Провадження № 1-кс/761/9060/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на рішення прокурора Київської міської прокуратури у кримінальному провадженні № 420 240 000 000 007 32 від 27.05.2024 про відмову у визнанні потерпілим,

у с т а н о в и в :

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває скарга ОСОБА_3 на постанову прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_4 від 12.03.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 420 240 000 000 007 32 від 27.05.2024 за ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 382 КК України.

На обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_3 звернувся до прокурора Київської міської прокуратури з заявою про залучення його потерпілим у кримінальному провадженні № 420 240 000 000 007 73 від 27.05.2024.

У подальшому кримінальне провадження № 420 240 000 000 007 73 від 27.05.2024 рішенням прокурора об`єднане з кримінальним провадженням № 420 240 000 000 007 32 від 27.05.2024.

Водночас, постановою від 12.03.2025 прокурор відмовив у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 420 240 000 000 007 32 від 27.05.2024, зазначивши, що під час досудового розслідування не здобуто відомостей, які б свідчили, що ОСОБА_3 завдано шкоду.

Заявник, вважаючи вказане рішення прокурора необґрунтованим, просив його скасувати.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 просив скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.

Прокурор Київської міської прокуратури до суду не прибув, про наявність поважних причин неявки не повідомив, що у силу ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, заслухавши думку заявника, дослідивши скаргу та долучені до неї документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 2 КПК визначені завдання кримінального провадження, до яких, серед іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Крім того, кримінальним процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування покладається на слідчого суддю.

Отже, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень покликаний забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Відповідно до ст. 25 КПК слідчий зобов`язаний у межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування, зокрема в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Статтею 7 КПК передбачені загальні засади кримінального провадження, однією з яких є законність, сутність якої розкрита у ст. 9 КПК.

Так, частиною 1 статті 9 КПК на слідчого під час кримінального провадження покладений обов`язок неухильного дотримання вимог Кримінального процесуального кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Рішення прокурора у відповідності до вимог ч. 3 ст. 110 КПК приймається у формі постанови.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК постанова прокурора має містити, зокрема, відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви її прийняття, обґрунтування та посилання на положення КПК.

Таким чином, враховуючи викладене, законним процесуальне рішення може визнаватись лише у разі його відповідності вищевказаним вимогам.

У той же час, рішення прокурора від 12.03.2025 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 420 240 000 000 007 32 від 27.05.2024 зазначеним вимогам не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Статтею 92 КПК обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на прокурора та слідчого.

Прокурорами Київської міської прокуратури здійснюється процесуальне керівництво над досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів скарги, у заяві про визнання його потерпілим у цьому кримінальному провадженні останній зазначив відомості про заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 54 КПК права і обов`язки потерпілого виникають з моменту подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

У силу ч. 2 ст. 55 КПК особою, яка прийняла заяву про визнання певного суб`єкта потерпілим у кримінальному провадженні, має бути вручена останньому пам`ятка про права та обов`язки потерпілого.

Отже, враховуючи зазначене вище, прокурор у своїй постанові про відмову у визнанні потерпілим мав послатися на докази, зібрані у ході досудового розслідування, які доводять, що зазначеними у заяві ОСОБА_3 діями, останньому шкоди не заподіяно.

Однак, постанова прокурора не містить посилань на обставини, встановлені у ході досудового розслідування, які б слугували підставою для прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Лише цитування норм кримінального процесуального закону не доводять наявність даних, які б свідчили про відсутність матеріальної чи моральної шкоди.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що досудове розслідування здійснюється за ст. 365, 382 КК, які передбачає обов`язкову наявність шкоди інтересам, зокрема, фізичних осіб, що безумовно свідчить про наявність у кримінальному провадженні потерпілого.

З огляду на викладені вище обставини, слідчий суддя дійшов висновку, що постанова прокурора є необґрунтованою, тому підлягає скасуванню.

Наведене у своїй сукупності приводить слідчого суддю до висновку про наявність підстав для задоволення скарги.

Що ж стосується питання про зобов`язання прокурора залучити ОСОБА_3 до кримінального провадження як потерпілого, слідчий суддя звертає увагу, що рішення за результатами розгляду заяви у цьому конкретному випадку має прийняти слідчий, прокурор, які з огляду на власну процесуальну самостійність, наявність відповідних повноважень та достатніх відомостей, зобов`язані прийняти обґрунтоване та мотивоване рішення, яке може бути предметом подальшого судового контролю слідчого судді.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 2, 7, 9, 22, 55, 303-306, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_4 від 12.03.2025 у кримінальному провадженні № 420 240 000 000 007 32 від 27.05.2024 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим скасувати.

Зобов`язати прокурора повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 26.12.2024.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1