Справа № 132/2023/23
Провадження №1-кп/132/99/25
Вирок

Іменем України

06 травня 2025 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000482 від 22 грудня 2020 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Слобідка Калинівського району Вінницької області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, солдата, водія автомобільного відділення автомобільного взводу транспортного відділення військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілої особи - ОСОБА_10 та його представника - адвоката ОСОБА_11 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_12 ,

обвинуваченого - ОСОБА_13 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_14 - 22 грудня 2020 року близько 17год.20хв., керуючи технічно справним автомобілем марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», державний номерний знак « НОМЕР_2 », маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В», рухаючись зі швидкістю близько 20км./год., по вулиці Свинаря в селі Іванів Хмільницького району Вінницької області, перед поворотом ліворуч на перехресті вулиць Свинаря та Учительська, в порушення пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, де зазначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху, водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та пункту 16.13 Правил дорожнього руху України, де зазначено, що перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч, не впевнившись у маневрі, що може створити перешкоду чи небезпеку для руху іншим учасникам дорожнього руху, здійснив поворот ліворуч, при цьому не надав перевагу в русі велосипедисту ОСОБА_15 , який рухався по головній дорозі - вулиці Свинаря села Іванів Хмільницького району Вінницької області, в зустрічному напрямку, та допустив зіткнення з останнім, в результаті чого ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми - закритої тупої травми живота, розриву селезінки з внутрішньочеревною кровотечою, гематоми перипанкреатичної клітковини, заочеревинного простору, забою лівої нирки, закритої тупої травми грудної клітки зліва, закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, забійної рани лівої брови, саден обличчя та лівого колінного суглобу, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 26.02.2021 року № 01 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Порушення водієм ОСОБА_14 вимог пунктів 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, з урахуванням висновків судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19-22/1353-ІТ від 04.05.2022 року, та судової автотехнічної експертизи № 200/14625-14626 від 29.07.2022 року, з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку із виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками, а саме із заподіянням тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_15 .

Обвинувачений ОСОБА_14 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що дійсно 22.12.2020 року близько 17год.20хв. керуючи автомобілем марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», державний номерний знак « НОМЕР_2 », та рухаючись по вулиці Свинаря в селі Іванів, перед поворотом ліворуч на перехресті вулиць Свинаря та Учительська, не впевнившись у безпечності такого маневру, здійснив поворот ліворуч, не надавши перевагу в русі велосипедисту ОСОБА_15 , який рухався по головній дорозі, та допустив з ним зіткнення, внаслідок якого останній отримав тяжке тілесне ушкодження.

Окрім повного визнання провини, вина ОСОБА_14 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, повністю доведена безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами:

Показами потерпілого ОСОБА_15 , який суду зазначив, що 22.12.2020 року близько 17год.00хв. він на велосипеді марки (моделі) «Україна» направився в дитячий садочок села Іванів, за своєю малолітньою дочкою. Забравши дитину із садочка, разом із нею на цьому ж велосипеді рухався додому, та недоїжджаючи до перехрестя із вулицею Учительська, побачив автомобіль, який рухався на зустріч. Оскільки на даному автомобілі не було увімкнено світлового покажчика повороту, він вирішив переткнути перехрестя, і в цей момент зазначений автомобіль різко почав здійснювати поворот ліворуч, та здійснив з ним зіткнення, в результаті якого він отримав тяжке тілесне ушкодження.

При викладені показів потерпілого ОСОБА_15 суд враховує, що положеннями КПК України не передбачено обов`язку суду дослівно викладати показання потерпілої особи та свідків, таке джерело доказів відображається судом у тому обсязі, який необхідний для встановлення істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.12.2022 року у справі № 754/10882/17 (провадження №51-1223км22).

З урахуванням цього, покази потерпілої особи відображені без зайвої деталізації, а саме містять сутнісну (змістовну) їх складову.

Крім показань потерпілого ОСОБА_15 , який був допитаний в судовому засіданні під час розгляду даного кримінального провадження, вина ОСОБА_14 також підтверджується наступними письмовими доказами:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події, складеним 22.12.2020 року слідчим СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_16 , з план-схемою та ілюстрованими таблицями, які є невід`ємними додатками до нього, згідно яких було встановлене місце дорожньо-транспортної пригоди, зафіксованого його слідову інформацію, виявлено автомобіль марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», номерний знак « НОМЕР_2 », та велосипед марки (моделі) «України», які відповідно до постанови слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_16 від 22.12.2020 року, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, на які ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_17 від 29.12.2020 року у справі № 132/4048/20, накладено арешт;

- висновком експерта № СЕ-19/102-21/307-ІТ, складеним 12.01.2021 року судовим експертом сектора автотехнічних досліджень відділу автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_18 , згідно якого, на момент експертного огляду рульове керування, гальмівна система, ходова частина автомобіля марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», номерний знак « НОМЕР_2 », знаходяться у працездатному стані. У деталях та вузлах рульове керування, гальмівної системи, ходової частини автомобіля марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», номерний знак « НОМЕР_2 », на момент експертного огляду експлуатаційних несправностей, які б виникнули до дорожньо-транспортної пригоди та могли впливати на можливий некерований рух чи керованість даного автомобіля до початку події дорожньо-транспортної пригоди, не виявлено;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 54, складеним 22.12.2020 року лікарем Комунального підприємства «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської районної ради ОСОБА_19 , та висновком експерта № 112, складеним 15.01.2021 року судово-медичним експертом, завідувачем відділу судово-медичної експертизи Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_20 , згідно яких, у ОСОБА_14 ознак та слідів сп`яніння не виявлено;

- висновком експерта № СЕ-19/102-21/441-ІТ, складеним 28.01.2021 року судовим експертом, завідувачем сектору автотехнічних досліджень Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_21 , згідно якого, наїзд на велосипед під керуванням ОСОБА_15 автомобілем марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», номерний знак « НОМЕР_2 », стався в межах перехрестя вулиці Свинаря - вулиці Учительська села Іванів Калинівського району Вінницької області. В момент первинного контакту кут зіткнення та кут між подовжньою віссю автомобіля марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», номерний знак « НОМЕР_2 », та подовжньою віссю велосипеда типу «Україна» складав величину близько 750+/-50;

- висновком експерта № 01, складеним 26.02.2021 року лікарем, судово-медичним експертом Калинівського районного відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_22 , згідно якого, відповідно до наданої медичної карти стаціонарного хворого, у ОСОБА_15 під час стаціонарного лікування в Калинівській центральній районній лікарні у період часу з 22.12.2020 року по 04.01.2021 року, були виявлені тілесні ушкодження: політравма - закрита тупа травма живота, розрив селезінки з внутрішньочеревною кровотечою, гематоми перипанкреатичної клітковини, заочеревиного простору, забій лівої нирки, закрита тупа травма грудної клітки зліва, закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, забійна рана лівої брови, садна обличчя та лівого колінного суглобу. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_15 являлись небезпечними для життя, як такі, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища, тому належать до тяжких тілесних ушкоджень (згідно п.2.1.2 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6), виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), можливо в строк, вказаний у постанові - 22.12.2020 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту, складеним 07.05.2021 року слідчим СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_23 , та план-схемою, який є невід`ємним додаткам до нього, згідно яких потерпілий ОСОБА_15 на місці дорожньо-транспортної пригоди розказав та показав, де саме водій автомобіля марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», номерний знак « НОМЕР_2 » - ОСОБА_14 здійснив з ним зіткнення, та за яких обставин;

- протоколом проведення слідчого експерименту, складеним 09.06.2021 року слідчим СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_23 , та план-схемою, який є невід`ємним додаткам до нього, згідно яких на той момент свідок ОСОБА_14 на місці дорожньо-транспортної пригоди розказав та показав, де саме автомобіль марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», номерний знак « НОМЕР_2 », під його керуванням, здійснив зіткнення з велосипедом марки (моделі) «Україна», та за яких обставин;

- висновком експерта № СЕ-19/102-21/8823-ІТ, складеним 01.07.2021 року головним судовим експертом сектору автотехнічних досліджень відділу автотехнічних досліджень та криміналістичного дослідження транспортних засобів Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_24 , згідно якого, в заданій дорожній обстановці, дії водія автомобіля марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», номерний знак « НОМЕР_2 » - ОСОБА_14 з технічної точки зору регламентувались вимогами пунктів 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України. В ситуації, яка склалася, можливість попередження наїзду на велосипед у водія автомобіля марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», номерний знак « НОМЕР_2 » - ОСОБА_14 полягала у виконанні ним вимог пунктів 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, для чого у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру. В заданій дорожній обстановці, дії велосипедиста ОСОБА_15 з технічної точки зору регламентувались вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. В ситуації, яка склалась, при технічних параметрах, вказаних в постанові про призначення експертизи, та з врахуванням показів велосипедиста ОСОБА_15 , велосипедист ОСОБА_15 міг мати або не мати технічної можливості попередити контактування з автомобілем марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», номерний знак « НОМЕР_2 », шляхом термінового гальмування, з зупинкою велосипеда до смуги руху автомобіля, тобто в категоричній формі дати відповідь не видається за можливе. В ситуації, яка склалась, при технічних параметрах, вказаних в постанові про призначення експертизи, та з врахуванням показів водія ОСОБА_14 , питання щодо технічної можливості попередження пригоди у велосипедиста ОСОБА_15 експертом не досліджувалось;

- протоколом проведення слідчого експерименту, складеним 18.11.2021 року слідчим СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_23 , та план-схемою, який є невід`ємним додаткам до нього, згідно яких потерпілий ОСОБА_15 на місці дорожньо-транспортної пригоди додатково розказав та показав, за яких саме обставин та умов водій автомобіля марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», номерний знак « НОМЕР_2 » - ОСОБА_14 здійснив з ним зіткнення;

- висновком експерта № СЕ-19-22/1353-ІТ, складеним 04.05.2022 року головним судовим експертом відділу автотехнічних досліджень лабораторії інженерно-транспортних досліджень Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_25 , згідно якого, у даній дорожній ситуації водій автомобіля марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», номерний знак « НОМЕР_2 » - ОСОБА_14 , з технічної точки зору, повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній ситуації велосипедист ОСОБА_15 , з технічної точки зору, повинен був діяти у відповідності до вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній обстановці за власними показаннями велосипедист ОСОБА_15 не мав технічної можливості уникнути подію даної дорожньо-транспортної пригоди. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», номерний знак « НОМЕР_2 » - ОСОБА_14 , з технічної точки зору, вбачаються невідповідності вимогам пунктів 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, які знаходяться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди. За власними показаннями велосипедиста ОСОБА_26 , в його діях невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходилися у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, не вбачається;

- висновком експерта № 200/14625-14626, складеним 29.07.2022 року судовим експертом, науковим співробітником лабораторії інженерно-транспортних та дорожньо-технічних досліджень Національного наукового центру «Інститут судових експертиз імені заслуженого професора М.С.Бокаріуса» Міністерства юстиції України ОСОБА_27 , згідно якого, в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», номерний знак « НОМЕР_2 » - ОСОБА_14 повинен був діяти у відповідності до вимог пункту 16.13 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення з велосипедистом ОСОБА_15 для водія автомобіля марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», номерний знак « НОМЕР_2 » - ОСОБА_14 , визначалась шляхом виконання ним вимог пункту 16.13 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», номерний знак « НОМЕР_2 » - ОСОБА_14 не відповідали вимогам пункту 16.13 Правил дорожнього руху України, та з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до частини 1 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Положеннями статті 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними та допустимими, такими, що не протирічать один одному, приймає їх та приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Від допиту свідка обвинувачення - ОСОБА_28 , прокурор ОСОБА_29 відмовився з огляду на те, що дана особа не була прямим очевидцем вчиненого злочину та їй не відомі обставини, які мають істотне значення для справи. З цієї ж підстави, обвинувачений ОСОБА_14 , його захисник - адвокат ОСОБА_30 підтримали позицію прокурора та вважали недоцільним виклик та допит вищезазначеного свідка, а тому на підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 14.06.2024 року, дана відмова прокурора прийнята судом та визнано недоцільним допит свідка обвинувачення ОСОБА_28 під час розгляду даного кримінального провадження.

Згідно положень статті 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Тобто, дотримуючись засади змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Цей стандарт у кримінальному провадженні, на думку суду було дотримано.

Дослідивши всебічно і об`єктивно усі обставини кримінального провадження, судом не було виявлено таких обставин, яким би версія обвинувачення не надала розумного пояснення або які би свідчили про можливість іншої версії інкримінованої події.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, правильно кваліфіковані органами досудового слідства.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Прокурор ОСОБА_31 у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просила визнати ОСОБА_14 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_14 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, із іспитовим строком, визначеним судом. Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_14 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Потерпілий ОСОБА_15 у письмовій заяві, адресованій суду (а.с.113 матеріалів кримінального провадження) просив призначити ОСОБА_14 покарання не пов`язане з позбавленням або обмеженням волі, оскільки останній завдану шкоду кримінальним правопорушенням відшкодував.

Обвинувачений ОСОБА_14 та його захисник - адвокат ОСОБА_30 просили суд призначити покарання із застосуванням положень статті 75 КК України, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_14 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_14 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень статті 12 КК України, віднесено до тяжкого злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_14 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Слобідка Калинівського району Вінницької області, є громадянином України, має середньо-спеціальну освіту, одружений, має на утриманні малолітніх дітей, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдатом, водієм автомобільного відділення автомобільного взводу транспортного відділення військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 19.06.2023 року, ОСОБА_14 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та судимостей не має.

За довідками-характеристиками, виданими Іванівською сільською радою Калинівського району Вінницької області 12.01.2021 року за № 109, 12.06.2023 року № 063, ОСОБА_14 за місцем проживання характеризується посередньо, компрометуючими матеріалами сільська рада не володіє.

З службової характеристики, виданої 12.06.2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_32 слідує, що військовослужбовець ОСОБА_14 за місцем несення військової служби характеризується позитивно.

Відповідно до консультативних висновків спеціалістів, виданих 13.01.2021 року Комунальним підприємством «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради, ОСОБА_14 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

За досудовою доповіддю, складеною 30.10.2023 року заступником начальника Хмільницького районним відділом № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість ОСОБА_14 , його спосіб життя, який має на утриманні малолітніх дітей, історію правопорушень, наявність конструктивних планів на майбутнє, середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, та середній рівень небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високу небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб). У випадку, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_14 від відбування покарання із випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на нього обов`язків, передбачених п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Статтею 66 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: 1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; 2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; 2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; 3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; 4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; 5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; 6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; 7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; 8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; 9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (провадження № 51-9408км18), наведений у статті 66 КК України перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті.

За рекомендаціями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

З урахуванням вищезазначених вимог закону та роз`яснень щодо застосування його норм, суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість визнання обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_14 : щире каяття; добровільне відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_14 , органом досудового розслідування та судом не встановлено.

Санкція частини 2 статті 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого рішення в цій частині.

Первинним етапом повинна бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду і розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у постанові від 19 березня 2020 року у справі № 290/932/19 зазначив, що призначення покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, означає, що суд має виходити із санкції тієї статті, за якою кваліфіковано вчинений злочин. У санкції такої статті (частини чи пункту статті) визначається один чи кілька основних видів покарання і, як правило, його межі. Всі санкції статей КК України є альтернативними або відносно визначеними. У них передбачено кілька основних, різних за своєю суворістю покарань. Суд, виходячи з принципу справедливості покарання, має застосувати більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише тоді, коли менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження нею нових злочинів.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру діяння, обстановки, способу, місця, часу його вчинення, наявності декількох пом`якшуючих обставин, відсутністю обтяжуючих обставин, особи обвинуваченого, суд погоджується із позицією прокурора щодо призначення ОСОБА_14 покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказане кримінальне правопорушення, а саме у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Абзацами 1, 2 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимоги статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Частиною шостою статті 368 КПК України встановлено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 756/4830/17-к вказала про те, що визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

А дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

За змістом статті 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

За приписами статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вказані положення підлягають застосуванню у взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 КК України, за якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Системне тлумачення правових норм, визначених у статтях 50, 65 та 75 КК України, дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням можливості досягти мети покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. За приписами статті 75 КК України, рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням приймається з урахуванням можливості досягнення цілей покарання.

Для застосування положень статті 75 КК України, суд має належним чином дослідити й оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, та врахувати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується в тому разі, коли є відповідні умови і підстави.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст протиправної поведінки. Крім того, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в головних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; наявність джерел правомірного отримання доходів для забезпечення власних потреб та осіб, які перебувають на його утриманні; наскільки його ціннісні орієнтири збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого тощо.

При цьому в аспекті застосування положень статті 75 КК України, законодавець підкреслює важливість досягнення такої цілі покарання, як виправлення засудженої особи, прямо вказавши, що звільнення з випробуванням застосовується, якщо суд дійде висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, де суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, а й інші обставини справи.

В аспекті досягнення мети покарання виправлення є таким впливом покарання на свідомість особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, які призвели до вчинення кримінального правопорушення, що виявляється, зокрема, у внесенні коректив у її соціально-психологічні характеристики, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального.

Досягнення мети виправлення означає, що в особистості засудженого в результаті застосування до нього покарання відбулися такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення і засудження вчиненої суспільно небезпечної дії та своєї винуватості.

З урахуванням наведеного, враховуючи характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; особи обвинуваченого ОСОБА_14 та способу його життя, беручи до уваги наявність декількох обставин, які пом`якшують його покарання, суд прийшов до висновку, що вищезазначені судом обставини у їх сукупності не свідчать про ОСОБА_14 , як про особу, яка схильна до продовження злочинної діяльності, та не свідчать про неможливість звільнення його від покарання з випробуванням.

За таких обставин, зваживши на дані доповіді органу пробації, відповідно до якої виправлення ОСОБА_14 можливе без позбавлення або обмеження його волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства, за умови здійснення нагляду і контролю, із застосуванням соціально-виховних заходів, необхідних для виправлення, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_14 без відбування покарання, а тому приймає рішення про звільнення від відбування остаточного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 (два) роки, та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Як зазначено вище, санкція частини 2 статті 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. У цьому випадку додаткове покарання є альтернативним, а доцільність його застосування вирішується судом у кожному конкретному випадку.

Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації. При цьому Правилами дорожнього руху України регламентований єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки.

За роз`ясненнями, які містяться у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 і статті 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Наведене свідчить про те, що рішення суду щодо застосування чи не застосування додаткового покарання повинно бути належним чином мотивовано у вироку.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_14 додаткового покарання, суд враховує як особу винного, так і обставини кримінального правопорушення, яке сталося внаслідок порушення ОСОБА_14 вимог Правил дорожнього руху України, що потягло за собою тяжкі наслідки у вигляді спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження.

Позиція потерпілого ОСОБА_15 щодо виду та розміру покарання не є визначальною з урахуванням конкретних обставин вчиненого ОСОБА_14 кримінального правопорушення та наслідків, що настали у результаті його вчинення.

Так, відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 15.02.2023 року у справі № 130/1208/21 (провадження № 51-1271км22), позиція потерпілих, щодо призначення покарання, хоча і може бути врахована судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною в цьому питанні.

У постанові Верховного Суду від 08.07.2021 року у справі № 607/18721/19 (провадження № 51-918км21) зазначено, що позиція потерпілої особи щодо визначення винному виду та розміру покарання й можливості звільнення від його відбування є не процесуальною вимогою, а думкою потерпілого, яка може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність. Також така висловлена позиція не обмежує потерпілого у можливостях подальшого оскарження до суду вищого рівня законності й обґрунтованості вироку у частині вирішення вказаних питань, у тому числі щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

Наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_14 , позитивні дані про його особу, слугували підставою для призначення судом основного покарання у розмірі, наближеному до мінімальної межі, визначеної санкцією ч.2 ст.286 КК України, а також для застосування до ОСОБА_14 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, проте ці обставини не свідчать про неможливість застосування додаткового покарання.

Враховуючи, що вчинене ОСОБА_14 кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, беручи до уваги, наслідки злочину у виді заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, що вказує на небезпечність обвинуваченого, як водія під час керування транспортним засобом, суд приходить до висновку, що не призначення ОСОБА_14 за таких обставин додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, буде свідчити про не дотримання судом загальних засад призначення особі покарання за вчинене кримінальне правопорушення та допущення неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

Проходження ОСОБА_14 військової служби на посаді водія автомобільного відділення автомобільного взводу транспортного відділення військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, не може бути безумовною підставою для призначення покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки він, як військовослужбовець може бути переведений на іншу посаду, на якій виконувати військові обов`язки.

Позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_14 не створює перешкод для залучення командиром військової частини інших осіб керувати транспортними засобами та виконувати завдання з перевезення вантажів.

Суспільна небезпека від можливих наслідків порушення Правил дорожнього руху України значно перевищує особисті інтереси ОСОБА_14 .

Призначення судом додаткового покарання ОСОБА_14 у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 2 (два) роки, що є наближеним до мінімального, не є обмеженням його права на працю та продовження несення ним військової служби.

Відповідно до положень частини 1 статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. До ОСОБА_14 застосовується покарання на підставі вироку суду, оскільки останній визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Будь-який вид покарання, передбачений КК України, призводить до звуження прав засудженої особи. Однак таке звуження прав зумовлене правовою природою покарання, яке, окрім іншого, є заходом кримінального примусу, що застосовується від імені держави до особи, яка вчинила кримінально-каране діяння.

Незастосування до ОСОБА_14 у виді позбавлення права керування транспортними засобами буде недостатнім для його виправлення та перевиховання.

При визначенні даним вироком покарання, судом враховано, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (абзац п`ятий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення).

Такий висновок узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (рішення у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, заява № 10249/03) (рішення Конституційного Суду від 26 січня 2011 року № 1-рп/2011).

З урахуванням вищенаведеного, визначене даним вироком покарання відповідає принципам справедливості.

Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме автомобіль марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», державний номерний знак « НОМЕР_2 », та велосипед марки (моделі) «Україна», які згідно постанови слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_16 від 22.12.2020 року, поміщені відповідно до арешт-майданчика та камери зберігання речових доказів Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно повернути власнику (законному володільцю).

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_17 від 25.01.2021 року у справі № 132/4048/20 (номер провадження 1-кс/132/32/21) про тимчасовий доступ до речей та документів, а саме медичні документи на ОСОБА_15 /постанова слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_23 від 11.01.2021 року/, після набуття вироком законної сили, необхідно повернути особі, у якої вони були тимчасово вилучені.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_17 від 29.12.2020 року у справі № 132/4048/20, на автомобіль марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», державний номерний знак « НОМЕР_2 », та велосипед марки (моделі) «Україна», накладений арешт.

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_17 від 29.12.2020 року у справі № 132/4048/20.

Частиною 4 статті 374 КПК України передбачено, що у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування призначалися та проводилися експерті дослідження, розмір витрат на які становить: згідно висновків експерта від 12.01.2021 року № СЕ-19/102-21/307-ІТ у розмірі 1144грн.15коп.; від 28.01.2021 року № СЕ-19/102-21/441-ІТ у розмірі 1144грн.15коп.; від 01.07.2021 року № СЕ-19/102-21/8823-ІТ у розмірі 1201грн.34коп.; від 04.05.2022 року №СЕ-19-22/1353-ІТ у розмірі 6864грн.80коп.; від 29.07.2022 року № 200/14625-14626 у розмірі 4719грн.25коп., а всього 15073грн.69коп.

З урахуванням цього, витрати на залучення експертів за вказаними висновками у загальному розмірі 15073грн.69коп., підлягають стягненню з ОСОБА_14 на користь держави.

Цивільний позов потерпілою особою під час розгляду кримінального провадження заявлявся, однак відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 14.06.2024 року, був залишений без розгляду.

Заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого в ході досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

Відповідно до частин 1, 2 статті 374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення - місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 06 травня 2025 року, то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_14 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_14 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 06 травня 2025 року.

Початок строку відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження, а саме автомобіль марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», державний номерний знак « НОМЕР_2 », та велосипед марки (моделі) «Україна», які згідно постанови слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_16 від 22.12.2020 року, поміщені відповідно до арешт-майданчика та камери зберігання речових доказів Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, повернути власнику (законному володільцю).

Речові докази, вилучені в ході розслідування кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_17 від 25.01.2021 року у справі № 132/4048/20 (номер провадження 1-кс/132/32/21) про тимчасовий доступ до речей та документів, а саме медичні документи на ОСОБА_15 /постанова слідчого СВ відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_23 від 11.01.2021 року/, після набуття вироком законної сили, повернути особі, у якої вони були тимчасово вилучені.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_17 від 29.12.2020 року у справі № 132/4048/20, на автомобіль марки (моделі) «Mercedes-Benz 100D», державний номерний знак « НОМЕР_2 », та велосипед марки (моделі) «Україна» - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_14 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта згідно висновків експерта від 12.01.2021 року № СЕ-19/102-21/307-ІТ у розмірі 1144грн.15коп.; від 28.01.2021 року № СЕ-19/102-21/441-ІТ у розмірі 1144грн.15коп.; від 01.07.2021 року № СЕ-19/102-21/8823-ІТ у розмірі 1201грн.34коп.; від 04.05.2022 року № СЕ-19-22/1353-ІТ у розмірі 6864грн.80коп.; від 29.07.2022 року №200/14625-14626 у розмірі 4719грн.25коп., а всього 15073грн.69коп.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя