В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 червня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000371, за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29 січня 2025 року відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29 січня 2025 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 301-1 КК України та йому призначено покарання у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Ухвалено, на підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України, покласти на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвалено, арешт, накладений ухвалою слідчого судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.05.2024 р. - скасувати.

Речові докази - 78 (сімдесят вісім) цифрових носія (диска), 4 (чотири) цифрових носія (диска), ноутбук марки Asus, моделі «X50V», з серійним номером «84N0AS00702314C» з зарядним пристроєм, жорсткий диск марки Toshiba з серійним номером «75EGPJ4BSX13», об`ємом 500 GB, твердотілий накопичувач марки Apacer, об`ємом 128 GB, P/N: 85.DB260.B100C, жорсткий диск марки «inorуs» з s/n: TPPH8, об`ємом 500 GB, жорсткий диск марки Samsung, моделі «HM500JI», s/n: S1WFJD0Z121493, об`ємом 500 GB, карту пам`яті microSD на 1GB, які перебувають на зберіганні у камері речових доказів ВП № 3 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області - знищити.

Ухвалено, стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судових експертиз у сумі 13 708,28 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29.01.2025 р. стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання та вирішення питання щодо речових доказів скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 301-1 КК України призначити покарання у виді пробаційного нагляду строком 3 роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з навчанням, вихованням та проведенням дозвілля дітей строком на 3 роки.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази, а саме ноутбук марки «Asus» моделі «X50V», з серійним номером «84N0AS00702314C» з зарядним пристроєм, жорсткий диск марки Toshiba з серійним номером «75EGPJ4BSX13», об`ємом 500 GB, твердотілий накопичувач марки Apacer, об`ємом 128 GB, P/N: 85.DB260.B100C, конфіскувати у власність держави.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає, що зазначений вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування судом закону, який підлягає застосуванню, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Зазначає, що суд, визнавши особу винною за ч. 1 ст. 301-1 КК України, не призначив додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаною з дітьми, пославшись на те, що обвинувачений не працює, а злочин не був пов`язаний з посадою чи діяльністю. При цьому, суд керувався роз`ясненням викладеними в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7. Однак суд проігнорував правову позицію викладену у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 р., (справа № 404/2081/22), відповідно до якої, додаткове покарання може призначатися незалежно від того, чи обіймав обвинувачений певну посаду або займався певною діяльністю на момент вчинення кримінального правопорушення, якщо цього вимагає санкція статті.

Відзначає, що судом не враховано той факт, що дії ОСОБА_6 мали прямий умисел і продовжуваний характер, а обвинувачений усвідомлював, що зберігає саме дитячу порнографію, що свідчить про деформацію моральних уявлень. Відсутність додаткового покарання не забезпечує превентивну функцію, не відповідає принципам справедливості, індивідуалізації та тяжкості вчиненого. Також суд неправильно вирішив питання стосовно речових доказів, знищивши пристрої, які використовувалися для вчинення злочину, замість застосування спеціальної конфіскації відповідно до ст. 96-1, 96-2 КК України, тобто вилучення їх у власність держави.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

28.02.2023 р. ОСОБА_6 знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з використанням всесвітньої інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», за допомогою програмного забезпечення для обміну файлів через пірингові мережі «uTorrent» одержав доступ до відеофайлів, які містили сцени порнографічного характеру, в тому числі дитячу порнографію, завантажив відеофайл з назвою інформація в якому, відповідно до висновку судового експерта, належить до дитячої порнографії, до персонального комп`ютера з накопичувачем на жорстких магнітних дисках, без мети збуту чи розповсюдження.

28.02.2023 р. ОСОБА_6 знаходячись за місцем свого проживання з використанням всесвітньої інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», з метою власного перегляду вказаних сцен в майбутньому, завантажив до персонального комп`ютера з накопичувачем на жорстких магнітних дисках відеофайли, інформація в яких, відповідно до висновку судового експерта, належить до дитячої порнографії та став зберігати за місцем свого проживання, без мети збуту чи розповсюдження.

28.07.2023 р. ОСОБА_6 знаходячись за місцем свого проживання, з використанням всесвітньої інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», завантажив до персонального комп`ютера з накопичувачем на жорстких магнітних дисках відеофайл, інформація в якому, відповідно до висновку судового експерта, належить до дитячої порнографії та став зберігати за місцем свого проживання без мети збуту чи розповсюдження.

19.02.2024 р. ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого проживання, з використанням всесвітньої інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», завантажив до персонального комп`ютера з накопичувачем на жорстких магнітних дисках відеофайл, інформація в якому, відповідно до висновку судового експерта, належить до дитячої порнографії та став зберігати за місцем свого проживання без мети збуту чи розповсюдження.

Крім того, ОСОБА_6 , знаходячись за місцем свого проживання, з використанням всесвітньої інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», одержав доступ та завантажив до персонального комп`ютера з накопичувачем на жорстких магнітних дисках відеофайли, інформація в яких, відповідно до висновку судового експерта, належить до дитячої порнографії, без мети збуту чи розповсюдження.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 301-1 КК України, як умисне одержання доступу до дитячої порнографії з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем чи технологій та умисне зберігання дитячої порнографії, без мети збуту чи розповсюдження.

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував, тяжкість та обставини скоєного правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щирого каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Суд не призначив додаткове покарання у виді заборони обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю виходячи з роз`яснень, які викладені в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 р. № 7, згідно якої позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Враховуючи, що висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, правильність правової кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 301-1 КК України, у тому числі і міра призначеного судом покарання в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, тому вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Щодо призначеного ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 301-1 КК України, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності, суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Усупереч зазначеному, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, що підлягає застосуванню, при визначенні покарання засудженій особі за вчинене кримінальне правопорушення.

Так, санкцією ч. 1 ст. 301-1 КК України передбачено основне покарання у виді пробаційного нагляду на строк до 5 років або обмеженням волі на той самий строк, або позбавленням волі на строк від 2 до 6 років. Додатковим безальтернативним покаранням є позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років.

В порушення наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність належної оцінки суспільній небезпеці вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення не надав, та відповідних заходів для упередження вчинення ним правопорушень аналогічної категорії у майбутньому не вжив: обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю не призначив.

Мотиви суду першої інстанції про те, що таке рішення відповідає п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», суперечать висновкам щодо застосування норм права, викладеним у постановах Верховного Суду, які відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Зокрема, у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 р. у справі №404/2081/22 викладено правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої ст. 55 КК України (застосування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю). При розгляді вказаної справи судом зазначено, що зміст ст. 55 КК України не містить законодавчих заборон чи обмежень щодо призначення такого додаткового покарання в залежності від того, чи обіймав обвинувачений певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення.

Отже, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягає застосуванню (ст. 55 КК України), не призначив засудженій особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю, чим невірно визначив покарання, передбачене санкцією частини відповідної статті кримінального закону.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: не застосування спеціальної конфіскації, передбаченої ст. ст. 96-1, 96-2 КК України, апеляційний суд доходить наступного.

Законом України № 1019-VIII від 18.02.2016 р. доповнено статтею 96-1 КК України, відповідно до якої спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За положеннями п. 1 та п. 4 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом злочину або відповідно використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішуються судом під час ухвалення судового рішення.

Як вбачається з оскаржуваного вироку і матеріалів справи, ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за вчинення умисного злочину, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за який передбачено основне покарання у виді пробаціного нагляду, обмеження волі або позбавлення волі, а саме за ч. 1 ст. 301-1 КК України, та згідно обставин справи ОСОБА_6 завантажив до персонального комп`ютера з накопичувачем на жорстких магнітних дисках відеофайли, інформація в яких, відповідно до висновків експертів, належить до дитячої порнографії, яку став зберігати за місцем свого проживання, без мети збуту чи розповсюдження, тобто у даному випадку ноутбук «Asus» із зарядним пристроєм, жорсткий диск марки Toshiba, та твердотілий накопичувач Apacer, про які йдеться в апеляційній скарзі прокурора, і, на яких зберігались відповідні відеофайли є знаряддями злочину, тому відповідно до вказаних норм закону підлягали спеціальній конфіскації.

Проте, як вбачається з вироку, суд ухвалив знищити вказане майно.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни вироку в частині вирішення питання щодо речових доказів відносно ОСОБА_6 . При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне, відповідно до п. п. 1, 4 ст. 96-2 КК України застосувати до ОСОБА_6 конфіскацію у власність держави засобів та знаряддів на яких зберігалась відповідна інформація ноутбук «Asus» із зарядним пристроєм, жорсткий диск марки Toshiba, та твердотілий накопичувач Apacer, які належать обвинуваченому.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування вироку є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно роз`яснень викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №1 «Про практику постановлення судами вироків при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», у разі коли в апеляційній скарзі ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого шляхом призначення йому більш суворого покарання, то у разі задоволення апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції скасовується та ухвалюється новий вирок.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню. Вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України скасуванню з ухваленням апеляційним судом у цій частині нового вироку та зміною в частині вирішення питання щодо речових доказів.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29 січня 2025 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання та вирішення питання щодо речових доказів, - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 301-1 КК України призначити покарання у виді пробаційного нагляду строком 3 роки з позбавленням права займатися діяльністю, пов?язаною з навчанням, вихованням та проведенням дозвілля дітей строком на 3 роки.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, п. п. 1, 3 ч. 9 ст. 100 КПК України, речові докази, а саме ноутбук марки «Asus» моделі «X50V», з серійним номером «84N0AS00702314C» з зарядним пристроєм, жорсткий диск марки Toshiba з серійним номером «75EGPJ4BSX13», об`ємом 500 GB, твердотілий накопичувач марки Apacer, об`ємом 128 GB, P/N: 85.DB260.B100C, конфіскувати у власність держави.

78 (сімдесят вісім) цифрових носія (диска), 4 (чотири) цифрових носія (диска), жорсткий диск марки «inorуs» з s/n: TPPH8, об`ємом 500 GB, жорсткий диск марки Samsung, моделі «HM500JI», s/n: S1WFJD0Z121493, об`ємом 500 GB, карту пам`яті microSD на 1GB, знищити.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3