Справа №:755/4970/25
Провадження №: 1-кс/755/2747/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" серпня 2025 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі представника власника майна - ОСОБА_3 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТОЗЕМ» адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного у межах кримінального провадження № 0000373, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України,

встановив:

06 серпня 2025 року представник ТОВ «Простозем» адвокат ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва в порядку ст. 174 КПК України із клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 08.04.2025 року у межах кримінального провадження № 0000373, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, на земельну ділянку з кадастровим номером 800000000:66:038:0001, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку з кадастровим номером 800000000:66:243:0002, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2; будівлі та споруди, що розташовані на земельних ділянках 800000000:66:038:0001 та 800000000:66:243:0002; нежитлові будівлі за реєстраційними номерами об`єктів нерухомого майна: 00 та 00.

Клопотання обґрунтовано тим, що ТОВ «ПРОСТОЗЕМ» з Єдиного державного реєстру судових рішень стало відомо про наявність ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 08.04.2025 року по справі № 755/4970/25, відповідно до якої накладено арешт у кримінальному провадженні №0000373, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, на вище вказані об`єкти нерухомого майна, шляхом заборони розпорядження.

Відповідно до реєстраційних номерів об`єктів нерухомості, це нежитлові будівлі ТОВ «ПРОСТОЗЕМ», а саме: об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 00, нежитлова будівля, загальною площею 15,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2, що належить ТОВ «ПРОСТОЗЕМ» на підставі державної реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 46577753 від 22.04.2019 року;

об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 00, нежитлова будівля, загальною площею 15,0 кв. м за адресою: м. Київ, просп. Ватутіна Генерала, буд. 14в, що належить ТОВ «ПРОСТОЗЕМ» на підставі державної реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 46578785 від 22.04.2019 року.

Вважав, ТОВ «ПРОСТОЗЕМ» не має жодного відношення до кримінального провадження №0000373 від 04.02.2025 року, оскільки об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 00, нежитлова будівля, загальною площею 15,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2, було придбано ТОВ «ДЕ-ЛЮКС» () у ТОВ «ЕКОБУДІНВЕСТМЕНТ» () на підставі відповідних договорів купівлі-продажу від 28.08.2015 року, та від 31.08.2015 року посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , які зареєстровані в реєстрі за № 2868, № 2902.

В 2019 році нерухоме майно з реєстраційним номером 00, нежитлова будівля, загальною площею 15,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2, було продано ТОВ «ДЕ-ЛЮКС» громадянину України ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі договорів купівлі-продажу від 20.03.2019, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського округу ОСОБА_6 , зареєстровані в реєстрі за № 1673, номер запису про право власності 30786133, та за №1671, номер запису про право власності 30786771.

09.04.2019 року нерухоме майно з реєстраційним номером 00, нежитлова будівля, загальною площею 15,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 внесено його власником до статутного капіталу ТОВ «ПРОСТОЗЕМ» () на підставі акту оцінки вартості та приймання-передачі майна, що вноситься до Статутного капіталу ТОВ «ПРОСТОЗЕМ», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського округу ОСОБА_6 , що зареєстровано в реєстрі за № 2178, 2179.

Об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 00, нежитлова будівля, загальною площею 15,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, було придбано ТОВ «ДЕ-ЛЮКС» () у ТОВ «ЕКОБУДІНВЕСТМЕНТ» () на підставі відповідних договорів купівлі-продажу від 28.08.2015 року, та від 31.08.2015 року, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , які зареєстровані в реєстрі за № 2864, № 2901.

В 2019 році нерухоме майно з реєстраційним номером 00, нежитлова будівля, загальною площею 15,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, було продано ТОВ «ДЕ-ЛЮКС» громадянину України ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі договорів купівлі-продажу від 20.03.2019, посвідчених приватним нотаріусом Київського міського округу ОСОБА_6 , зареєстровані в реєстрі за № 1672, номер запису про право власності 30785149, та за №1670, номер запису про право власності 30785717.

09.04.2019 року нерухоме майно з реєстраційним номером 00, нежитлова будівля, загальною площею 15,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, внесено його власником до статутного капіталу ТОВ «Простозем» () на підставі акту оцінки вартості та приймання-передачі майна, що вноситься до Статутного капіталу ТОВ «ПРОСТОЗЕМ», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського округу ОСОБА_6 , що зареєстровано в реєстрі за № 2178, 2179.

В тексті ухвали Дніпровського районного суду м. Києва, якою накладено арешт на вище перелічене майно, відсутні посилання на наявність доказів визнання вказаних договорів недійсними, а від так вони є чинними згідно ст. 204 ЦК України, якою передбачено імперативне правило презумпції правомірності правочину.

А від так, прокурором не доведено, що вказане майно могло бути набуто кримінально протиправним шляхом та отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а від так, законно набуте власниками майно не відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Крім того, нежитлові будівлі за вищевказаними адресами набуті в 2015 році ТОВ «ЕКОБУДІНВЕСТМЕНТ» на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20.02.2015 № 760/2562/15-ц, яке набуло законної сили 03.03.2015 року.

Окрім того, згідно норм ЗУ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», який набув чинності 09.04.2025, та відповідно до норм якого перебіг позовної давності за вимогами щодо витребування чи визнання права щодо нерухомого майна, переданого з державної або комунальної власності у приватну власність, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, починається від дня державної реєстрації права власності першого набувача або дати передачі першому набувачеві нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності.

Даним законом внесені зміни також до ст. 388 ЦК України, відповідно до яких держава, територіальна громада, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті, також не може витребувати майно від добросовісного набувача на свою користь, якщо:

1) з моменту реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності першого набувача на нерухоме майно, передане такому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність, незалежно від виду такого майна, минуло більше десяти років;

2) з дати передачі першому набувачеві з державної або комунальної власності у приватну власність нерухомого майна, щодо якого на момент такої передачі законодавством не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності, минуло більше десяти років.

Тобто, ТОВ «ПРОСТОЗЕМ» є законним, добросовісним власником майна, переданого у приватну власність більше 10 років тому, а від так вказане майно не може бути витребувано.

Аналогічні арешти вже накладались ухвалами Печерського районного суду міста Києва від 24.12.2021 № 757/68228/21-к та від 24.10.2023 № 757/29140/22-к у кримінальному провадженні № 0000128 від 19.08.2021 за ч. 4 ст. 190 КК України.

Поряд з цим, вказані арешти з підстав, викладених у даному клопотанні - скасовані на підставі ухвал Печерського районного суду міста Києва від 14.06.2023 №757/21770/23-к та 17.10.2023 №757/29978/23-к.

Крім того, Державним бюро розслідувань здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000068 від 15.05.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 197-1 КК України.

У межах цього провадження здійснювалась перевірка обставин можливого заволодіння земельними ділянками які перебувають у власності територіальної громади міста Києва, шляхом реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що у подальшому надає право на передачу у приватну власність земельних ділянок, на яких вони знаходяться. Серед адрес вказано зокрема - м. Київ, пр. Р. Шухевича, 14В; вул. Азербайджанська, 1.

Від так, слідчим ТУ ДБР у м. Києві на підставі постанови про закриття кримінального провадження від 11.12.2023 надана правова оцінка правомірності набуття права власності на нерухомість, арешт яких оскаржується.

Державним бюро розслідувань зазначено, що ч. 2 ст. 197-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею, або групою осіб, або щодо земельних ділянок особливо цінних земель, земель в охоронних зонах, зонах санітарної охорони, санітарно-захисних зонах чи зонах особливого режиму використання земель.

Водночас, вказані обставини у ході досудового розслідування не знайшли свого підтвердження, зокрема жодним чином не спростовано протиправність реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, щодо яких здійснювалось досудове розслідування.

Більше того, кримінальне провадження № 0000373 від 04.02.2025 за ч. 3 ст. 197-1 КК України підлягає закриттю на підставі п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КК України, оскільки Державним бюро розслідування не встановлено в діянні складу кримінального правопорушення в діяльності ТОВ «ПРОСТОЗЕМ» за вказаними об`єктами нерухомості та вже досліджені підстави набуття майна у власність.

З огляду на викладені обставини, вважав, що накладений арешт є необґрунтований, та станом на дату подання даного клопотання в ньому відпала потреба, оскільки судом надавалась можливість стороні обвинувачення дослідити як вказані земельні ділянки, так і вказані будівлі та споруди, що на них розташовані.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив його задовольнити з підстав, що наведені в ньому.

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва не з`явився.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 28.04.2025 року було задоволено клопотання прокурора та накладено арешт в межах кримінального провадження № 0000373, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1 КК України, на:

- земельну ділянку з кадастровим номером 800000000:66:038:0001, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1;

- земельну ділянку з кадастровим номером 800000000:66:243:0002, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2;

- будівлі та споруди, що розташовані на земельних ділянках 800000000:66:038:0001 та 800000000:66:243:0002;

- зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно нежитлові будівлі з реєстраційними номерами об`єктів нерухомого майна: 00 та 00, шляхом застосування заборони будь-яким фізичним та юридичним особам на розпорядження, вчинення дій спрямованих на зміну форми, площі та місця розташування.

В якості підстав для накладення арешту прокурором зазначено необхідність забезпечення збереження речових доказів у кримінальному проваджені.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

При цьому, згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства щодо накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. Обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.

Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Виходячи із аналізу ч. 2 ст. 174 КПК України, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Враховуючи вказане, з урахуванням ухвал слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 року та 17 жовтня 2023 року, слідчий суддя приходить висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належного йому майна, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Крім того, подальше збереження арешту майна є необґрунтованим та недоцільним, а також набирає характер надмірного тягаря та невиправдано обмежує права власника майна.

Враховуючи, викладене, слідчий суддя доходить висновку щодо необхідності задоволення клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Клопотання про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт, який було накладено ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 08.04.2025 року (справа № 755/4970/25, провадження №: 1-кс/755/1213/25) у межах кримінального провадження № 0000373, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.02.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, на:

- земельну ділянку з кадастровим номером 800000000:66:038:0001, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1;

- земельну ділянку з кадастровим номером 800000000:66:243:0002, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2;

- будівлі та споруди, що розташовані на земельних ділянках 800000000:66:038:0001 та 800000000:66:243:0002;

- зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно нежитлові будівлі з реєстраційними номерами об`єктів нерухомого майна: 00 та 00, шляхом застосування заборони будь-яким фізичним та юридичним особам на розпорядження, вчинення дій спрямованих на зміну форми, площі та місця розташування - повністю.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1