КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 13 травня 2025 року, апеляційні скарги з доповненнями захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 січня 2025 року, відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого у АДРЕСА_2

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, -

за участю: в режимі відеоконференцзв`язку прокурора захисників підозрюваного ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_9 та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 19 лютого 2025 року, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , та підозрюваний ОСОБА_7 , кожен окремо, подали апеляційні скарги в яких просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу.

Зокрема, захисники просили застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою або визначити розмір застави.

Підозрюваний ОСОБА_7 просив викликати свідка ОСОБА_10 , змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло у нічний період доби з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Вважають оскаржувану ухвалу незаконною та необгрунтованною.

На думку сторони захисту підозра необґрунтована, оскільки зібрані докази не підтверджують причетність ОСОБА_7 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Також, зазначають про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки у матеріалах клопотання стороною обвинувачення не наведено конкретних відомостей продовження їх існування.

Посилаються на те, що в матеріалах провадження відсутні доручення та відповідні процесуальні рішення про визначення групи слідчих у кримінальному провадженні, а відтак НСРД проведено не уповноваженими оперуповноважними.

При цьому, підозрюваний ОСОБА_7 звертає увагу на те, що його позбавлено права на апеляційний розгляд, оскільки всі подані апеляційні скарги не розглянуто у строк.

У суді апеляційної інстанції підозрюваним ОСОБА_7 надано доповнення до апеляційної скарги в яких він зазначає про те, що слідчим суддею у мотивувальній частині рішення не зазначено про підстави відмови у задоволенні клопотань захисників та підозрюваного поданих під час розгляду клопотання.

Крім того, слідчим суддею не враховано те, що в матеріалах справи відсутній протокол затримання.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного його захисників, які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти їх задоволення, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що вони до задоволення не підлягають.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 14 липня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001317, за підозрою, у тому числі ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

19 серпня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

09 січня 2025 року старший слідчий в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 строком до 19 лютого 2025 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 січня 2025 року клопотання задоволено.

З таким рішенням, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування та продовження запобіжного заходу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та за умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Продовжуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 строк тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Слід зазначити, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Відповідно до вказаного рішення «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із інкримінованим йому кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що його причетність до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, є обґрунтованою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, умислу в діях, винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Доводи апеляційних скарг про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя вірно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Крім того, слідчим суддею всупереч доводам сторони захисту, встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на час розгляду клопотання продовжують мати місце.

Зокрема, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за санкцією якого передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років з конфіскацією майна, а тому, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим, він може вживати заходів щодо створення перешкод для встановлення обставин кримінального правопорушення.

З матеріалів клопотання убачається, що у кримінальному провадженні не встановлені всі особи, які причетні до вчинення кримінального правопорушення, досудове розслідування на даний час не завершене, і процес збору доказів триває, а тому існує вірогідність того, що ОСОБА_7 може знищити речові докази, які ще не віднайдені слідством.

Також, інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення ймовірно вчинено ним у складі організованої групи, у зв`язку з чим ОСОБА_7 може координувати свої дії з іншими співучасниками, впливаючи на зміст, характер, обсяг їх показань та процесуальну поведінку.

Окрім цього, в клопотанні зазначено про фіксування фактів конспірації під час вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, що також свідчить про високий рівень підготовки та конспіративності дій підозрюваного, що підтверджує схильність та здатність приховувати та маскувати свої протиправні дії всіма доступними силами та засобами.

Ризик того, що підозрюваний може продовжити кримінальне правопорушення, підтверджується тривалістю вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, який носив систематичний характер, та необхідністю в отриманні джерела доходів для забезпечення його життєдіяльності, оскільки ОСОБА_7 не був працевлаштований, що може стати підставою для продовження вчинення аналогічних та інших кримінальних правопорушень, оскільки збут психотропних речовин може приносити швидкий стабільний заробіток.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки він в повному обсязі довів обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу. Вказане рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Слідчий суддя враховуючи обгрунтованність повідомлення про підозру, конкретні обставини кримінального провадження та тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, дані, які характеризують особу підозрюваного, обґрунтовано продовжив до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також, слідчий суддя зазначив про відсутність виправданих потреб у визначенні підозрюваному ОСОБА_7 розміру застави, з огляду на право суду, що закріплене у п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України. З таким висновком погоджується колегія суддів.

Матеріали справи не містять та захисниками не надано медичних висновків щодо неможливості утримання під вартою ОСОБА_7 за станом здоров`я, а тому посилання підозрюваного на незадовільний його стан, самі по собі, не можуть бути достатньою підставою для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, оскаржуваною ухвалою зобов`язано керівника установи, де утримується під вартою ОСОБА_7 , забезпечити отримання ним медичної допомоги відповідно до його стану здоров`я.

Доводи сторони захисту про неналежність протоколів за результатами проведення НСРД, а також посилання на аудіо та відео докази, як вважає підозрюваний спростовують його причетність до інкримінованого кримінального правопорушення, підлягають перевірці під час дослідження доказів у суді першої інстанції на стадії судового розгляду кримінального провадження по суті.

Разом із тим, строк оскаржуваної ухвали закінчився 11 січня 2025 року та підозрюваному ОСОБА_7 в подальшому продовжувався раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у тому числі із визначенням розміру застави.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону, а тому підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді у даному провадженні не встановлено.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 199, 194, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 січня 2025 року відносно ОСОБА_7 , - залишити без змін, а апеляційні скарги з доповненнями захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13

Унікальний номер справи 757/402/25-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14

Провадження 11сс/824/1437/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.183, 199 КПК