Рівненський апеляційний суд
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

04 вересня 2025 року м. Рівне

Справа № 559/3265/25

Провадження № 11-сс/4815/263/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 серпня 2025 року про часткове задоволення клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні № 0000410 від 09.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, ?

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 серпня 2025 року задоволено частково клопотання старшого слідчого СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 в межах строку досудового розслідування до 10 вересня 2025 року з покладенням на підозрюваного наступних обов`язків:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися з постійного місця проживання.

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого щодо неповнолітньої особи, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від семи до дванадцяти років. Наголошує, що слідчим суддею не враховано, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки ніде не працює, тому може в будь-який момент покинути місце свого проживання. Крім того, після вчинення інкримінованого злочину він втік з місця події та переховувався від правоохоронних органів до часу, поки не був відшуканий працівниками поліції. Також вважає, що ОСОБА_6 може впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні з метою змінити ними своїх показань, оскільки підтримує з ними сімейні відносини, тому вважає, що він потребує ізоляції від суспільства шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 вказує, що інших доказів про вчинення ОСОБА_6 інкримінованого правопорушення, окрім показів потерпілої, сторона обвинувачення не надала. Зазначає, що підозрюваний з потерпілою з дитинства зростали разом і у них не було ніяких непорозумінь. Наголошує, що згідно протоколу потерпілої, вона не кричала, не кликала на допомогу, не пішла на інше ліжко, яке було вільне в кімнаті, а після повернення з кухні знову лягала спати біля підозрюваного на підлогу. Зауважує, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду у зв`язку з втечею підозрюваного з місця події є необґрунтованим та не підтверджений жодними доказами, оскільки в той день він зранку поїхав за своїм місцем проживання до м. Здолбунів з пересадкою в м. Рівне, проте в нього розрядився телефон і він пішов в парк, де є блоки живлення та станція підзарядки телефонів, де і був затриманий працівниками поліції.

Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишити оскаржувану ухвалу без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, думку підозрюваного та його захисника, які заперечили проти її задоволення та просили залишити рішення слідчого судді без зміни, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 інкримінується те, що 09 серпня 2025 року приблизно о 01.00 год. він, перебуваючи на підлозі кімнати будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 разом із своєю неповнолітньою двоюрідною сестрою ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на задоволення статевої пристрасті природнім шляхом, керуючись спонуканнями задоволення своїх сексуальних бажань, посягаючи на статеву свободу та недоторканість іншої особи, усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідків і бажаючи їх настання, застосував фізичне насильство до неповнолітньої ОСОБА_9 , яку притиснув до себе та утримуючи в лежачому положенні на животі, використовуючи свою перевагу в силі по відношенню до останньої, не реагуючи на її прохання припинити зазначені протиправні дії, подолавши її опір, здійснив вагінальне проникнення в тіло неповнолітньої ОСОБА_9 з використанням своїх геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), внаслідок чого принизив її гідність та спричинив фізичний біль і моральні страждання.

10.08.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

У відповідності до вимог ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою, відповідно до ч.2 даної статті, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені в ч.1 цієї статті (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст.177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість покарання та наслідки вчинення протиправних діянь.

Як вбачається із матеріалів провадження, при розгляді клопотання про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу в суді першої інстанції слідчий та прокурор не довели того, що більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавлення волі, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Так, слідчий суддя оцінив в сукупності всі обставини, необхідні для обрання запобіжного заходу, в тому числі вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри у вчиненні злочину, ступінь його тяжкості та особу підозрюваного, який одружений, має двох малолітніх дітей, раніше до кримінальної відповідальності не притягався та прийшов до вірного висновку про відсутність доказів, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

Доводи апеляційної скарги прокурора про наявність ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, а також впливу на потерпілу та свідків жодним доказом не доведені, отже є голослівними. Крім того, ухвалою слідчого судді на нього покладено відповідні обов`язки, що передбачає контроль за поведінкою підозрюваного з боку правоохоронних органів, порушення яких може спричинити ініціювання обрання більш суворого запобіжного заходу, що на думку апеляційного суду, може запобігти ризикам, передбачених ст.177 КПК України в разі їх настання.

Посилання прокурора щодо тяжкості інкримінованого злочину, в якому підозрюється ОСОБА_6 не можуть, на думку суду, безумовно свідчити про наявність ризиків, зазначених у клопотанні слідчого. Крім того, сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.

Під час апеляційного розгляду захисник та підозрюваний зазначили, що він не порушує обов`язки, покладені на нього слідчим суддею, співпрацює зі слідством, з`являється за викликами до слідчого, прокурора та суду, тому вважають, що обраний запобіжний захід є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Прокурор в судовому засіданні підтвердила доводи підозрюваного та його захисника та вказала, що повідомлення про порушення ОСОБА_6 обов`язків, покладених на нього судом при обранні запобіжного заходу, не надходили, письмові або усні дані про вплив на потерпілу в органу досудового розслідування відсутні, не зафіксовано порушення запобіжного заходу, також відповідно до характеристики сільської ради останній характеризується позитивно, що свідчить про те, що на даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення не обґрунтовано наявність ризиків, зазначених в клопотанні, а тому суд прийшов до правильного висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 ..

Отже, враховуючи викладене в сукупності та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього кодексу, колегія вважає, що наявні на даний час обставини та факти свідчать про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням додаткових обов`язків достатньою мірою забезпечить необхідний баланс між правами підозрюваного та інтересами досудового розслідування.

Однак, орган досудового розслідування не позбавлений права, в разі недотримання підозрюваним умов цілодобового домашнього арешту звернутися до слідчого судді з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

За таких обставин, слідчий суддя обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому законних підстав для скасування ухвали слідчого судді і постановлення нової ухвали по викладених в апеляційній скарзі доводах прокурора апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 11 серпня 2025 року про часткове задоволення клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадженні № 0000410 від 09.08.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2