КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 02 липня 2025 року апеляційну скаргупредставника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника

власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференцзв`язку

власника майна ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, що належить підозрюваному ОСОБА_5 , яке було вилучено 02.04.2025 в ході проведення обшуку автомобіля марки HYUNDAI ELANTRA, номерний знак НОМЕР_1 , (ідентифікаційний номер транспортного засобу (Vehicle identification number, VIN) НОМЕР_2 ), в рамках кримінального провадження № № 0001223 від 05.07.2023, а саме на: автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA, номерний знак НОМЕР_1 , (ідентифікаційний номер транспортного засобу (Vehicle identification number, VIN) НОМЕР_2 ).

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на майно, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно та скасувати арешт на автомобіль марки HYUNDAI ELANTRA, номерний знак НОМЕР_1 , (ідентифікаційний номер транспортного засобу (Vehicle identification number, VIN) НОМЕР_2 та скасувати будь-які обмеження володіти, розпоряджатися та користуватися майном.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що клопотання подано з порушенням строків, передбачених КПК України, оскільки обшук проведено 02 квітня 2025 року, однак клопотання подано 14 квітня 2025 року.

Крім того, подане клопотання розглянуто в порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, а власника майна не повідомлено про судове засідання.

Вважає, що долучена до матеріалів клопотання постанова про визнання речовими доказами не відповідає вимогам КПК України, зокрема не зазначено всіх ознак відповідності майна речовими доказами.

Звертає увагу на те, що в протоколі обшуку зазначено про те, що відео фіксація проводилася на відеокамеру Panasonic, однак в матеріалах не міститься ні відео ні фото арештованого майна.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна та власника майна, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо її задоволення, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ГСУ НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 05 липня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001223за підозрою, у тому числі ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

В клопотанні слідчого зазначено, що мешканець міста Києва ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановлений час, але не пізніше 19.04.2024, всупереч вимогам Законів України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року, з метою особистого збагачення, вирішив стати на шлях злочинної діяльності, пов`язаної з кримінальними правопорушеннями у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, ОСОБА_5 в невстановлений час та при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежено - кокаїн масою не менше 0,5868 г., та психотропну речовину, обіг якого обмежено - амфетамін, який містився в таблетках жовтого кольору, масою не менше 19,2423 г., які зберігав по місцю свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .

02 квітня 2025 року у порядку ст. 276-278 КПК ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

02 квітня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року проведено обшук автомобіля марки HYUNDAI ELANTRA, номерний знак НОМЕР_1 , (ідентифікаційний номер транспортного засобу (Vehicle identification number, VIN) НОМЕР_2 ) користувачем та власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ході якого вилучено зазначений автомобіль.

02 квітня 2025 року поставною слідчого слідчої групи ГСУ НП України ОСОБА_10 вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

04 квітня 2025 року старший слідчий в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_8 поштовим зв`язком направив до Печерського районного суду м. Києва клопотання про арешт належного ОСОБА_5 майна, з метою збереження речових доказів та конфіскації майна, як виду покарання.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року клопотання задоволено.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170,171,172,173 КПК Україниі бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п.п. 1, 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 3 частиною другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п.п. 1, 3 ч. 2 ст.170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001223, про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні слідчого, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів, а також з метою забезпечення конфіскації майна, вбачається наявність правових підстав для його арешту.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 02 квітня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, санкція ч. 3 ст. 307 КК України передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

З матеріалів судового провадження, вбачається, що зазначені обставини підозри ОСОБА_5 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_5 до скоєних кримінальних правопорушень, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172,173 КПК України, перевірено при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Доводи апелянта в їх сукупності, не є підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки, відповідно до вимог ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 квітня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 757/17383/25-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14

Справа № 11сс/824/3812/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК