Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/1363/24
номер провадження 1-кс/695/742/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 рокум. Золотоноша

Слідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного у кримінальному провадженні № 0000040 від 05.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23.06.2025 року до суду звернувся адвокат ОСОБА_3 з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000040 від 05.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що на підставі ухвали слідчого судді від 27.01.2025р. на вилучене під час обшуку 23.01.2025 року майно, а саме: планшетний пристрій марки «N-ONE TAB 002 s/n 9/3576», який упакований до сейф-пакету WAR 1981485, планшетний пристрій марки «OSCAL» темно-сірого кольору, який упакований до сейф-пакету WAR 1981486, мобільний телефон марки «IPOHONE 11 ProMAX», ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , який упаковано до сейф-пакету ICR 0206248, накладено арешт, оскільки існує необхідність в забезпеченні їх збереження як речових доказів, а не накладення арешту на тимчасово вилучене майно може призвести до його зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини по кримінальному провадженню. Разом із тим з часу вилучення вказаного майна минуло близько п`яти місяців, орган досудового розслідування мав можливості провести усі необхідні для кримінального провадження дії з вилученим майном. Крім того ОСОБА_4 не повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні, а тому подальша доцільність в утриманні такого майна під арештом відсутня.

За цих підстав представник адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним клопотанням.

Представник заявника адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні повністю підтримав клопотання та просив скасувати арешт на планшетні пристрої та мобільний телефон.

Заявник ОСОБА_4 у судове засідання не прибув.

Представник Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області не з`явився, однак надав суду матеріали кримінального провадження № 0000040 від 05.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, письмових заперечень проти задоволення клопотання не надав.

Заслухавши доводи адвоката ОСОБА_3 та дослідивши зміст клопотання та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, слідчими СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0000040 від 05.01.2024 року за ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до ухвали слідчого судді від 27.01.2025р. на вилучене під час санкціонованого обшуку 23.01.2025 року майно, а саме: планшетний пристрій марки «N-ONE TAB 002 s/n 9/3576», який упакований до сейф-пакету WAR 1981485, планшетний пристрій марки «OSCAL» темно-сірого кольору, який упакований до сейф-пакету WAR 1981486, мобільний телефон марки «IPOHONE 11 ProMAX», ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , який упаковано до сейф-пакету ICR 0206248, накладено арешт.

Із змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що підставою накладення арешту на вказане майно є виключно забезпечення збереження вказаних речей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а відповідно арешт майна є способом забезпечення збереження речових доказів.

Як слідує з матеріалів клопотання та не заперечується слідчим, після вилучення вказаних планшетів та телефону і накладення на них арешту, слідчим були проведені усі необхідні слідчі дії із вказаним майном. Проведення інших слідчий дій із вказаним майном не заплановано.

При цьому у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 підозра не пред`являлась.

Отже подальше обмеження права власності є в даному випадку неспіврозмірним із завданнями кримінального провадження, а також наслідками арешту майна для третіх осіб.

За змістом ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Нормами ч.1 ст.174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали справи, вважає, що підстави, які б виправдовували подальше обмеження права власності вказаних осіб на мирне володіння, користування та розпорядження вказаним вище майном на даний час відсутні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Крім того, однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Оскільки слідчим суддею не встановлено обставин, які б обґрунтовували необхідність подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаних вище мобільних телефонів та відеореєстратора, зважаючи на розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідків такого арешту, слідчий суддя вважає, що встановлені в судовому засіданні обставини в сукупності свідчать про те, що ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту на даний час відпали, а тому вказаний арешт підлягає до скасування, оскільки виконав своє завдання у даному кримінальному провадженні, а підстави, які б виправдовували подальше втручання держави у право заявників на мирне володіння, користування, розпорядження належним майном на даний час відсутні.

Слідчим суддею не встановлено жодних вагомих підстав для збереження арешту, що накладено на наведені мобільні телефони, здійснення жодних процесуальних чи слідчих дій з вказаним речовим доказом не планується. Жодної обґрунтованої доцільності утримувати наведене майно під арештом суд не вбачає.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для подальшого обмеження прав власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому клопотання про скасування арешту підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 174, 309, 370, 372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного у рамках кримінального провадження № 0000040 від 05.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, - задовольнити.

Скасувати арешт, який було накладено ухвалою слідчого судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.01.2025 року в кримінальному провадженні відомості про яке внесено 05.01.2024 року до ЄРДР за № 0000040 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та передати законному володільцю майна ОСОБА_4 , а саме: планшетний пристрій марки «N-ONE TAB 002 s/n 9/3576», планшетний пристрій марки «OSCAL» темно-сірого кольору та мобільний телефон марки «IPOHONE 11 ProMAX», ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 .

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1