печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року

м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах власника майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна,

УСТАНОВИВ:

Короткий виклад доводів клопотання

До слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві у справі № 760/17145/24 у кримінальному провадженні № №0001056 від 12.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. КК України.

В обґрунтування скарги вказано, що 25.10.2024 року громадянці України, ОСОБА_4 , стало відомо, що з 01.08.2024 накладено арешт на автомобіль Lexus LX600, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок задоволення слідчим суддею Солом`янського районного суду ОСОБА_5 клопотання прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001056 від 12.12.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ст. 190 КК України, а саме на автомобіль Lexus LX600 днз НОМЕР_1 , який належав на праві власності ОСОБА_6 . Однак з 27.07.2024, тобто на момент розгляду вищевказаної справи, власником автомобіля була третя особа - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору купівлі продажу від 24.07.2024 та згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Розгляд справи відбувся без участі власника майна, яка є третьою особою і не має жодного відношення до кримінального провадження. Автомобіль не підпадає під ознаки речового доказу, оскільки був придбаний попереднім власником 03.10.2023, до моменту внесення відомостей про кримінальне провадження № 0001056 від 12.12.2023.

Такі дії працівників правоохоронних органів і прокуратури, які здійснюють досудове розслідування, на думку сторони захисту, дають підстави вбачати умисне порушення конституційних прав громадян та зловживання процесуальними правами під час досудового розслідування.

Явка сторін кримінального провадження

Адвокат ОСОБА_3 подала заяву про розгляд клопотання без її участі. Подане клопотання підтримала та просила задовольнити.

Від прокурора у кримінальному провадженні надійшли письмові заперечення. Проти задоволення клопотання заперечував з мотивів необхідності збереження речових доказів та можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Згідно з частиною четвертою статті 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Обставини, встановлені слідчим суддею

ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001056 від 12.12.2023 за ознаками кримінальних ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 200 та ч. 3 ст. 209 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадяни України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , маючи організаторські здібності, лідерські якості та відповідний авторитет серед криміногенного елементу, діючи умисно, з корисних мотивів, за не встановлених досудовим розслідуванням обставин, однак не пізніше початку грудня 2023 року, вирішили зайнятися незаконною діяльністю пов`язаною з систематичним заволодінням чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, з використанням електронно-обчислювальної техніки.

30.05.2024 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України.

Також у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8

30.05.2024 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час яких виявлено та вилучено автомобіль «LEXUS LX 600», 2023 року випуску, чорного кольору, н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , який відповідно до реєстраційної картки на транспортний засіб зареєстрований за Угрехелідзе Натією.

По завершенні обшуку зазначений автомобіль поміщено на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів.

Під час здійснення досудового розслідування встановлено, що автомобілем марки «LEXUS LX 600», 2023 року випуску, чорного кольору, н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , підозрюваний ОСОБА_9 , користувався на постійній основі.

Постановою слідчого від 30.05.2024 автомобіль марки «LEXUS LX 600», 2023 року випуску, чорного кольору, н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , визнано речовим доказом.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.06.2024 від 18.06.2024 у справі № 759/11750/24 у задоволенні клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001056 від 12.12.2023, про арешт майна, а саме: автомобіля марки «LEXUS LX 600», 2023 року випуску, чорного кольору, н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 - відмовлено.

Постановою старшого детектива відділу детективів Підрозділу детективів (на правах самосійного Управління) Територіального управління БЕБ у Київській області ОСОБА_22 від 17.07.2025 автомобіль марки «LEXUS LX 600», 2023 року випуску, чорного кольору, н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001056 від 12.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 31.07.2024 на автомобіль марки «LEXUS LX 600», 2023 року випуску, чорного кольору, н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , накладено арешт.

Обґрунтовуючи клопотання прокурор вказував, що автомобілем марки «LEXUS LX 600», 2023 року випуску, чорного кольору, н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , користувався на постійній основі, фактично будучи його власником, тим самим приховуючи від правоохоронних органів свої статки здобуті злочинним шляхом, які незаконно отримувалися від проведення ним протиправної діяльності, яка полягає в систематичному вчиненні ряду тяжких злочинів - шахрайств.

За договором купівлі-продажу транспортного засобу 7089/24/013475 від 24.07.2024 ОСОБА_4 придбано автомобіль марки автомобіль марки «LEXUS LX 600», 2023 року випуску, чорного кольору, н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 та зареєстрований за останньою 27.07.2024.

Норми права, які підлягають до застосування

Процесуальні правовідносини регулюються главою 17 «Арешт майна» розділу ІІ «Заходи забезпечення кримінального провадження» КПК України.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч. 2 ст. 173 ПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Мотиви слідчого судді

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.

При цьому, відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Задовольняючи клопотання прокурора та накладаючи арешт на транспортний засіб суд першої інстанції дійшов висновку, що автомобіль може бути предметом конфіскації та відповідає критеріям речового доказу.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Матеріалами справи підтверджено, що станом на час розгляду справи про накладення арешту слідчому судді Солом`янського районного суду м. Києва не було відомо тієї обставини, автомобіль є власністю ОСОБА_4 , яка є добросовісним набувачем.

Під час розгляду клопотання про скасування арешту прокурором добросовісність набуття ОСОБА_23 цього транспортного засобу у власність не спростована.

Щодо конфіскації майна як виду покарання, що слід зазначити, у такому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Однак, транспортний засіб належав не підозрюваному ОСОБА_9 , а ОСОБА_6 , тому до майна третьої особи арешт майна з метою його конфіскації, як виду покарання, не може бути застосовано. Власник майна ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні статусу підозрюваної не має.

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих чи інших речей речовими доказами. У той же час, слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування - це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому, вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

З огляду на вимоги ч. 3 статті 170 КПК арешт майна на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Між тим, як вбачається з протоколу обшуку від 30.05.2024, під час обшуку автомобіля вказаних в ухвалі слідчого судді предметів і документів не виявлено, а вилучено лише власне сам транспортний засіб. Доказів того, що автомобіль марки «LEXUS LX 600», 2023 року випуску, чорного кольору, н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, або набутий кримінально протиправним шляхом, прокурором не надано та слідчим у постанові про визнання речовим доказом не наведено.

Що стосується посилання в запереченні прокурора, що вказаний автомобіль відповідає критеріям зазначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, визнаний постановою речовим доказом, та наявні правові підстави, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України для його арешту, то прокурор повинний був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку. Разом з тим, жодних доказів того, що вказане майно є предметом та доказом розслідуваного кримінального правопорушення, в матеріалах судового провадження не міститься.

При цьому, слід зазначити, що з моменту вилучення майна 30.05.2024 та накладення на нього арешту ухвалою від 31.07.2024, минуло майже сім місяців, а тому прокурор зобов`язаний довести необхідність та наявність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, наявність потреб досудового розслідування у такому арешті майна, актуальність цього питання.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Разом з тим, такі додаткові доводи щодо необхідності продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт, прокурором не наведено.

Також, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСі проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108. п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Аналіз наявних у розпорядженні слідчого судді матеріалів свідчить про відсутність на даний час підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та наслідки арешту майна для третіх осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. 169, 170-174, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 31.07.2024 (ун. №760/17145/24) у кримінальному провадженні за № 0001056 від 12.12.2023, на майно, що належить ОСОБА_4 згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , а саме: автомобіль марки «LEXUS LX 600», 2023 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_3 .

Скасувати заборону користування, розпоряджання та відчуження вказаним майном.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1