Справа 522/9118/25
Провадження 1-кп/522/3234/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2025 року місто Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 про самовідвід від розгляду скарги ОСОБА_3 про зобов`язання внести відомості до ЄРДР, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 подав заяву про самовідвід від розгляду скарги ОСОБА_3 про зобов`язання прокурора Одеської області внести відомості до ЄРДР про вчинення злочинів за заявою ОСОБА_3 від 21.04.2025 року.

В обґрунтування заявленої заяви, слідчий суддя зазначив, що з наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_3 у своїй скарзі порушує питання про внесення відомостей до ЄРДР, серед інших, стосовно судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_4 , з яким він працює в одному судді, для того, щоб у стороннього спостерігача не виникало сумнівів в неупередженості судді під час вирішення скарги ОСОБА_3 про зобов`язання внести відомості до ЄРДР, вважає за необхідним заявити про самовідвід й передачу вказаної справи на новий автоматизований розподіл.

Заявник у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, а також надав заяву про розгляд заяви без його участі.

Враховуючи неявку учасника судового провадження, а також його необов`язкову участь у розгляді заяви про самовідвід, суд відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе судовий розгляд проводити за його відсутності.

В судове засідання з`явився скаржник ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення клопотання слідчого судді ОСОБА_2 , посилаючись на ч. 2 ст. 30 КПК України, відповідно до якої суддя не може відмовитися від здійснення правосуддя.

Заслухавши скаржника, дослідивши заяву про самовідвід та додані до неї матеріали, суд приходить висновку про таке.

Обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні та є підставою для його відводу (самовідводу), встановлені статтями 75 та 76 Кримінального процесуального кодексу України, про що прямо зазначено у частини 1 статті 80 зазначеного нормативно-правового акту України.

Тобто згідно із змістом частини 1 статті 75 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною 3 статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Отже в силу пункту 4 частини 1 вище зазначеної статті суддя може бути відведений від участі у кримінальному провадження за наявності існування інших обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості, на що й наполягає заявник у цій справі.

Діючим кримінальним процесуальним законодавством України не встановлені конкретні вимоги до форми та змісту заяви про відвід (самовідвід) судді, однак у частині 5 статті 80 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що він повинен бути вмотивованим.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом. Статтею 2 цього закону передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч.1 ст.7 вказаного вище закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положеннями п. 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів передбачено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, відображеної, зокрема, в рішеннях у справі «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії», «Пуллар проти Сполученого Королівства», «Білуха проти України», наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду.

В рішеннях у справах «Ветштайн проти Швейцарії» та «Ферантелі та Сантанжело проти Італії», Європейським судом з прав людини висловлювалась позиція, згідно якої при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною.

Крім того, відповідно до ч. 10 ст. 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кримінальне провадження щодо обвинувачення судді у вчиненні кримінального правопорушення, а також прийняття рішення про проведення стосовно судді оперативно-розшукових заходів чи слідчих дій, застосування запобіжних заходів не може здійснюватися тим судом, в якому обвинувачений обіймає чи обіймав посаду судді.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що для забезпечення умов, за яких у сторін не виникало б будь-яких сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, об`єктивності слідчого судді при розгляді вище зазначеної скарги, приймаючи до уваги положення ст. 3 Європейського статуту судді, яка передбачає, що суддя не тільки повинен бути неупередженим, але й має сприйматися будь-ким як неупереджений, подану заяву про самовідвід слід задовольнити.

Керуючись статтями 3, 27, 31, 75, 80-82, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 про самовідвід задовольнити.

Відвести слідчого суддю Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 від розгляду скарги ОСОБА_3 про зобов`язання прокурора Одеської області внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_3 від 21.04.2025 року (єдиний унікальний номер справи №522/9118/25, провадження №1-кс/522/2922/25).

Матеріали справи 522/9118/25 (провадження №1-кс/522/2922/25) передати до канцелярії Приморського районного суду м. Одеси для здійснення повторного автоматизованого розподілу справи для визначення нового складу суду, відповідно до вимог ч. 3 ст. 35 КПК України та Засад використання автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя ОСОБА_1