170 КПК України.

Згідно з вироком суду, 10.10.2024, близько о 17:10, водій ОСОБА_6 , керував технічно-справним автомобілем Dacia Dokker р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. С.Будного в напрямку вул. Тролейбусна, що у м. Тернополі.

Під час руху водій ОСОБА_6 не був достатньо уважний, не стежив належно за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим порушив вимоги пунктів 1.5, 2.3. (б) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (далі ПДР України), які зобов`язували його своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Рухаючись у вказаному напрямку лівою смугою руху, водій ОСОБА_6 наближався до нерегульованого пішохідного переходу, який позначено дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 ПДР України, а також дорожньою розміткою 1.14.12 ПДР України, який встановлений навпроти будинку №24 по вул. С.Будного.

Так, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити, що попереду, праворуч від нього, у попутному напрямку перед вищевказаним нерегульованим пішохідним переходом зменшував швидкість та зупинився невстановлений автомобіль, водій ОСОБА_6 , в порушення вимог п. 18.4. ПДР України, вчасно не зменшив швидкість руху керованого ним автомобіля Dacia Dokker р.н. НОМЕР_1 , не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, щоб переконатися, що на ньому немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, а продовжив рух у зазначеному напрямку, унаслідок чого виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину дороги справа - наліво відносно напрямку руху автомобіля Dacia Dokker р.н. НОМЕР_1 , в межах нерегульованого пішохідного переходу.

Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав закритий багатоуламковий перелом крила лівої клубової кістки, із зовнішніх ушкоджень садна поперекової ділянки зліва, правого перепліччя та лівої кисті, які у своєму клінічному перебігу супроводжуються тривалим (більш як 21 день) розладом здоров`я і за цією ознакою належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості - п. п. 2.2.1, (а,в) 2.2.2 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (МОЗ України, Київ, 1995).

Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали є порушення водієм автомобіля Dacia Dokker р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 вимог п. 18.4 ПДР України.

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Водій ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді, для чого у нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру.

В апеляційній скарзі захисники обвинуваченого просять вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та визначити покарання в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України у вигляді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів або у вигляді обмеження волі, з встановленням іспитового строку передбаченого ст. 75 КК України та не призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 роки, повернути ОСОБА_6 належний йому на праві власності автомобіль Dacha Dokker, р.н. НОМЕР_1 .

Мотивують скаргу тим, що призначене ОСОБА_6 покарання є надмірно суворим, не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, особі обвинуваченого та засадам призначення покарання, визначеним у ч. 2 ст. 65 КК України. На думку сторони захисту, суд першої інстанції безпідставно не врахував можливість призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, яке було б достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових правопорушень.

Посилається на те, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, щиро розкаявся, частково визнав цивільний позов та до моменту подання апеляції повністю відшкодував моральну шкоду потерпілому ОСОБА_9 у сумі 50 000 гривень, що підтверджується відповідною розпискою.

Зазначає, що ОСОБА_6 є особою похилого віку, пенсіонером із низьким рівнем доходу, раніше не судимим, має позитивну характеристику та постійне місце проживання, на його утриманні є дружина-пенсіонерка, яка має проблеми зі здоров`ям, не володіє навичками керування транспортними засобами, а тому обмеження у вигляді позбавлення права керування автомобілем створює значний тягар на їх побут і доступ до медичних послуг.

Вказує, що призначення покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами не є обов`язковим у відповідності до санкції ч. 1 ст. 286 КК України, відтак вважає що застосування цього виду покарання є дискреційним правом суду, а не обов`язком, і має визначатися з урахуванням конкретних обставин справи та особи обвинуваченого.

Зазначає, що суд першої інстанції також не вирішив у вироку питання про долю речового доказу автомобіля Dacha Dokker, р.н. НОМЕР_1 , який перебуває під арештом, що є порушенням вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі цивільний позивач ОСОБА_9 просить вирок суду частково змінити, задовольнивши поданий ним цивільний позов в повному обсязі та стягнути з відповідача ОСОБА_6 на його користь в відшкодування завданої матеріальної шкоди кошти в сумі 183 911, 48 грн. та моральної шкоди в сумі 200 000 грн.

Мотивує скаргу тим, що вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.04.2025 року в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди ухвалений без належного врахування обставин справи, що впливають на обсяг завданої шкоди, зокрема глибини його фізичних та душевних страждань, спричинених дорожньо-транспортною пригодою.

Посилається на положення ст. ст. 1167, 1195 Цивільного кодексу України та п. 20 постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року, які зобов`язують суд враховувати всі обставини, що мають значення для визначення розміру моральної та матеріальної шкоди, в тому числі наслідки , його стан здоров`я, втрату працездатності, зміну способу життя та тривалість реабілітації.

Зазначає, що суд першої інстанції, задовольнивши цивільний позов частково, не надав належної оцінки поданим ним доказам на підтвердження обсягу завданої моральної шкоди. Зокрема, суд не врахував документально підтверджені обставини погіршення стану здоров`я його дружини, неможливість здійснювати догляд за матір`ю, яка в подальшому померла, та втрату працездатності.

Вважає що матеріалами справи підтверджено загальну суму понесеної ним матеріальної шкоди. яка становить 183?911,48 грн, а загальний обсяг моральної шкоди, яка враховуючи тривалість і глибину його страждань, становить 200?000 грн. Посилається на те, що суд першої інстанції без належного обґрунтування обмежився сумою 50?000 грн., не пояснивши причин відхилення інших доказів чи аргументів .

Зазначає, що суд не вирішив питання щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи (співвідповідача за цивільним позовом) страхової компанії ПАТ «НАСК «Оранта», незважаючи на те, що вона несе обов`язок відшкодувати завдану шкоду у межах страхового покриття відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Посилається на те, що суд, не залучивши страхову компанію як співвідповідача, не врахував положення п. «б» ч. 2 ст. 374 КПК України, яка дозволяє суду залучити до участі у справі належного учасника процесу в межах кримінального провадження, яке об`єднує в собі і цивільний позов.

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 визнав вину, однак повного відшкодування шкоди добровільно не здійснив. Суд без достатніх підстав врахував обмежене часткове відшкодування моральної шкоди в сумі 14?500 грн. як належне каяття, не взявши до уваги, що решта вимог залишилась без компенсації.

Зазначає, що при розгляді справи суд не обґрунтував, чому взяв до уваги одні докази й не надав належної оцінки іншим, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що суперечить вимогам ст. 94 КПК України.

Вважає, що вирок суду в частині розміру відшкодування моральної шкоди не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та принципу справедливості, а отже підлягає зміні шляхом задоволення поданого ним цивільного позову у повному обсязі у сумі 200?000 грн, а також вирішення питання про відповідальність страхової компанії.

До початку апеляційного розгляду у зв`язку з примиренням потерпілого та обвинуваченого надійшла заява про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України, у якій йдеться про те що обвинувачений вперше вчинив злочин, які відносить категорії нетяжких, з необережною формою вини, обвинувачений повністю відшкодував потерпілому заподіяну злочином матеріальну та моральну шкоду та ОСОБА_9 не має жодних претензій до обвинуваченого, вони примирились та просять закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч. 2 ст.286 КПК України у зв`язку з звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності, при цьому вирішити питання про скасування арешту, накладеного на його автомобіль.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого, його захисників, потерпілого та його представника, які підтримали клопотання, прокурора, який не заперечив щодо його задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає що воно підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ст.46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до ч.3 ст.288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Санкція ч.1 ст.286 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років. Отже, відповідно до вимог ст.12 КК України вказаний злочин відноситься до категорії нетяжких, з суб`єктивної сторони - вчинений з необережності.

Вирішуючи клопотання, колегія суддів приймає до уваги те, що обвинувачений раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, примирився з потерпілим, відшкодував завдані збитки.

Таким чином, суд вважає, що наявні всі обов`язкові підстави, передбачені ст.46 КК України, для звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з його примиренням з потерпілим.

Обставин, які б виключали можливість звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та закриття даного кримінального провадження у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, не встановлено.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_6 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а тому, слід звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.286 КК України, на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, а кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно закрити відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку з звільненням його від кримінальної відповідальності .У зв`язку з чим, вирок місцевого суду слід скасувати, на підставі ч.2 ст.124 КПК України - стягнути з обвинуваченого на користь держави витрати на залучення експертів. Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.44, 46 КК України, ст.ст.284, 285, 286, 288, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та цивільного позивача ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України - скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України, закрити відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення експертиз в сумі 7959 (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) гривень.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 11.10.2024 року на належний ОСОБА_6 автомобіль марки Dacha Dokker, р.н. НОМЕР_1 , 2013 р.в., свідоцтво про державну реєстрацію серії НОМЕР_2 , видане ТСЦ 6141 14.02.2020 р..

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді