Справа № 643/7854/25
Провадження № 1-кс/643/2715/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2025 Слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника підозрюваного ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Московського ВП ГУ НП у Харківській області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№0001293 від 21.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до суду з клопотанням, у якому просить з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання ОСОБА_6 накласти арешт на транспортний засіб TOYOTA RAV-4 HYBRID, державний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , рік випуску ТЗ:2019, належний ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_3

В обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах та внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та видачі службовою особою завідома неправдивих офіційних документів. Санкція частини 5 статті 191 КК України передбачає позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. Станом до 16.02.2025 ОСОБА_6 на праві приватної власності належав автомобіль TOYOTA RAV-4 HYBRID, державний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , рік випуску ТЗ: 2019. В рамках іншого кримінального провадження за підозрою ОСОБА_6 , з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, було скеровано клопотання про накладення арешту на вказаний автомобіль, який на той час належав ОСОБА_6 . За результатами розгляду вказаного клопотання слідчим суддею 31.01.2025 постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання з підстав відсутності у кримінальному провадженні цивільного позову. Після чого, 16.02.2025 вказаний транспортний засіб було перереєстровано на ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та будучи викликаним до Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області, 06.05.2025 прибув саме на автомобілі TOYOTA RAV-4 HYBRID, державний номер НОМЕР_1 . Крім того, 19.05.2025 ОСОБА_6 прибув на вказаному автомобілі і до Салтівського районного суду м. Харкова, для участі у розгляді клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу. Зазначені обставини, на думку слідчого, вказують на умисне вчинення ОСОБА_6 дій направлених на уникнення від можливої міри покарання, та відповідальності, вчинені з метою приховання власного майна, шляхом вчинення фіктивної перереєстрації вказаного транспортного засобу на третю особу.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила задовольнити з викладених у ньому підстав.

На запитання слідчого судді прокурор зазначила, що підставою арешту вказаного у клопотанні майна є його конфіскація, як виду покарання. При цьому, не пояснила яким чином суд у випадках, передбачених КК України, під час постановлення обвинувального вироку, може призначити покарання у виді конфіскації майна, яке належить третій особі, а не обвинуваченому. Наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України назвати не змогла.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 посилаючись на те, що вказаний у клопотанні автомобіль перереєстровано на іншу людину та його підзахисний не являється власником, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Власник майна ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, про дату та місце розгляду клопотання повідомлялася належним чином. Заяв чи клопотань з приводу клопотання не надала.

Вислухавши сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання не ґрунтується на Законі та протирічить вимогам ч. 5 ст. 170 КПК України з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, п.7 ч.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, одним із яких є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням (ч.3 ст.132 КПК України).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, тобто з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи вказані норми закону та доводи сторони обвинувачення слідчий суддя зазначає, що підозра ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України є обґрунтованою до даної стадії процесу. При цьому, стороною обвинувачення недоведена необхідність накладення арешту, яка обумовлена потребою забезпечення конфіскації майна як виду покарання у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_6 , на транспортний засіб, який належить ОСОБА_7 , яка не має жодного відношення до кримінального провадження, оскільки кримінально процесуальний закон чітко визначає, що у такому випадку арешт накладається лише на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого.

Щодо доводів сторони обвинувачення про умисне вчинення ОСОБА_6 дій направлених на уникнення від можливої міри покарання у вигляді конфіскації майна, шляхом вчинення фіктивної перереєстрації транспортного засобу слідчий суддя зазначає, що під час перереєстрації транспортного засобу будь-яких порушень чинного законодавства підозрюваним у даному кримінальному провадженні не допущено.

Факт користування підозрюваним майном, що раніше було у його власності не породжує у нього право власності, отже таке майно неможливо конфіскувати, як майно засудженого.

При цьому, слідчий суддя відмічає, що фіксування фактів використання ОСОБА_6 вказаного у клопотанні автомобіля шляхом проведення оглядів місця події є грубим порушенням вимог кримінального процесуального Закону. Оскільки, будь-яка кримінальна подія яка б розслідувалася слідчим та фіксувалася відповідним оглядом не існує, під час розслідування кримінального провадження за ст. 191 КК України огляд автомобіля, що використовує ОСОБА_6 не міг зафіксувати будь-яку обставину передбачену ст. 91 КПК України. Крім того, під проведеним оглядом фактично замасковані НСРД, спостереження за особою та річчю, що потребує санкцію судді, що очевидно не надавалася.

Оскільки стороною обвинувачення не доведено необхідності накладення арешту, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні даного клопотання.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Московського ВП ГУ НП у Харківській області ОСОБА_5 про накладення арешту на транспортний засіб TOYOTA RAV-4 HYBRID, державний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , рік випуску ТЗ: 2019, належний ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали проголошено 27.05.2024 о 16 годині 30 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1