Справа № 570/2560/25
Номер провадження 1-кс/570/266/2025
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2025 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі слідчого судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

підозрюваного ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне, вул.С.Петлюри, 10) клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №1 Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_6 , по матеріалах досудового розслідування №0000334 від 22 травня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.1 ст.307 КК України відносно підозрюваного ОСОБА_3 ,

про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту,

у с т а н о в и в:

оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, при цьому обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, слідчий просить обрати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання строком на 2 місяці (60 днів), поклавши відповідні обов`язки.

У судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання повністю і по аналогічних мотивах та пояснили суду про обставини, вказані у ньому.

Слідчий додатково пояснив, що 22 травня 2025 року виділені матеріали досудового розслідування № 0000120 від 03.03.2025 та внесені відповідні відомості в ЄРДР та вказав на наявність декількох описок як в клопотанні, так і в матеріалах справи.

Прокурор вважає, що домашній арешт не є найсуворішим запобіжним заходом і фактично дублює умови коменданської години.

Підозрюваний не заперечував щодо обрання відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, умови якого йому зрозумілі. Пояснив, що є інвалідом 1-А групи з дитинства довічно з діагнозом гемофілія, пересувається за допомогою милиць, проживає з рідною сестрою та її чоловіком у будинку, який належав їх померлій матері.

Суд встановив такі обставини.

Згідно з клопотанням, ОСОБА_3 , порушуючи порядок, встановлений ст.6, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», маючи умисел на незаконне зберігання психотропної речовини, без мети збуту, діючи з корисливих мотивів незаконно зберігав у п?яти паперових згортках та в трьох пакетах з полімерного матеріалу кристалічну речовинну білого кольору - «метамфетамін», які знаходилися у кімнаті будинку по АДРЕСА_1 , до моменту проведення 07 квітня 2025 року у період часу з 16 год. 14 хв. по 19 год. 00 хв. обшуку за вищевказаною адресою. Під час обшуку працівники поліції виявили та вилучили кристалічну речовину білого кольору, яка згідно з висновком експерта являється психотропною речовиною - «метамфетамін», загальною масою 0,4831 г., обіг якої обмежений відповідно до списку 2 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

Крім того, ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, незаконно зберігав при собі з метою збуту психотропну речовину - «метамфетамін», яку діючи з корисливих мотивів, 07 квітня 2025 року приблизно о 15 год. 00 хв., перебуваючи поблизу мосту через р.Устя в селищі Квасилів Рівненського району Рівненської області, незаконно збув ОСОБА_7 за 500 грн., кристалічну речовину, яка знаходилася в прозорому поліетиленовому сліп-пакеті, яка відповідно до висновку експерта у своєму складі містить психотропну речовину - «метамфетамін», масою 0,1350 г., обіг якої обмежений відповідно до списку 2 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів.

За даним фактом з 22 травня 2025 року розслідується кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.1 ст.307 КК України.

29 травня 2025 року ОСОБА_3 повідомлений про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч.1 ст.307 КК України.

Суд застосував такі норми права.

Відповідно до п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність, ніхто не може бути позбавлений свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

За змістом ст.131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ст.177 КПК України основною метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу зобов`язує слідчого суддю встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді даного клопотання суд з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень. Доказами, які дають для цього підстави, є протокол обшуку від 07.04.2025, протокол допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - понятих при проведенні обшуку, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , висновками експертів. Суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення. Вирішуючи питання обгрунтованості підозри суд визначив, що вона досягає рівня, необхідного для обрання запобіжного заходу та є обгрунтованою в тій мірі, яка обумовлює характер обмеження прав і свобод підозрюваного, стосовно якого обирається запобіжний захід певного виду.

За визначенням, яке містить рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Зібрані органами досудового розслідування докази на даному етапі досудового розслідування дають достатні підстави вважати, що особа обґрунтовано підозрюється в інкримінованому йому злочині.

З моменту повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, підозрюваний, усвідомлюючи реальність покарання, санкція тяжкого злочину передбачає позбавлення волі на строк до восьми років, може вжити заходів, щоб переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності.

Також підозрюваний, будучи обізнаним про коло осіб кому відомо, чи може бути відомо про обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, в тому числі знаючи свідків, шляхом умовлянь, вчинення тиску, погроз та/або будь-яким іншим чином вплинути на цих осіб з метою зміни показань як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду даного провадження.

Враховуючи дані про особу підозрюваного в їх сукупності: стан здоров`я підозрюваного, є інвалідом 1-а групи з дитинства довічно, відсутність судимостей, його соціальні зв`язки у вигляді родини, також тяжкість покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, перевіривши наявність достатніх підстав вважати, що ризики, на які вказує слідчий існують і підтверджуються матеріалами кримінального провадження, вважаю, що ця особа за певних умов може порушити свої процесуальні обов`язки. Зазначені обставини є виправданими та необхідними елементами, які визначають потребу у застосуванні відносно даної особи запобіжного заходу.

При оцінці пропорційності застосування запобіжного заходу певного виду для запобігання встановленим ризикам та з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, слідчий суддя враховує досліджені під час судового засідання матеріали та індивідуальні особливості кримінальногь провадження, беручи до уваги відомості про особу підозрюваного, та внаслідок цього має визначити такий запобіжний захід, який є достатнім для запобігання неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та забезпечення виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Суд зауважує, що згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» домашній арешт, з урахуванням його ступеня та інтенсивності, вважається позбавленням волі за змістом статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Законним та обґрунтованим вважається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Прокурор під час судового розгляду не зміг довести, що незастосування більш суворого запобіжного заходу не зможе запобігти настанню ризиків, наявність яких була зазначена у клопотанні і встановлена у судовому засіданні, тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити, разом з тим, необхідно вирішити питання обрання запобіжного заходу.

Відповідно до ст.179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного зобов`язання виконувати покладені обов`язки, передбачені ст.194 КПК України. У випадку їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Застосування особистого зобов`язання дозволяє досягти завдання кримінального провадження, а також забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків завдяки незначній мірі процесуального примусу, що характеризує його як найменш обтяжливий запобіжний захід. Таке рішення забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, і відповідатиме Конституції України, вимогам КПК України, нормам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Звертаю увагу ініціторів клопотання на те, що у ч.5 ст.194 КПК України встановлений чіткий та виключений перелік обов`язків, необхідність покладення яких має бути доведена прокурором.

Крім того, видається доречним, щоб ініціатор клопотання про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту мав відповідну інформацію і міг довести, що власники житла або інші мешканці не заперечують проти того, щоб ця особа знаходилася у їх житлі під домашнім арештом. "Житло цієї особи" охоплює випадки, коли підозрюваний 1) є власником (співвласником) такого житла; 2) зареєстрований у такому житлі; 3) постійно або тимчасово проживає у такому житлі без реєстрації тощо. При цьому правильною є практика слідчих, які пропонуючи цей запобіжний захід, з`ясовують при цьому думку власника житла (якщо він відомий) та оцінивши усі обставини в сукупності, у тому числі: міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання; наявність у нього родини і утриманців тощо.

Ст.309 КПК України визначений виключний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Скарги на ухвали щодо застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді. Разом з тим, враховуючи вимоги ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка передбачає право на справедливий суд, позбавлення за даних обставин права на апеляційне оскарження є фактично порушенням принципів рівності всіх перед законом і судом та доступу до правосуддя.

Керуючись ст.176, 179, 193, 194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

відмовити у клопотанні про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Корнин Рівненського району Рівненської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , громадянина України, офіційно не працевлаштованого, раніше несудимого, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язок прибувати до слідчого, прокурора та суду за кожним викликом; повідомляти їх про зміну свого місця перебування.

Строк дії обов`язків становить два місяці.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора під час досудового розслідування та судового провадження, відповідно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Слідчий суддя' ОСОБА_1