печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

адвоката - ОСОБА_4 ,

власника майна - ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення Департаменту нагляду додержанням законів, Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001160 від 08.10.2022, -

В С Т А Н О В И В :

04.07.2023 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення Департаменту нагляду додержанням законів, Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , згідно вимог якого останній просить накласти арешт на майно, вилучене протоколом обшуку від 22.06.2023 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2023 у справі № 757/25516/23-к проведено обшук у самовільно збудованому гаражному приміщенні, розташованому на земельній ділянці з кадастровим номером :91:060:0013 (географічні координати 50.4902597, 30.4072893), який перебував у фактичному користуванні ОСОБА_5 , а саме на: розписку про отримання в займи 2000 доларів США від 20.05.2021, довіреність ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої в реєстрі за № 1627 та копії паспорту громадянина України на її ім`я, довіреність ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на ОСОБА_8 , зареєстровану в реєстрі за № 97, свідоцтво про смерть ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія НОМЕР_1 та довідку про причину смерті до неї, свідоцтво про поховання ОСОБА_9 , паспорт ОСОБА_15 НОМЕР_3, пробитий 2 дірками, витяг № 3, довіреність ОСОБА_10 , якою призначено ОСОБА_11 щодо організації похорон ОСОБА_9 та його копія іноземною мовою, свідоцтво про смерть ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серія НОМЕР_2 , довідку на одержання праху № 2174280к, довідку про причину смерті ОСОБА_13 , копію паспорту на ім`я ОСОБА_14 , з метою забезпечення збереження речових доказів.

Обгрунтовуючи клопотання прокурор вказав, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98, п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, та є речовими доказами, а відтак наявна необхідність у його арешті з метою забезпечення збереження.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, здійснювалась фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів.

У судовому засідання прокурор вимоги клопотання підтримав та просив задовольнити, вказав, що вилучене майно визнано речовим доказом, а тому з метою подальшої перевірки його значення для кримінального провадження існує необхідність у накладенні арешту на майно.

Власник майна та його представник заперечували щодо вимог клопотання, вказуючи на безпідставність вимог, оскільки прокуром недоведено, що вилучене майно має відношення до вказаного кримінального правпорушення, а відтак у задоволенні клопотання просили відмовити.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовим розглядом встановлено, що Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001160 від 08.10.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2, 3 ст. 199, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 199, ч. 2 ст. 209 (чинна з 28.04.2020), ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території України з єдиним планом злочинних дій, завідомо відомим всім учасникам, діє організована злочинна група, метою діяльності якої є виготовлення, зберігання, придбання, перевезення та збут на території України офіційних документів (носії інформації), які містять голографічні захисні елементи, тобто голографічні елементи, призначені для маркування носіїв інформації, документів і товарів з метою підтвердження їх справжності, авторства, тощо, виконаний із використанням технологій, що роблять неможливим його несанкціоноване відтворення.

22.06.2023 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2023 у справі № 757/25516/23-к проведено обшук у самовільно збудованому гаражному приміщенні, розташованому на земельній ділянці з кадастровим номером :91:060:0013 (географічні координати 50.4902597, 30.4072893), який перебував у фактичному користуванні ОСОБА_5 , під час якого виявлено та вилучено: розписку про отримання в займи 2000 доларів США від 20.05.2021, довіреність ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої в реєстрі за № 1627 та копії паспорту громадянина України на її ім`я, довіреність ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на ОСОБА_8 , зареєстровану в реєстрі за № 97, свідоцтво про смерть ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія НОМЕР_1 та довідку про причину смерті до неї, свідоцтво про поховання ОСОБА_9 , паспорт ОСОБА_15 НОМЕР_3, пробитий 2 дірками, витяг № 3, довіреність ОСОБА_10 , якою призначено ОСОБА_11 щодо організації похорон ОСОБА_9 та його копія іноземною мовою, свідоцтво про смерть ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серія НОМЕР_2 , довідку на одержання праху № 2174280к, довідку про причину смерті ОСОБА_13 , копію паспорту на ім`я ОСОБА_14 .

Прокурор вказує, що перелічені вище документи відповідають критеріям статті 98 КПК України, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на можливість їх використання в якості речових доказів, а тому постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України від 23.06.2023 визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 частини другої цієї статті у випадку, передбаченому пунктом 1, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Абзацом 2 ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Судовим розглядом встановлено, що обшук, під час якого було вилучено майно та на арешті якого на даний час наполягає сторона обвинувачення, був проведений 22.06.2023, а з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна прокурор звернувся до суду 24.06.2023, що свідчить про дотримання строку на звернення до суду з даним клопотання та відповідно дотримання вимог абзацу 2 ч. 5 ст. 171 КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі Іатрідіс проти Греції [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі Антріш проти Франції , від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та Кушоглу проти Болгарії , заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі Спорронг та Льонрот проти Швеції , пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства , n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Однак, зазначені вимоги закону при зверненні з клопотанням прокурор не дотримався.

З матеріалів клопотання вбачається, що в обгрунтування клопотання прокурор вказує, що вилучено майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98, п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України, та є речовими доказами, а відтак наявна необхідність у його арешті з метою забезпечення збереження.

Так, при дослідженні матеріалів провадження за клопотанням прокурора про арешт майна, слідчим суддею встановлено, що у в матеріалах клопотання наявна постанова про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001160 від 08.10.2022: розписку про отримання в займи 2000 доларів США від 20.05.2021, довіреність ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої в реєстрі за № 1627 та копії паспорту громадянина України на її ім`я, довіреність ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на ОСОБА_8 , зареєстровану в реєстрі за № 97, свідоцтво про смерть ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія НОМЕР_1 та довідку про причину смерті до неї, свідоцтво про поховання ОСОБА_9 , паспорт ОСОБА_15 НОМЕР_3, пробитий 2 дірками, витяг № 3, довіреність ОСОБА_10 , якою призначено ОСОБА_11 щодо організації похорон ОСОБА_9 та його копія іноземною мовою, свідоцтво про смерть ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серія НОМЕР_2 , довідку на одержання праху № 2174280к, довідку про причину смерті ОСОБА_13 , копію паспорту на ім`я ОСОБА_14 .

Разом з тим, при вивченні вказаного процесуального рішення слідчого, встановлено, що слідчий описує обставини кримінального провадження № 0001160 від 08.10.2022, проте обґрунтованого висновку, що саме вилучене майно, співвідносяться з обставинами кримінального правопорушення та доказів цьому вказане рішення не містить, як і клопотання прокурора, яке по суті містить аналогічні доводи в обґрунтування арешту вилученого майна.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на вилучене майно, прокурор повинен був зазначити, яким чином вилучене майно співвідноситься з кримінальним правопорушенням та/чи вилучене майно здобуто злочинним шляхом, одне лише посилання для цього не може слугувати правовою підставою для задоволення вимог клопотання про арешт.

Сторона обвинувачення не надала суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів, що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок власника майна з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також відсутні підстави відповідальності заявника за незаконні дії третіх осіб.

Версія органу досудового розслідування, що майно на яке накладено арешт відповідає ознакам визначених ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0001160 від 08.10.2022, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована володільцем майна в судовому засіданні.

Наряду з вказаним, слід зазначити, що підозра жодній особі не пред`явлена, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Враховуючи, вказане підстав вважати, що існує правова підстава для арешту вилученого майна взагалі спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як представник сторони обвинувачення в судове засідання не з`явився та не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння власником майном, належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне відмовити у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 26, 98, 100, 107, 117, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання прокурора першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення Департаменту нагляду додержанням законів, Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001160 від 08.10.2022 - відмовити.

Ухвала про накладення арешту/відмову у ньому може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1