Справа № 297/516/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/632/24 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 26.09.2024.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, неодружений, непрацюючий, несудимий, засуджений:

- за ст. 336 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки.

Строк відбування ОСОБА_7 покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази: довідку військово лікарської комісії від 03.02.2023, картку обстеження та медичного огляду від 03.02.2023 та повістку від 03.02.2023, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили, залишено у матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_7 , будучи достовірно обізнаним про введення на підставі Указів Президента України на всій території України воєнного стану та запровадження загальної мобілізації, 03.02.2023, перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованому на АДРЕСА_2 , після проходження медичного огляду військово-лікарською комісією, якою визнаний здоровим та придатним для проходження військової служби, не маючи передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, отримав повістку на відправку, відповідно до якої повинен був з?явитися 04.02.2023 о 09 год до ІНФОРМАЦІЯ_3 із подальшим направленням до військової частини Збройних Сил України. Однак, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою ухилення від мобілізації, 04.02.2023 о 09 год до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки до військової частини Збройних Сил України не прибув, чим у такий спосіб ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

-2-

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вирок суду від 26.09.2024 скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України. Зазначає, що довідка військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 № 24/1/87 від 03.02.2023, а також картка обстеження та медичного огляду від 03.02.2023 стосуються не обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки вони складені щодо ОСОБА_10 . Обвинувачення ОСОБА_11 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації є надуманим, оскільки видана ОСОБА_7 повістка, яка міститься у матеріалах кримінального провадження, не відповідає шаблонам повісток, які містяться у додатках до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022. При цьому, із виданого ОСОБА_7 документу неможливо встановити, що прибувши 04.02.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , він був би мобілізований та направлений до військової частини Збройних Сил України, і будь-яких доказів про такий факт матеріали кримінального провадження не містять, тобто висновки про те, що неявка ОСОБА_7 04.02.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 свідчить про ухилення від мобілізації є надуманими.

Апеляційний розгляд проводиться за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає розгляду справи. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого береться до уваги те, що апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки обвинуваченого на апеляційний розгляд, оскільки в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого. Повідомлення про час та місце апеляційного розгляду надсилалось на адресу проживання обвинуваченого, яка наявна в матеріалах кримінального провадження, однак такі повертались до апеляційного суду без вручення адресату з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання», що в свою чергу свідчить про те, що апеляційним судом вжито всіх необхідних і можливих заходів щодо повідомлення обвинуваченого про час та місце апеляційного розгляду. Разом з тим, під час апеляційного розгляду брав участь захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_12 , який не заперечував щодо проведення апеляційного розгляду без участі обвинуваченого, повідомивши, що обвинувачений обізнаний про час та місце апеляційного розгляду. Крім того, апеляційний суд бере до уваги вимоги ст. 28 КПК України, якою передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_12 , який підтримав апеляційну скаргу, промову прокурора ОСОБА_5 , яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

За приписами до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також

-3-

забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та Конвенції.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, фактично не визнав та зазначив, що не пам`ятає точної дати, коли перебував в ІНФОРМАЦІЯ_4 , де пройшов військово-лікарську комісію та був визнаний придатним для військової служби. Після проходження цієї комісії отримав повістку про необхідність прибуття наступного дня до вищевказаного центру та подальшого відправлення до військової частини для проходження військової служби , однак до такого не прибув, оскільки боїться загинути.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, на підтвердження його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, суд першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду кримінального провадження, дослідив усі наявні докази у ньому та дав їм належну правову оцінку.

Винуватість ОСОБА_7 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, підтверджено сукупністю досліджених та перевірених у ході судового розгляду кримінального провадження доказів.

Показаннями свідка ОСОБА_13 підтверджено, що останній працює лікарем в Берегівській ЦРЛ та є головою військово-лікарської комісії. Військово-лікарською комісією ОСОБА_7 був визнаний придатним до військової служби, про що його було повідомлено, в чому останній і розписався. Також зазначив, що всі члени комісії володіють угорською мовою, а тому перекладача на комісію не потрібно.

Довідкою військово-лікарської комісії № 24/1/87 від 03.02.2023, а також карткою обстеження та медичного огляду від 03.02.2023 щодо солдата ОСОБА_7 , 1988 року народження, підтверджено, що останній визнаний придатним до військової служби (а. к. п. 62-63).

Відповідно до розписки № М-1839 03.02.2023 ОСОБА_7 отримав повістку про явку о 09 год 04.02.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправлення до військової частини, про що і розписався (а. к. п. 61, 65 а).

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен

-4-

доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.

На підставі наведеного, колегія суддів уважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із врахуванням вимог ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_7 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, а тому, висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності наведених вище доказів. У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій.

Колегія суддів уважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ст. 336 КК України за вказаними вище кваліфікуючим ознаками кваліфіковані правильно.

Перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку не виявлено порушень норм Конституції України, у тому числі передбачених статтею 62 Конституції України, норм Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, та обґрунтованість судового рішення в частині доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, та які є безумовною підставою для його скасування і, зокрема, порушення права особи на захист.

Доводи апеляційної скарги про те, що довідка військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 № 24/1/87 від 03.02.2023, а також картка обстеження та медичного огляду від 03.02.2023 стосуються не обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки вони складені щодо ОСОБА_10 , апеляційний суд визнає неспроможними.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що обвинувальний акт було складено та спрямовано до суду за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, тобто в умисному ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а саме в тому, що отримавши 03.02.2023 повістку на відправку для проходження військової служби у Збройні Сили України, згідно з якою він 04.02.2023 о 09 год повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 , умисно на вказаний час та дату не прибув.

Також апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги пояснення ОСОБА_7 , який в ході судового розгляду кримінального провадження не заперечив, що саме він 03.02.2023 військово-лікарською комісією був визнаний придатним до військової служби та отримавши повістку про явку 04.02.2023 на 09 год до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого відправлення до військової частини Збройних сил України для проходження військової служби не з`явився, пояснивши причину своєї неявки тим, що боїться загинути.

Тому, наведені доводи апеляційної скарги, не свідчать про те, що довідка військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 № 24/1/87 від 03.02.2023, а також картка обстеження та медичного огляду від 03.02.2023, не стосуються обвинуваченого ОСОБА_7 , тому апеляційний суд відхиляє їх як безпідставні і такі, що не спростовують факту вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення. Той факт, що у вказаних документах невірно зазначено по батькові обвинуваченого, апеляційний суд визнає технічною помилкою, яка жодним чином не спростовує того факту, що саме ОСОБА_7 , який є обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, пройшов 03.02.2023 військово-лікарську комісію, визнаний

-5-

придатним для військової служби, отримав повістку на відправку та не з`явився 04.02.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 для відправки до військової частини, чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Із цих підстав, наведених фактів, а відтак і наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, не спростовуються і доводи апеляційної скарги про те, що видана ОСОБА_7 повістка, яка міститься у матеріалах кримінального провадження, не відповідає шаблонам повісток, які містяться у додатках до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022.

Не спростовують висновків суду першої інстанції та відповідно не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, і доводи апеляційної скарги про те, що матеріалами кримінального провадження, не встановлено, що прибувши 04.02.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинувачений був би мобілізований та направлений до військової частини Збройних Сил України.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що наявними в матеріалах кримінального провадження та наведеними вище доказами, у тому числі й показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_13 , чітко підтверджено, що саме ОСОБА_7 03.02.2023 військово-лікарською комісією був визнаний придатним до військової служби та отримавши повістку про явку 04.02.2023 на 09 год до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подальшого відправлення до військової частини Збройних сил України для проходження військової служби не з`явився. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 не є тією особою, яка вчинила вказані дії, не встановлено і стороною захисту не доведено. Доказів про те, що ОСОБА_7 не проходив військово-лікарської комісії чи не отримував повістки на відправку до військової частини, у матеріалах кримінального провадження немає.

При цьому, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей про те, що у свідка ОСОБА_13 були підстави для обмови ОСОБА_7 , і на такі сторона захисту не вказувала як під час розгляду кримінального провадження у місцевому суді, так і в суді апеляційної інстанції. Крім того, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також приймає їх до уваги. Вказані показання свідка є такими, що за своїм змістом відповідають дослідженим судом письмовим доказам, а тому не викликають сумнівів у їх правдивості.

Встановлені органом досудового розслідування та судом першої інстанції обставини, які підтверджені наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, безумовно свідчить про ухилення ОСОБА_7 від призову на військову службу під час мобілізації.

На переконання колегії суддів, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у кримінальному провадженні, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази й дав їм у сукупності належну оцінку, про що свідчить наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Зібрані у справі докази у своїй сукупності в достатній мірі підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення, які викладені при формулюванні обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, із чим погоджується і апеляційний суд.

Таким чином, колегія суддів не вбачає жодних підстав уважати порушеними вимоги ст. 10, 22 КПК України щодо створення необхідних умов для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

-6-

Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Слід зазначити і про те, що для встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, докази відіграють не кількісну роль, а використовуються в доказуванні, якщо в них доведено достовірність фактів і обставин.

У цьому кримінальному провадженні суд дослідив усі надані сторонами докази, які не викликають сумнівів у допустимості та достовірності, з`ясувавши усі обставини, передбачені у ст. 91 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94 КПК України та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння, в апеляційній скарзі не наведено і на такі не посилався захисник-адвокат ОСОБА_12 під час її розгляду. Більш того, під час апеляційного розгляду сторона захисту не заявляла жодних клопотань про приєднання до матеріалів кримінального провадження доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, та про їх дослідження апеляційним судом, хоча не була позбавлена такої можливості, оскільки жодних перепон у реалізації такого права в сторони захисту не було.

За таких обставин, з урахуванням обсягу досліджених доказів, їх ретельний аналіз, перевірки на предмет допустимості та належності, на думку колегії суддів дають беззаперечні підстави вважати правильними висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ст. 336 КК України, а тому доводи апеляційної скарги про те, що висновки про те, що неявка ОСОБА_7 04.02.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 свідчить про ухилення від мобілізації є надуманими, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження, що дає обґрунтовані підстави вважати, що такі спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_7 від відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення.

У зв`язку з наведеним, викладені в апеляційній скарзі доводи щодо невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ст. 336 КК України кримінального правопорушення апеляційний суд вважає надуманими й такими, що не підтверджені жодними доказами та повністю суперечать фактичним обставинам, встановленим під час судового та апеляційного розгляду кримінального провадження.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується і з висновками суду першої інстанції у частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Погоджуючись із цим висновком апеляційний суд бере до уваги таке.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на

-7-

те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів уважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання вимоги вказаних вище статтей Кримінального кодексу України були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.

З вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 за ст. 336 КК України покарання, судом першої інстанції взято до уваги те, що кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого раніше не судимий, має постійне місце проживання, що в свою чергу суд визнав і обставинами, які пом`якшують покарання. Також суд першої інстанції обґрунтовано врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також досудову доповідь Берегівського РВ № 1 філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області, відповідно до якої виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 01.11.2018 (справа №524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 обґрунтовано призначено покарання за ст. 336 КК України у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки, яке є мінімальним відповідно до санкції цієї статті.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання колегія суддів уважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_7 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Апеляційний суд вважає, що, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги положення ст. 17 Конституції України, якою передбачено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки, є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу, а також ст. 65 Конституції України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»,

-8-

відповідно до яких захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Умисне ухилення від такого обов`язку під час війни створює негативні наслідки та тенденції в суспільстві та підриває обороноздатність держави.

Із урахуванням наведеного, та з огляду на те, що ОСОБА_7 не визнає вину та не кається у вчиненому, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 69, 75 КК України.

Колегія суддів уважає, що на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засідання, судом першої інстанції з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини, які могли мати істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження.

Законними та обґрунтованими визнаються і висновки суду першої інстанції в частині вирішення долі речових доказів, які сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його зміни чи скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги те, що стороною захисту не заявлено клопотань про дослідження таких доказів, результат дослідження яких спростовував би висновки суду першої інстанції чи свідчив би про істотні порушення вимог КПК України при проведенні досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження. При цьому, обвинувачений, не з`явившись на розгляд апеляційної скарги, добровільно позбавив себе можливості скористатися правом на доведення обґрунтованості вимог апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції, у тому числі заявлення перед апеляційним судом відповідних клопотань.

Тому, апеляційна скарга сторони захисту, доводи якої є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 26.09.2024 щодо ОСОБА_14 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді