Справа № 366/1515/25
Провадження №1-кс/366/332/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2025 с-ще Іванків

Слідчий суддя Іванківського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

осіб, в яких тимчасово вилучено майно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання начальника Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному проваджені № 0000181, внесеному в ЄРДР 21.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

І. Узагальнені доводи особи, яка подала клопотання

Прокурор звернувся в суд з клопотанням, у якому просив накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на тимчасово вилучене 21.05.2025 під час проведення огляду місця події майно, а саме на вантажний автомобіль марки САЗ моделі 3507 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 1990 р.в., (просив залишити на території майданчику в с-щі Красятичі, вул. Воздвиженська, 3) та дві бензопили марки STIHL MS 230/C (просив передати в кімнату зберігання речових доказів ВП № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області).

Клопотання мотивоване тим, що 20.05.2025 на спецлінію 102 НПУ надійшло повідомлення про те, що в лісі невідомі особи вирізають ліс, дерева породи дуб, працює техніка та наявний автомобіль «Газон».

21.05.2025 під час реагування на це повідомлення, проведено огляду місця події, а саме відкритої ділянки місцевості поблизу, яка є лісовим масивом та знаходиться між с. Термахівка та с-щем Красятичі Вишгородського району Київської області за координатами 51.036575-29.674681, в ході якого зафіксовано матеріальну обстановку та виявлено свіжозрізані пні від дерева породи «Дуб», стовбури та подрібнені залишки від них. Також на місці огляду виявлено чотирьох громадян: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , вантажний автомобіль марки САЗ моделі 3507 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 1990 р.в., дві бензопили марки STIHL MS 230/C. Виявлені автомобіль та бензопили вилучено з місця події.

21.05.2025 відомості про цю подію внесені в ЄРДР за ч. 2 ст. 246 КК України

Прокурор стверджує, що викладені обставини свідчать про наявність події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України, а тимчасово вилучене майно є речовим доказом у кримінальному провадженні. Незастосування до нього арешту може призвести до ризиків його відчуження, знищення, приховування, перетворення або зміни.

ІІ. Позиції сторін

Прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання з наведених у ньому підстав та просив його задовольнити.

Користувач тимчасово вилученого автомобіля та однієї з бензопил, ОСОБА_4 , пояснив, що автомобіль на праві власності належить його куму на ім`я ОСОБА_8 , прізвища не пам`ятає. ОСОБА_8 перебуває в Тернопільській області, а автомобілем користувався він ( ОСОБА_4 ). Заперечень на клопотання не висловив, проте зазначив, що не хотів би, щоб на автомобіль накладався арешт.

Користувач іншої тимчасово вилученої бензопили, ОСОБА_5 , заперечень на клопотання також не висловив і також зазначив, що не хотів би, щоб на його бензопилу накладався арешт.

ІІІ. Оцінка слідчого судді

Вивчивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до такого.

Згідно з положеннями ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб (абзац 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимог ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутись прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Відповідно до положень ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Клопотання подане прокурором з метою збереження речових доказів.

За ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

З огляду на вивчені та дослідженні долучені до клопотання матеріали кримінального провадження, що надані прокурором, слідчим суддею встановлено таке.

СВ ВП № 1 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000181, внесеному в ЄРДР 21.05.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 246 КК України та за наведених вище обставин.

20.05.2025 о 23 год. 44 хв. до ЧЧ Іванківського ВП № 1 Вишгородського РУП через лінію «102» Національної поліції України надійшло повідомлення від ОСОБА_9 про те, що в лісі поблизу с. Термахівка невідомі особи вирізають дерева породи «Дуб», працює техніка та є авто марки «Газон». Ліс в бік с-ща Красятичі.

21.05.2025 ОСОБА_4 надав письмовий дозвіл слідчому ОСОБА_10 згоду на проведення огляду автомобіля марки ГАЗ 53 НОМЕР_1 .

Цього ж дня, слідчий ВРЗЗКС СВ Вишгородського РУП ОСОБА_10 , за участю ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 (в якості інших осіб) в період часу з 00 год. 40 по 03 год. 35 хв., провів огляду місцевості за координатами 51.036575-29.674681, яка розташована між с. Термахівка та с-щем Красятичі Вишгородського району Київської області, в ході якого виявив свіжозрізані пні від дерева породи «Дуб», стовбури та подрібнені залишки від них. Також на місці огляду виявлено чотирьох громадян: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , вантажний автомобіль марки САЗ моделі 3507 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 1990 р.в., дві бензопили марки STIHL MS 230/C. Виявлені автомобіль та бензопили вилучено з місця події.

Постановою слідчого від 21.05.2025 вилучене під час огляду майно визнане речовим доказом. Автомобіль вирішено зберігати на майданчику за адресою: Київська область, Вишгородський район, с-ще Красятичі, вул. Воздвиженська, 3, а бензопили в кімнаті зберігання речових доказів ВП № 1 Вишгородського РУП.

З огляду на встановлені обставини, слідчих суддя приходить до таких висновків.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється за ч. 2 ст. 246 КК України, диспозиція якої передбачає відповідальність за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду, що вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 10.12.2004 № 17 «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля», під знаряддями злочину в таких справах треба розуміти предмети чи технічні засоби, які умисно використовувалися їх власником чи співучасниками злочину для незаконного полювання, рибальства, порубки дерев тощо, а також для полегшення вчинення зазначених дій: рушниці, вибухівка, рибальські сіті, транспортні засоби (останні можуть бути визнані знаряддям злочину не тільки тоді, коли вони використовувалися безпосередньо в процесі полювання чи рибальства, а й коли без їх використання вчинення злочину було б неможливим чи надто складним).

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про доведеність прокурором тієї обставини, що тимчасово вилучений автомобіль та бензопили є знаряддями імовірно вчиненого злочину, тому є речовими доказами.

Щодо способу накладення арешту на майно, яке є речовим доказом, слідчий суддя приходить до такого.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України визначається, що арешт є заходом забезпечення кримінального провадження, який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном. Завдання такого заходу забезпечення кримінального провадження є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Тому, у кожному конкретному випадку спосіб накладення арешту на майно визначається пропорційно задля досягнення завдання такого арешту, а саме для запобігання настання зазначених ризиків.

Вжите в абзаці другому ч. 1 ст. 170 КПК України законодавцем формулювання «запобігання можливості» свідчить про те, що під час вирішення питання про існування/не існування ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна застосовується стандарт «достатніх підстав».

Наведений стандарт в контексті доведення існування згаданих ризиків не вимагає від сторони, яка заявляє про існування таких ризиків надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Разом з цим, при визначенні способу арешту слід враховувати його наслідки для власника (володільця, розпорядника майна), які мають бути пропорційними завданням кримінального провадження.

За ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виконання такого завдання кримінального провадження як забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду кореспондується з обов`язком сторони обвинувачення довести обставини, визначені в ч. 1 ст. 91 КПК України (ч. 1 ст. 92 КПК України), яке полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України)

Доведення такої обставини як настання події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) (п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України) можливе шляхом збирання доказів та вжиття заходів, щоб такі зберігались в розпорядженні сторони обвинувачення у спосіб, визначений КПК України, зокрема, шляхом накладення арешту на речові докази.

При вирішенні цього питання слідчий суддя також враховує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте ці положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила:

1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном;

2) у другому реченні того ж абзацу - охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями;

3) у другому абзаці - визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах.

Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (зокрема рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України" від 23.01.2014, заява № 19336/04, § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтується таке втручання на національному законі, чи переслідує легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, а наслідки його застосування мають бути передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (зокрема рішення ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011, заява № 29979/04)

Також слідчий суддя враховує, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Відтак, арешт майна не позбавляє особи права власності, а лише встановлює певні тимчасові обмеження, які є необхідними для виконання завдань кримінального провадження.

Враховуючи те, що тимчасово вилучений автомобіль та дві бензопили, які є речовими доказами у кримінальному провадженні, підпадають під ознаки знаряддя імовірно вчиненого злочину, на них слід накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження.

Накладення арешту таким способом забезпечить уникнення ризиків приховування, знищення чи перетворення та відчуження речових доказів.

Користувач тимчасово вилученого автомобіля у судовому засіданні не зазначив та не довів доказами те, що автомобіль йому необхідний для виконання інших завдань і є йому необхідний, а також те, що накладення арешту в таких спосіб матиме не співрозмірно обтяжливі для нього наслідки. Не вбачає таких негативних наслідків і слідчий суддя.

Вилучений автомобіль з огляду на його конструкцію є спеціалізованим транспортним засобом, необхідним для завантаження та перевезення деревини, тому накладення на нього арешту в такий спосіб не призведе до надмірно негативних та непропорційних наслідків для його власника, пов`язаних з необхідністю використання автомобіля в повсякденних потребах.

Щодо місця зберігання тимчасово вилученого майна, слідчий суддя зазначає таке.

Прокурор просив залишити автомобіль на майданчику в с-щі Красятичі, однак про те, що це за майданчик, кому він належить і хто відповідатиме за збереження транспортного засобу не зазначив.

Залишення автомобіля для зберігання на такому майданчику може призвести до втручання в право власності третіх осіб без достатньої правової підстави (на особу буде покладено обов`язок зберігати в себе речовий доказ), що суперечить положенням ст. 41 Конституції України та ст. 16 КПК України.

Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що судове рішення, ухвалене у справі, ні за яких обставин не може бути протиставлене особі, яка не брала участі у цій справі. Судове рішення діє виключно "inter partes" (лат. між сторонами) (постанова Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 904/7803/21 (пункт 6.23)).

Викладені розбіжності унеможливлюють слідчого суддю визначити місце зберігання речових доказів у запропонований прокурором спосіб.

Тому, визначаючи місце, у якому мають зберігатись речові докази, слідчий суддя приходить до переконання, що таке місце має визначити сам слідчий з огляду на необхідність збереження речових доказів та унеможливлення їх знищення сторонніми особами.

З тих же підстав слідчий суддя приходить до висновку про необхідність залишення у розпорядженні слідчого тимчасово вилучених бензопил.

Ухвалення рішення про визначення конкретного місця зберігання речового доказу матиме наслідком створення перешкод у здійсненні з речовими доказами слідчих дій та, за необхідності, судових експертиз, які не зможуть проводитись в одному, конкретно визначеному місці та суперечитиме принципу правової визначеності (отримавши судове рішення про зберігання того чи іншого речового доказу у визначеному місці, виконання судового рішення матиме місце лише в тому випадку, поки речовий доказ зберігатиметься в такому місці, фактично без можливості його використання у слідчий діях та судових експертизах, які очевидно потребуватимуть необхідності переміщення речового доказу з а межі визначеного судовим рішенням місця)

За таких обставин, речові докази слід залишити у розпорядженні слідчого, який проводить досудове розслідування і який самостійно визначатиме місце перебування речових доказів по мірі необхідності.

Саме такий вид арешту тимчасово вилученого майна на переконання слідчого судді є необхідним для виконання завдань КПК України, зокрема він унеможливить приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження речових доказів у кримінальному провадженні, при цьому такий арешт буде спів розмірним завданням кримінального провадження та не спричинить надмірних та невиправданих негативних наслідків для громадян.

Керуючись вимогами ст.ст. 98, 131, 167, 170-172, 173, 174, 369, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на тимчасово вилучене 21.05.2025 під час проведення огляду місця події майно (визнане речовими доказами), а саме на вантажний автомобіль марки САЗ моделі 3507 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 1990 р.в., який належить ОСОБА_12 ( АДРЕСА_1 ) та дві бензопили марки STIHL MS 230/C, залишивши їх у розпорядженні слідчого, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на начальника Іванківського відділу Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Копію цієї ухвали передати для виконання уповноваженому на це органу, вручити прокурору та надати іншим заінтересованим особам.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1