УХВАЛА

26 червня 2025 року

м. Київ

справа № 638/11148/23

провадження № 51-2416ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 16 червня 2025 року,

встановив:

Захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на указані вище судові рішення, де ставить питання про їх скасування і призначення нового розгляду в суді першої інстанції на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що її необхідно залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК), невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

При цьому, особі, яка подає касаційну скаргу, необхідно керуватися положеннями ст. 433 КПК, за якими суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Таким чином, суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, керується фактичними обставинами, встановленими місцевим та апеляційним судами, і перевіряє лише правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правової оцінки обставин.

Отже, наведені у касаційній скарзі доводи про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є предметом касаційного перегляду і відносяться до компетенції перевірки апеляційного суду.

Всупереч вищезазначеним нормам кримінального процесуального закону, захисник в касаційній скарзі не наводить обґрунтування своїх вимог з урахуванням повноважень Верховного Суду.

У касаційній скарзі висунута вимога про скасування оскаржених судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК. Разом із тим належного обґрунтування такої вимоги не наведено та не зазначено, у чому саме полягає неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в розумінні статей 413, 414 КПК та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в аспекті застосування ст. 412 КПК.

Стверджуючи про помилковість кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК, захисник не вказує, які саме докази свідчать про необхідність надання іншої правової оцінки обставинам кримінального провадження, ніж та, що надана судами у цьому провадженні, і стала підставою для кваліфікації дій засудженого, які об`єктивні та суб`єктивні обставини, встановлені судами, отримали неправильну юридичну оцінку і в чому вона полягає.

Зазначаючи про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги докази, які могли істотно вплинути на висновки судів; що за наявності суперечливих доказів, які мають вагоме значення, не зазначили, чому взяли до уваги одні докази й відкинули інші; що не надано належної оцінки дослідженим доказам, захисник не вказує, які саме докази отримали невірну оцінку, яким доказам не надана оцінка, які правила оцінки доказів, встановлені в статтях 86, 87, 94 КПК неправильно застосовані судами.

Стверджуючи про грубе порушення вимог кримінального процесуального та матеріального права, захисник не зазначає які саме порушення були допущені судами та як це вплинуло на законність та обґрунтованість їх висновків. Формальні та неконкретизовані твердження про недотримання судами попередніх інстанцій норм КПК щодо оцінки доказів не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції за відсутності належного обґрунтування з посиланням на відповідні матеріали кримінального провадження, норми процесуального закону, які, на переконання захисника, були порушені.

Також касаційна скарга не містить мотивів щодо того, яких порушень приписів кримінального процесуального закону було допущено судом апеляційної інстанції при апеляційному перегляді вироку місцевого суду, з огляду на межі та порядок, визначені в статтях 404, 405 КПК щодо його здійснення, які доводи залишились без відповідей чи яким із них надана неправильна оцінка.

Відповідно до ч. 6 ст. 427 КПК до касаційної скарги додаються її копії з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження. Ця вимога не поширюється на засудженого, який тримається під вартою. Натомість захисником надано лише дві копії касаційної скарги, що не відповідає приписам вказаної норми.

Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 вказаного Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.

Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.

Керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3