Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/2734/25

Номер провадження: 1-кп/511/314/25

21.08.2025 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря судового засідання:- ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника Роздільнянського РВ філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000398 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.05.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кам`янка Роздільнянського району Одеської області, громадянина України, пенсіонера, не одруженого, з середньою освітою, який зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

18.08.2025 року до Роздільнянського районного суду Одеської області з Роздільнянської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000398 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.05.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

На досудовому слідстві обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», строк застосування запобіжного заходу спливає 23.08.2025 року. Одночасно було визначено розмір застави у межах 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 1 січня 2025 року) в сумі 151 400,00 гривень.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання, в якому зазначив про необхідність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на 60 днів, оскільки вважає, що ризики, передбачені пунктами 1,3, 4 ч.1ст.177 КПК України, які були встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу на даний час не відпали.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та подав клопотання про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Свою позицію обгрунтував тим, що на даний час після проведення слідчим необхідних слідчих дій та закінченні досудового розслідування у застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не має необхідності, так на даний час слідчий провів всі необхідні слідчі дії, в тому числі допитав підозрюваного ОСОБА_4 , який дав визнавальні покази та щиро розкаявся у вчиненому правопорушенні, провів слідчий експеримент з підозрюваним, в ході я якого ОСОБА_4 повністю підтвердив на місті скоєння злочину свої покази. Крім цього допитані всі свідки та потерпіла. Потерпілій відшкодовано всі збитки та вона склала відповідну заяву зазначивши, що претензій до ОСОБА_4 вона не має і не бажає, щоб ОСОБА_4 утримувався під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала клопотання захисника та просила відпустити ОСОБА_4 додому.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора належить до задоволення.

Висновок суду обгрунтовано наступним.

Відповідно до статей 3, 4 та 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадження; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є відповідно до ч.2 ст.177 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш-м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яким за законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, не одружений, будь-яких осіб на утриманні не має, що свідчить про відсутність у нього стійких соціальних зав`язків.

Ризики встановленні слідчим суддею при обранні запобіжного заходу не відпали та захисником не надано доказів про їх зменшення, або про те що вони перестали існувати.

Суд вважає, що дійсно існує передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, ризик, що ОСОБА_4 може переховуватися та ухилятись від явки до суду з метою уникнення покарання, Даний ризик обґрунтовується тим, що місце проживання ОСОБА_4 розташоване в м. Роздільна Роздільнянського району Одеської області, тобто в безпосередній близькості від лінії державного кордону України з Республікою Молдова, причому з територією так званої Придністровської Молдавської Республіки (ПМР), яка непідконтрольна офіційним органам влади Республіки Молдова. А обмеження на ОСОБА_4 , пов`язані з забороною перетину кордону особами мобілізаційного віку у зв`язку з воєнним станом, не розповсюджуються через вік підозрюваного. Також, ОСОБА_4 не одружений, будь-яких осіб на утриманні не має, що свідчить про відсутність у нього стійких соціальних зав`язків. Вказані обставини в сукупності вказують на наявність можливості у ОСОБА_4 вибути з території України або ухилитись від органу досудового розслідування і суду в інший спосіб.

Також суд вважає, що існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на потерпілу та свідків в даному кримінальному провадженні. Суд вважає, що данні ризики, були встановленні слідчим суддею, є триваючими і на даний час не перестали існувати. Станом на теперішній час, потерпіла та свідки не допитані в судовому засіданні.

Суд вважає, що у зв`язку з військовою агресією збройних сил РФ та впровадження на території України воєнного стану, відповідно до рішення Верховного головноккомандувача №62/2022 вказані ризики лише збільшились, так як повсякденний уклад цивільного способу життя порушено.

Прокурором в повному обсязі зазначені ризики обгрунтовані, а стороною захисту в свою чергу не спростовані.

Суд вважає, що обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту, про що клопотав його захисник перед судом, неможливо, так як необхідних умов для обрання такого виду запобіжного заходу на даній стадії процесу не встановлено.

Так у будинку ОСОБА_4 зареєстроване місце проживання потерпілої ОСОБА_6 , його співмешканки, а тому перебування під домашнім арештом може негативно вплинути на його процесуальну поведінку. Крім того, суд вважає, що надана потерпілою розписка ОСОБА_8 про відсутність претензій до обвинуваченого цей висновок суду не спростовує.

Відтак, аналізуючи дані обставини, суд приходить до висновку, що на даній стадії процесу, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується ОСОБА_4 і зокрема під час слухання справи у суді не надасть можливості перешкоджати обвинуваченому інтересам правосуддя шляхом ухилення від явки до суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, суд не вбачає достатніх підстав для можливості застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, приходжу до висновку, що обрати відносно ОСОБА_4 інші більш-м`які запобіжні заходи не представляється можливим, так як необхідних умов їх обрання не має і вони на думку суду не забезпечать запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, і застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не буде ефективним запобіжним заходом і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, гарантії, передбачені ст. 5 покликані в першу чергу забезпечити не відшкодування шкоди, а, зокрема, явку обвинуваченого на слухання. Розмір застави має оцінюватись з огляду на особу підсудного, належну йому власність та інше, тобто щоб перспектива втрати застави у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі.

Застава необхідна лише тоді, коли існують підстави для тримання під вартою. Якщо ризику втечі можна уникнути за допомогою застави або інших гарантій, обвинуваченого слід звільнити, враховуючи, що у нього менше причин для втечі, коли очікується більш м`яке покарання.

Крім того, розмір застави має бути належним чином обґрунтовано у рішенні, яке встановлює заставу та також має бути враховано матеріальне становище обвинуваченого (підсудного) та його платоспроможність. За певних обставин небезпідставним також буде взяття до уваги суми збитку, що ставиться йому в провину.

Таким чином, відповідно до норм Європейського законодавства, застава є гарантією уникнення спроби підозрюваного втечі.

Згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи матеріальне становище обвинуваченого, тяжкість кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, та з огляду на те, що такий розмір застави вже розглядався слідчим суддею, суд вважає за необхідне визначити розмір застави у розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, обвинувачений або заставодавець мають право у будь - який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окрім цього, суд вважає за необхідне відповідно до норм ч. 3 ст. 183 та ч. 5 ст. 194 КПК України у разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора та/або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні з приводу обставин кримінального правопорушення; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України обвинувачений звільняється з - під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває обвинувачений, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

На підставі викладеного і керуючись ст. 177, 178, 182,183, 194, 202,315 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В клопотанні захисника адвоката ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, - відмовити.

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального №0000398 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.05.2025 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19 жовтня 2025 року (включно), в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», місцезнаходження юридичної особи: Люстдорфська дорога, 11, місто Одеса, Одеська область, 65059..

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави в 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 1 січня 2025 року) в сумі 151 400,00 гривень у національній грошовій одиниці,, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу.

Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора та/або суду;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками у кримінальному провадженні з приводу обставин кримінального правопорушення;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій ДУ «Одеський слідчий ізолятор»,.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснити, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали направити Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», - для виконання, прокурору та обвинуваченому, - до відома.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст Ухвали виготовлений та підписаний суддею 21 серпня 2025 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1