Справа № 362/5283/25
Провадження № 1-кс/362/532/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2025 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Василькові Обухівського району Київської області клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000484 від 14.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

15 липня 2025 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області поштою надійшло клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 , в якому просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: чорну чоловічу куртку без маркувань на якій маються ознаки горіння, яку поміщено до паперового конверту; мобільний телефон марки «Realme Note 50», чорного кольору, який поміщено до спеціального пакету CRI 1195147, які зберігають на собі сліди кримінального правопорушення, які було вилучено у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , під час особистого обшуку який був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів, шляхом тимчасового позбавлення їх власника права розпорядження, користування цим майном та його відчуження.

Клопотання слідчого мотивовано тим, що в провадженні слідчого відділення ВП № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000484 від 14.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 13.07.2025, приблизно о 20:30 год. ОСОБА_5 , 1968 р.н., перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де на подвір`ї будинку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, намагався поїхати на мопеді у невідомому напрямку. В цей час ОСОБА_6 , 1948 р.н., ( мати ) та ОСОБА_7 , 1972 р.н. ( брат ) намагались завадити протиправним діям ОСОБА_5 , внаслідок чого останній взяв каністру з бензином, облив ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та підпалив останніх, внаслідок чого ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді термічних опіків 2-3 ступеню 50-70 % тіла, а ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді термічних опіків 2-3 ступеню 50-60 % тіла.

14.07.2025 в період часу з 01 год. 36 хв. по 01 год. 54 хв., за адресою:

АДРЕСА_1 , в порядку ст. 208 КПК України затримано особу підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час затримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було проведено обшук останнього, в ході якого було виявлено та вилучено:

-Чорну чоловічу куртку без маркувань на якій маються ознаки горіння, яку поміщено до паперового конверту.

- Мобільний телефон марки «Realme Note 50», чорного кольору, який поміщено до спеціального пакету CRI 1195147.

14.07.2025 вилучені під час обшуку речі визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження.

Вищевказані речі було вилучено до відділу поліції № 1 Обухівського РУП, за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Васильків, вул. Покровська, 1.

Речові докази є матеріальними об`єктами, які зберігають на собі сліди кримінального правопорушення, були набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Належне забезпечення збереження вказаного речового доказу можливе лише за умови накладення на нього арешту із забороною у користуванні та розпорядженні ним власником або іншою особою, яка має на те, передбачені діючим законодавством права, що може призвести до їх приховування, пошкодження, втрати, знищення, використання або перетворення (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Попередня правова кваліфікація ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України - а саме закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двом або більше особам.

Відповідно до п. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Метою накладення арешту на тимчасово вилучене майно є збереження речових доказів, а саме на тимчасово вилучене майно у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час особистого обшуку який був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, а саме:

1. Чорну чоловічу куртку без маркувань на якій маються ознаки горіння, яку поміщено до паперового конверту.

2. Мобільний телефон марки «Realme Note 50», чорного кольору, який поміщено до спеціального пакету CRI 1195147, які зберігають на собі сліди кримінального правопорушення, а також були набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

В органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що у разі не накладення арешту на зазначене майно існує загроза використання, можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення та відчуження, зокрема, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що в свою чергу свідчить про наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Чорна чоловіча куртка без маркувань на якій маються ознаки горіння, яку поміщено до паперового конверту; мобільний телефон марки «Realme Note 50», чорного кольору, який поміщено до спеціального пакету CRI 1195147, які зберігають на собі сліди кримінального правопорушення власником яких є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

В зв`язку із вище викладеним в органу досудового розслідування виникла необхідність у застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.) (далі Конвенція) учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).

Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В зв`язку із вище викладеним в органу досудового розслідування виникла необхідність у застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий у клопотанні зазначає, що у ході досудового розслідування необхідно з`ясувати усі обставини кримінального правопорушення, провести ряд слідчих дій та судових експертиз, для чого необхідно збереження майна, в тому стані в якому вони знаходилися на момент виявлення, що може вплинути на об`єктивність проведених досліджень, для цього необхідно накласти арешт на зазначене майна та зберігати його в матеріалах кримінального провадження.

Слідчий в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та не застосовувати аудіо-, відео фіксацію під час розгляду, клопотання підтримав у повному обсязі.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив розглянути клопотання про арешт майна, вилученого у ОСОБА_5 без присутності сторони захисту.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали у їх сукупності, слідчий суддя доходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні ВП № 1 Обухівського РУП Головного управління Національної поліції в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Постановою від 14.07.2025 старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 чорну чоловічу куртку без маркувань на якій маються ознаки горіння, яку поміщено до паперового конверту; мобільний телефон марки «Realme Note 50», чорного кольору, який поміщено до спеціального пакету CRI 1195147, які зберігають на собі сліди кримінального правопорушення, які було вилучено у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , під час особистого обшуку який був затриманий в порядку ст. 208 КПК України було визнано речовими доказами.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

У відповідності до положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

За змістом статті 98, пункту 1 частини 2 та частини 10 статті 170 КПК України, арешт майна, метою якого є збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що це майно є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Положення ч. 2 ст. 173 КПК України передбачають, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи, що старшим слідчим доведено необхідність застосування арешту, з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, а також з урахуванням того, що вказане у клопотанні майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, а саме містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є речовими доказами, а не накладення арешту може призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, або подальшого використання, слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність достатніх підстав для арешту майна, а відтак клопотання підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись статтями 22, 98, 107, 167, 170, 171, 172, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції № 1 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні № 0000484 від 14.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України,- задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: чорну чоловічу куртку без маркувань на якій маються ознаки горіння, яку поміщено до паперового конверту; мобільний телефон марки «Realme Note 50», чорного кольору, який поміщено до спеціального пакету CRI 1195147, які зберігають на собі сліди кримінального правопорушення, які було вилучено у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , під час особистого обшуку який був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів, шляхом тимчасового позбавлення їх власника права розпорядження, користування цим майном та його відчуження.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково за ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, їх захисника, іншого власника або володільця майна, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1