Провадження № 1-кп/638/1943/25
УХВАЛА

Іменем України

14 серпня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0000160 від 10 січня 2024 року з обвинувальним актом щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Шевченківського районного суду міста Харкова перебуває кримінальне провадження № 0000160 від 10 січня 2024 рок з обвинувальним актом щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, мотивуючи клопотання тим, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за наступних обставин. Так, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, у військовому звані «молодший сержант», перебуваючи на посаді номера обслуги 2 єгерського відділення 2 єгерського взводу 5 єгерської роти 2 єгерського батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та незаконно тимчасово ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 12 листопада 2023 року самовільно залишив місце тимчасової дислокації підрозділу в районі н.н. Шийківка Ізюмського району Харківської області та до 17 жовтня 2024 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

Прокурор зазначив, що ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії досудового розслідування продовжують існувати та жодним чином не зменшились, а застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не може запобігти вказаним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 проти клопотання прокурора не заперечували.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання з додатками, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими злочином та передбачає у разі визнання особи винною застосування покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 08 липня 2025 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів до 05 вересня 2025 року та визначено заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ч. 3, 5 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 08 липня 2025 року, метою застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою було забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання ризикам, передбаченим п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Станом на день проведення судового засідання суду не надано достатніх належних доказів усунення або зменшення ризиків, які були підставою для застосування запобіжного заходу, а також обставин, які перешкоджають триманню обвинуваченого під вартою. При цьому, прокурором доведено, що ризики, передбачені п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати.

Зокрема, залишається достатньо підстав вважати, що встановлений під час застосування запобіжного заходу ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, продовжує існувати, оскільки ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

З огляду на тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , та суворість можливого покарання, яке може бути призначено у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення так і обставини, як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці даного ризику, обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Суд враховує, що в даному випадку суворість покарання, передбаченого за злочин, за вчинення якого обвинувачується ОСОБА_4 , в сукупності з даними про його особу та іншими обставинами кримінального правопорушення, яке вчинено в умовах воєнного стану, є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику його переховування.

Ризик незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні підтверджується тим, що ОСОБА_4 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, здійснити вплив на свідків, як умовлянням, так і маючи безперешкодний доступ до вогнепальної зброї, за її допомогою погрожувати свідкам, щоб вони відмовились від своїх показань, які вони надали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді з метою уникнути покарання за вчинений злочин. При цьому, згідно зі встановленою Кримінальним процесуальним кодексом України процедурою отримання показань у кримінальному провадженні, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

На переконання суду, ризики, передбачені п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурором в судовому засіданні не підтверджені та ґрунтуються виключно на припущеннях, оскільки суду не надано доказів, що попереднє поведінка ОСОБА_4 свідчить про наявність у нього намірів та можливості перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом умисного вчинення самокалічення або симулювання хвороби, тощо. Окрім того, прокурором не обґрунтовано ризик того, що ОСОБА_4 може чинити інше кримінальне правопорушення, в тому числі ст. 407, 408 КК України, оскільки матеріали кримінального провадження не містять відомостей про систематичну антисоціальну, протиправну, кримінально карану поведінку обвинуваченого, яка б давала підстави стверджувати про схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу презумпції невинуватості, зазначений ризик вважається недоведеним доки не надано доказів протилежного.

Разом з тим, відсутність ризиків, передбачених п. 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, жодним чином не нівелює наявність та реальне існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки встановлені в судовому засіданні обставини дають підстави стверджувати, що ризик переховування та впливу на свідків не зменшився та продовжує існувати, а запобігти їх настанню без застосування запобіжного заходу неможливо.

Судом враховано дані про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, має місце реєстрації та мешкання, раніше не судимий, а також те, що матеріали справи не містять будь-яких даних, що поточний стан його здоров`я перешкоджає перебуванню в ізоляції від суспільства.

Відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

З урахуванням всіх обставин справи, виходячи з того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, однак єдиним запобіжним заходом, який під час воєнного стану застосовується до військовослужбовців, обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, суд дійшов висновку, що ризики, які були встановлені слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу, а також ризик незаконного впливу на свідків, продовжують існувати, і при цьому їх настанню неможливо запобігти застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в період воєнного стану в України зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та дотримання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Слідчим суддею Салтівського районного суду міста Харкова при застосуванні запобіжного заходу ухвалою від 08 липня 2025 року було визначено суму застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 60560,00 гривень, виходячи з того, що застава в такому розмірі зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є завідомо непомірною.

Суд вважає, що визначена при застосуванні запобіжного заходу на стадії досудового розслідування застава у виді 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не є завідомо непомірною для обвинуваченого, здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, у зв`язку з чим відсутні підстави для зменшення визначеного раніше розміру застави, а тому суд визначає заставу у тому ж розмірі.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 197, 199, 314-315, 331, 369-372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за матеріалами кримінального провадження № 0000160 від 10 січня 2024 року, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 12 жовтня 2025 року.

Визначити ОСОБА_4 суму застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят), 00 гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок № UA0006674, банк отримувача ДКСУ м. Київ, код отримувача (ЄДРПОУ) 26281249, код банку отримувача 820172, отримувач коштів Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, призначення платежу: застава згідно ухвали Шевченківського районного суду міста Харкова від 14.08.2025 у справі № 638/14249/25 (провадження 1-кп/638/1943/25) стосовно ОСОБА_4 .

При внесенні визначеної суми застави звільнити ОСОБА_4 з-під варти.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати до прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатись з місця проходження військової служби без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця проходження служби; утримуватися від спілкування із свідками з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1