17.06.2025 Справа № 756/6215/25
Провадження № 1-кп/756/1390/25
Справа № 756/6215/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року Оболонський районний суд міста Києва

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудка Царичанського району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України,-

у с т а н о в и в:

02.02.2025 близько 15 год. 30 хв. біля входу до Виноградарського лісу, що розташовується в Подільському районі міста Києва, ОСОБА_5 зустрівся разом із неповнолітнім, який не досяг віку з якого наступає кримінальна відповідальність, неповнолітніми ОСОБА 1, ОСОБА 2, ОСОБА 3 та ОСОБА 4 (матеріали щодо яких виділені в окремі провадження), після чого, неповнолітня ОСОБА 3, пішла на зустріч із раніше знайомим ОСОБА_7 , а ОСОБА_5 разом із неповнолітнім, який не досяг віку з якого наступає кримінальна відповідальність, неповнолітнім ОСОБА 1, неповнолітнім ОСОБА 2, неповнолітньою ОСОБА 4 (матеріали щодо яких виділені в окремі провадження), зайшли до Виноградарського лісу, де, через деякий час, біля надземного пішохідного мосту зустрілися разом із неповнолітньою ОСОБА 3 та раніше їм знайомим неповнолітнім ОСОБА_7 .

В подальшому, ОСОБА_5 разом із неповнолітнім, який не досяг віку з якого наступає кримінальна відповідальність, неповнолітнім ОСОБА 1, неповнолітнім ОСОБА 2, неповнолітньою ОСОБА 4 та неповнолітньою ОСОБО 3 (матеріали щодо яких виділені в окремі провадження), разом перейшли міст до лісової зони, що в Оболонському районі м. Києва, при цьому, неповнолітній ОСОБА 1 та неповнолітній ОСОБА 2, по черзі, насильно утримували потерпілого ОСОБА_7 під руку, внаслідок чого потерпілий, в силу свого неповнолітнього віку не мав можливості захиститися, та був позбавлений можливості вільно пересуватися та втекти, щоб уникнути вчинення подальших протиправних дій відносно нього.

У цей час у ОСОБА_5 разом із неповнолітнім ОСОБА 1, неповнолітнім ОСОБА 2 (матеріали щодо яких виділені в окреме провадження) та неповнолітнім, який не досяг віку з якого наступає кримінальна відповідальність, виник злочинний умисел, спрямований на катування, тобто заподіяння фізичного болю та морального страждання, з метою примусити неповнолітнього ОСОБА_7 , вчинити дії, що суперечать його волі, та з метою залякування його.

Реалізуючи вказаний спільний умисел, спрямований на заподіяння сильного фізичного болю та морального страждання, з метою примусити неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 вчинити дії, що суперечать його волі, з метою залякування його, в той же день, час та місці, неповнолітні ОСОБА 3 та ОСОБА 4 (матеріали щодо яких виділені в окреме провадження), стали осторонь, а ОСОБА_5 разом із неповнолітнім ОСОБА 1, неповнолітнім ОСОБА 2 (матеріали щодо яких виділені в окремі провадження) та неповнолітнім, який не досяг віку з якого наступає кримінальна відповідальність, у той же день та час, перебуваючи в лісовій зоні, що в Оболонському районі м. Києва, поблизу стадіону «Лісовий» та трамвайної зупинки «Каланча», грубо порушуючи гарантовані державою конституційні права і свободи людини, а також загальновизнані принципи і норми міжнародного права (ст.ст. 3, 28 Конституції України, ст.ст. 3, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР), користуючись кількісною та фізичною перевагою, спільно вчиняли щодо потерпілого неповнолітнього ОСОБА_7 насильницькі дії, які заподіяли йому моральні страждання та фізичного болю, принижували його людську гідність, вчиняли дії, що суперечать його волі, з метою залякування, піддавали останнього катуванню.

Зокрема, ОСОБА_5 наказав ОСОБА_7 стати у визначному місці, де спільно з неповнолітнім, який не досяг віку з якого наступає кримінальна відповідальність, неповнолітнім ОСОБА 1, неповнолітнім ОСОБА 2 (матеріали щодо яких виділені в окремі провадження), усвідомлюючи, що за їх діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, оточили неповнолітнього ОСОБА_7 по колу. Тоді ж, продовжуючи виконувати зазначений намір, шляхом заподіяння моральних страждань, образливо та в негативній формі висловлювалися відносно батька ОСОБА_7 та самого неповнолітнього ОСОБА_7 , тим самим принижуючи його честь та гідність.

В цей час, ОСОБА_5 та неповнолітній ОСОБА 1, діючи умисно, руками натиснули на ліве та праве плече неповнолітнього ОСОБА_7 , внаслідок чого, останній впав на землю та встав на коліна, після чого, ОСОБА_5 , з метою спричинення останньому моральних страждань, принижуючи його честь та гідність, під надуманим приводом наказав ОСОБА_7 просити вибачення у неповнолітньої ОСОБА 3 та неповнолітньої ОСОБА 4.

У подальшому, ОСОБА_5 , користуючись фізичною та віковою перевагою над ОСОБА_7 , застосовуючи психологічний тиск, з метою залякування останнього, за допомогою заздалегідь підготовленого предмету, а саме туристичної (саперної) лопати чорного кольору, наказав неповнолітньому ОСОБА_7 копати для себе яму, на що останній вимушено погодився. Після цього, узявши лопату до рук, стоячи на колінах, неповнолітній ОСОБА_7 , упродовж 15 хвилин викопував яму, та через те, що викопував яму повільно, ОСОБА_5 умисно завдавав удари обома ногами в область голови та тулуба останнього, та продовжував умисно завдавати йому удари в область спини.

Надалі, ОСОБА_5 , продовжуючи моральний та психологічний тиск на неповнолітнього ОСОБА_7 , наказав останньому лягти у викопану ним яму, на що останній вимушено погодився, після чого, неповнолітній, який не досяг віку з якого наступає кримінальна відповідальність, ОСОБА_5 та неповнолітні ОСОБА 1, ОСОБА 2 (матеріали щодо яких виділені в окремі провадження), почали ногами засипати основну частину тіла ОСОБА_7 землею, при цьому, наносячи удари ногами по тілу потерпілого, внаслідок чого, заподіяли останньому фізичного болю та морального страждання. В подальшому, неповнолітній ОСОБА 2, підійшов до неповнолітнього ОСОБА_7 , який лежав у ямі та наніс останньому удар рукою по щелепі.

Після цього, ОСОБА_5 разом із неповнолітнім, який не досяг віку з якого наступає кримінальна відповідальність, неповнолітніми ОСОБА 1, ОСОБА 2, неповнолітньою ОСОБА 3, неповнолітньою ОСОБА 4 (матеріали щодо яких виділені в окремі провадження), залишивши ОСОБА_7 , лежати у ямі, покинули місце вчинення кримінального правопорушення.

В результаті вищеописаних спільних умисних протиправних дій ОСОБА_5 , неповнолітнього, який не досяг віку з якого наступає кримінальна відповідальність, та неповнолітніх ОСОБА 1 та ОСОБА 2 (матеріали щодо яких виділені в окремі провадження) по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_7 , останньому заподіяно моральне страждання та легкі тілесні ушкодження, а саме: синці синього кольору подовженої форми по краю нижньої щелепи справа, на переднє-боковій поверхні грудної клітки зліва в проекції 8-9 ребер по переднє-паховій лінії, які викликали сильний фізичний біль.

У судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України визнав, щиро покаявся, підтвердив фактичні обставини справи, зокрема показав, що 02.02.2025 разом з іншими неповнолітніми особами вчиняли дії, які завдали ОСОБА_7 фізичного болю та моральних страждань, з метою його залякування та вчинення ним дій проти його волі.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає; останньому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в повному обсязі.

Дії ОСОБА_5 , що виразилися в умисному діянні, спрямованому на заподіяння особі сильного фізичного болю, морального страждання, вчинене з метою примусити її вчинити дії, що суперечать його волі, з метою залякування її, вчинене за попередньою змовою групою осіб, кваліфікуються судом за ч. 2 ст. 127 КК України.

У відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставину, що пом`якшує покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України, суд визнає, що обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та добровільно відшкодував завданий збиток.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено, .

Крім цього, при обранні обвинуваченому ОСОБА_5 міри покарання судом враховується його відношення до вчиненого, матеріали, що його характеризують, те, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місце проживання характеризується формально посередньо, раніше не судимий.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, але, з урахуванням обставин справи та особи винного, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливі без відбування покарання та вважає за доцільне призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

При цьому підстав для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України суд не вбачає з огляду на роль обвинуваченого серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, а також не встановлення під час судового розгляду обставин, що істотно зменшують суспільну небезпеку вчиненого злочину але з урахуванням характеризуючих його матеріалів, наявністю пом`якшуючих обставин, суд вважає за доцільне призначити покарання у мінімальних межах санкції інкримінованої йому статі.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 100 КПК України.

Рішення щодо стягнення процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні судом не ухвалюється, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази з приводу наявності таких витрат.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю в 3 (три) роки.

Відповідно до вимог ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по справі, а саме два металевих ножі - знищити, а речові докази по справі: взуття чорного кольору, плащ зеленого кольору, чорні штани, біла сорочка, які перебувають на зберіганні в Оболонському УП ГУНП у м. Києві згідно квитанції № 002849, а також мобільний телефон марки «ОРРО» А17, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім картою із номером телефону НОМЕР_3 - повернути за належністю ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання його копії.

Суддя