Справа № 592/7291/25
Провадження № 1-кс/592/3298/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми клопотання старшого слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000662, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України,

встановив:

Слідчий звернувся до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми з вказаним клопотанням та просить накласти арешт на транспортний засіб марки "Renault" моделі "Master", д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.05.2025 клопотання старшого слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000662, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України повернуто прокурору та встановлено строк в сімдесят дві години з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків.

12.05.2025 слідчий, після доопрацювання, звернувся до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми з вказаним клопотанням.

Слідчий своє клопотання мотивує тим, що слідчим відділом Сумського РУП поліції ГУНП в Сумській області проводиться Слідчим відділом Сумського РУП поліції ГУНП в Сумській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000662, розпочатого 06.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідування зокрема встановлено, що 05.03.2025 до Сумського РУП поштою надійшла заява про вчинення кримінального правопорушення адвоката ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 , про те, що ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих спонукань, шахрайським шляхом заволодів товаром, належним ОСОБА_6 , не сплативши його вартість, чим спричинив матеріального збитку на суму 241605,50 грн. (ЖЄО 21872 від 05.03.2025).

Відповідно до довідки №31/32/03 наданої РСЦ ГСЦ МВС в Харківської, Полтавської та Сумській області транспортний засіб марки "Renault" моделі "Master", д.н.з. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 .

У слідства є сукупність підстав вважати, транспортний засіб марки "Renault" моделі "Master", д.н.з. НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 , є засобом вчинення кримінального правопорушення. У зв`язку з вищевикладеним виникла необхідність накласти арешт на вказаний транспортний засіб з метою з`ясування всіх обставин, для запобігання можливості приховування вищеописаного транспортного засобу, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, а також з метою відшкодування завданих збитків та прийняття процесуального рішення, виникли підстави для арешту вищезазначеного транспортного засобу.

У судове засідання слідчий не з`явився.

Вивчивши матеріали провадження, вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Сумського РУП поліції ГУНП в Сумській області проводиться Слідчим відділом Сумського РУП поліції ГУНП в Сумській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000662, розпочатого 06.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Постановою старшого слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 від 11.05.2025, оголошено у розшук транспортний засіб марки "Renault" моделі "Master", д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Положеннями ч. 1 ст. 131 КПК передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно положень КПК (ст. 1 КПК) та належною правовою (судовою) процедурою забезпечити швидке, повне та неупереджене розслідування і судовий розгляд, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному примусу (обмеженню) (ч. 2 ст. 2 КПК).

Відповідно ч. 2 ст. 131 КПК, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, а згідно ч. 3 ст. 132 цього Кодексу застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Статтею 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиної 1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Вирішуючи дане питання суд також враховує практику ЄСПЛ висловлену у своєму Рішенні від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) де Суд зазначив наступне:

п.166. Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Згідно ч.6 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У клопотанні слідчого не зазначено, чи було заявлено цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні. До матеріалів клопотання не додано цивільний позов.

Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000662 від 03.06.2025, відсутні відомості щодо повідомлення про підозру.

В порушення вимог ч. 8 ст. 170 КПК України подане клопотання не містить відомостей щодо вартості майна ОСОБА_7 , яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, що позбавляє слідчого суддю можливості оцінити її співмірність розміру завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Згідно ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчим у клопотанні не обґрунтовано підстав для накладення арешту на автомобіль, існування обставин , які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчим не зазначено місцезнаходження вказаного автомобілю, Постанова про оголошення у розшук автомобілю не дає підстав для накладення арешту на автомобіль.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення права володіння своїм майном, суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

З метою недопущення необґрунтованого процесуального обмеження підозрюваного, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність правових підстав для арешту майна, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Клопотання старшого слідчого Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000662, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1