Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2025 року м. Рівне

Справа № 569/7854/19

Провадження № 11-кп/4815/349/25

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_13 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2024 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000327 від 17.01.2019 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великий Олексин, Рівненського району, Рівненської області, громадянина України, українця за національністю, не одруженого, приватного підприємця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 26.07.2018 року Рівненським міським судом Рівненської області до штрафу в розмірі 850 грн. за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст.189 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Тайкури, Рівненського району, Рівненської області, громадянина України, українця за національністю, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого 19.08.2022 Рівненським міським судом Рівненської області до покарання у виді позбавлення волі на 6 років з конфіскацією майна за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст.187, ч. 2 ст.187 КК України,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст.189 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Тайкури, Рівненського району, Рівненської області, громадянина України, українця за національністю, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , судимого 18.10.2024 Рівненським міським судом Рівненської області до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 11 місяців за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст.189 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання за ч. 2 ст. 146 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 в термін відбутого покарання, попереднє ув`язнення, з моменту затримання, з 24 січня 2019 року по 24 березня 2019 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 189 КК України визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання за ч. 2 ст. 146 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Рівненського міського суду від 19.08.2022 року більш суворим, призначеного даним вироком, остаточне покарання ОСОБА_7 визначено у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією майна.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в термін відбутого покарання, попереднє ув`язнення, з моменту затримання, з 24 січня 2019 року по 23 грудня 2024 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній - тримання під вартою, але не більше, як на 60 днів, до 21.02.2025 року, включно (ухвалою Рівненського апеляційного суду від 17.02.2025 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , строк тримання під вартою на 60 днів ? до 17 квітня 2025 року включно без права внесення застави).

ОСОБА_14 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_14 від відбування призначеного покарання за ч. 2 ст. 146 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_14 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна, згідно ст. 98 КК України.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Рівненського міського суду від 18.10.2024 року більш суворим, призначеного даним вироком, остаточне покарання ОСОБА_14 визначено у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна, згідно зі ст. 98 КК України.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_14 в термін відбутого покарання, попереднє ув`язнення, з моменту затримання, з 24 січня 2019 року по 13 лютого 2019 року, та з 15 липня 2019 року по 23 грудня 2024 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_14 до вступу вироку в законну силу залишено попередній - тримання під вартою, але не більше, як на 60 днів, до 21.02.2025 року, включно (ухвалою Рівненського апеляційного суду від 17.02.2025 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_14 , строк тримання під вартою на 60 днів ? до 17 квітня 2025 року включно без права внесення застави).

Стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 на користь держави витрати на проведення експертиз в сумі 8553,56 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів у даному кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_6 , 15.01.2019 року, приблизно о 16.00 год., діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку № 18, що по вул. Шухевича в м. Рівне, на грунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_15 , маючи умисел на незаконне позбавлення волі та викрадення людини, проти волі останнього, порушуючи конституційні права і свободи ОСОБА_12 на недоторканість особи, свободу дій та пересування, з метою придушення опору останнього, застосували до нього фізичне насильство, яке виразилося у нанесенні декількох ударів руками по обличчю та тілу потерпілого, чим спричинили потерпілому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та легкі тілесні ушкодження.

Продовжуючи свої злочинні дії, реалізовуючи злочинний намір, з метою позбавлення волі та викрадення, ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в супереч волі ОСОБА_15 помістили останнього в автомобіль «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , та подавляючи його волю, позбавивши можливості чинити фізичний опір, утримували потерпілого у вищевказаному автомобілі, тим самим створивши зовнішні перешкоди вільного пересування, повезли до будинковолодіння, що за адресою будинок АДРЕСА_4 , де утримували його до 21 години 15.01.2019 в підсобному приміщенні прикутим кайданками, обмотавши обличчя липкою стрічкою та періодично наносячи удари по тулубу, завдаючи цим йому фізичних страждань шляхом спричинення сильного фізичного болю.

Тобто, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, а саме у незаконному викраденні людини, вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, способом, небезпечним для здоров`я потерпілого, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, у вимозі передачі чужого майна, права на майно, з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства, поєднане з насильством, небезпечним для здоров`я особи, за наступних обставин:

15 січня 2019 року, в період часу з 16.00 год. по 21.00 год., діючи за попередньою змовою з ОСОБА_14 та ОСОБА_7 , знаходячись в підсобному приміщенні, що за адресою: АДРЕСА_4 , з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, з корисливих мотивів, із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_15 , яке виразилося у нанесенні ударів руками по тілу, чим спричинили потерпілому зазначені тілесні ушкодження. Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, пред`явили незаконну вимогу в передачі потерпілим права власності на автомобіль «ВМW-520», який перебуває в користуванні сина потерпілого ОСОБА_16 , та права власності на квартиру АДРЕСА_5 , якою користується потерпілий ОСОБА_15 та члени його сім`ї, а також грошових коштів в сумі 1000 Євро, що в еквіваленті до національної валюти згідно офіційного курсу Національного банку України становить 32130 гривень, супроводжуючи свої дії погрозами застосування насильства та вбивства відносно потерпілого та його близьких родичів.

За результатами вищевказаних протиправних дій ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . ОСОБА_15 погодився виконати та передати грошові кошти у сумі 1000 євро, що в еквіваленті до національної валюти згідно офіційного курсу Національного банку України становить 32130 гривень, які потерпілий мав передати того ж дня, за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_6 , однак потерпілий скориставшись відсутністю спостереження за ним втік від останніх біля місця свого проживання.

ОСОБА_7 , 15.01.2019 року, приблизно о 16.00 год., діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , перебуваючи біля будинку № 18, що по вул. Шухевича в м. Рівне, на грунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_15 , маючи умисел на незаконне позбавлення волі та викрадення людини, проти волі останнього, порушуючи конституційні права і свободи ОСОБА_12 на недоторканість особи, свободу дій та пересування, з метою придушення опору останнього, застосували до нього фізичне насильство, яке виразилося у нанесенні декількох ударів руками по обличчю та тілу потерпілого, чим спричинили потерпілому відповідні тілесні ушкодження.

Продовжуючи свої злочинні дії, реалізовуючи злочинний намір, з метою позбавлення волі та викрадення, ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в супереч волі ОСОБА_15 помістили останнього в автомобіль «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , та подавляючи його волю, позбавивши можливості чинити фізичний опір, утримували потерпілого у вищевказаному автомобілі, тим самим створивши зовнішні перешкоди вільного пересування, повезли до будинковолодіння, що за адресою будинок АДРЕСА_4 , де утримували його до 21 години 15.01.2019 в підсобному приміщенні прикутим кайданками, обмотавши обличчя липкою стрічкою та періодично наносячи удари по тулубу, завдаючи цим йому фізичних страждань шляхом спричинення сильного фізичного болю.

Тобто, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, а саме у незаконному викраденні людини, вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, способом, небезпечним для здоров`я потерпілого, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань.

Крім того, ОСОБА_7 , 15 січня 2019 року, в період часу з 16.00 год. по 21.00 год., діючи за попередньою змовою з ОСОБА_14 , знаходячись в підсобному приміщенні, що за адресою: АДРЕСА_4 , з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, з корисливих мотивів, із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_15 , яке виразилося у нанесенні ударів руками по тілу, чим спричинили потерпілому вказані тілесні ушкодження. Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, пред`явили незаконну вимогу в передачі потерпілим права власності на автомобіль «ВМW-520», який перебуває в користуванні сина потерпілого ОСОБА_16 , та права власності на квартиру АДРЕСА_5 , якою користується потерпілий ОСОБА_15 та члени його сім`ї, а також грошових коштів в сумі 1000 євро, що в еквіваленті до національної валюти згідно офіційного курсу Національного банку України становить 32130 гривень, супроводжуючи свої дії погрозами застосування насильства та вбивства відносно потерпілого та його близьких родичів.

За результатами вищевказаних протиправних дій ОСОБА_14 , ОСОБА_7 . ОСОБА_15 погодився виконати та передати грошові кошти у сумі 1000 євро, що в еквіваленті до національної валюти згідно офіційного курсу Національного банку України становить 32130 гривень, які потерпілий мав передати того ж дня, за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_6 , однак потерпілий скориставшись відсутністю спостереження за ним втік від останніх біля місця свого проживання.

Тобто, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна, права на майно, з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства, поєднане з насильством, небезпечним для здоров`я особи.

ОСОБА_14 , 15.01.2019 року, приблизно о 16.00 год., діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку № 18, що по вул. Шухевича в м. Рівне, на грунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_15 , маючи умисел на незаконне позбавлення волі та викрадення людини, проти волі останнього, порушуючи конституційні права і свободи ОСОБА_15 на недоторканість особи, свободу дій та пересування, з метою придушення опору останнього, застосували до нього фізичне насильство, яке виразилося у нанесенні декількох ударів руками по обличчю та тілу потерпілого, чим спричинили потерпілому відповідні тілесні ушкодження.

Продовжуючи свої злочинні дії, реалізовуючи злочинний намір, з метою позбавлення волі та викрадення, ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в супереч волі ОСОБА_15 помістили останнього в автомобіль «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , та подавляючи його волю, позбавивши можливості чинити фізичний опір, утримували потерпілого у вищевказаному автомобілі, тим самим створивши зовнішні перешкоди вільного пересування, повезли до будинковолодіння, що за адресою будинок АДРЕСА_4 , де утримували його до 21 години 15.01.2019 в підсобному приміщенні прикутим кайданками, обмотавши обличчя липкою стрічкою та періодично наносячи удари по тулубу, завдаючи цим йому фізичних страждань шляхом спричинення сильного фізичного болю.

Тобто, ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, а саме у незаконному викраденні людини, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, способом, небезпечним для здоров`я потерпілого, що супроводжувалося заподіянням йому фізичних страждань.

Крім того, ОСОБА_14 , 15 січня 2019 року, в період часу з 16.00 год. по 21.00 год., діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , знаходячись в підсобному приміщенні, що за адресою: АДРЕСА_4 , з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, з корисливих мотивів, із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_15 , яке виразилося у нанесенні ударів руками по тілу, чим спричинили потерпілому відповідні тілесні ушкодження. Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, пред`явили незаконну вимогу в передачі потерпілим права власності на автомобіль «ВМW-520», який перебуває в користуванні сина потерпілого ОСОБА_16 , та права власності на квартиру АДРЕСА_5 , якою користується потерпілий ОСОБА_15 та члени його сім`ї, а також грошових коштів в сумі 1000 євро, що в еквіваленті до національної валюти згідно офіційного курсу Національного банку України становить 32130 гривень, супроводжуючи свої дії погрозами застосування насильства та вбивства відносно потерпілого та його близьких родичів.

За результатами вищевказаних протиправних дій ОСОБА_14 , ОСОБА_7 . ОСОБА_15 погодився виконати та передати грошові кошти у сумі 1000 євро, що в еквіваленті до національної валюти згідно офіційного курсу Національного банку України становить 32130 гривень, які потерпілий мав передати того ж дня, за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_6 , однак потерпілий скориставшись відсутністю спостереження за ним втік від останніх біля місця свого проживання.

Тобто, ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, а саме у вимозі передачі чужого майна, права на майно, з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства, поєднане з насильством, небезпечним для здоров`я особи.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, обвинуваченим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій покликається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Просить вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2024 року відносно нього змінити, призначити мінімальну міру покарання за ч.3 ст. 189 КК України.

Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи вирок суду в частині фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинувачених, покликається на незаконність, необґрунтованість і невмотивованість вироку суду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в частині виправдання ОСОБА_6 за ч.3 ст. 189 КК України.

Вважає, що судом належним чином не обґрунтовано висновки суду про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення. передбаченого ч.3 ст. 189 КК України.

На думку прокурора, судом не в повному обсязі та однобічно оцінено логічні і послідовні покази потерпілого ОСОБА_15 , які у сукупності підтверджують факт скоєння ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Поза увагою суду залишилися покази потерпілого в частині того, що саме ОСОБА_6 прикував його кайданками в сараї та обмотав лице скотчем. Не в повному обсязі, однобічно, в інтересах сторони захисту оцінено показання обвинувачених, які є непослідовними, суперечливими, неконкретними та свідка сторони захисту ОСОБА_17 . Не надано належної оцінки доказам сторони обвинувачення, зокрема, показанням свідка ОСОБА_18 .

Звертає увагу, що поза увагою суду залишилось те, що авто «Opel Vivaro», державний номерний знак НОМЕР_1 , в якому перевозили та утримували потерпілого користувався обвинувачений ОСОБА_6 та повезли до будинковолодіння, де проживала матір ОСОБА_6 .

Просить вирок Рівненського міського суду від 23.12.2024 року в частині визнання невинуватим ОСОБА_6 за ч.3 ст. 189 КК України скасувати. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 за ч.2 ст. 146 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 49 КК України звільнити від покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 189 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна. Обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк не більше 2 місяців. На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати в строк призначеного покарання попереднє ув`язнення з моменту затримання з 24.01.2019 року по 24.03.2019 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Решті вирок суду залишити без зміни.

Провести часткове судове слідство, в ході якого допитати потерпілого ОСОБА_19 , дослідити протокол за результатами проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_15 від 189.02.2019 року (Т.№1, арк. 148-150).

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор вказує, що призначене останньому покарання в повній мірі відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 зазначає, що судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок, що органом досудового розслідування та прокурором під час судового розгляду не доведено вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 189 КК України ОСОБА_6 .

Просить залишити без змін вирок суду першої інстанції в частині невизнання винуватим та виправданим ОСОБА_20 за ч.3 ст. 189 КК України за недоведеністю вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення.

В задоволенні клопотання ОСОБА_7 щодо заміни захисника відмовлено за необґрунтованістю вимог.

31 березня 2025 року, в судовому засіданні, до початку апеляційного розгляду даного кримінального провадження, обвинуваченим ОСОБА_7 заявлено клопотання про відмову від поданої ним апеляційної скарги на оскаржуваний вирок суду першої інстанції від 23 грудня 2024 року.

В задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження доказів в порядку ч.3 ст. 404 КПК України відмовлено за безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 , які підтримали заявлену ОСОБА_7 відмову від апеляційної скарги, інші учасники судового провадження не заперечили проти задоволення заявленого клопотання ОСОБА_7 про відмову від апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, потерпілого, який висловив думку щодо вирішення апеляційної скарги прокурора на розсуд суду, обвинуваченого ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, захисників ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які висловили позицію щодо вирішення апеляційної скарги прокурора на розсуд суду, обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, ОСОБА_7 , який утримався щодо висловлення своєї позиції з приводу апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження щодо поданої ОСОБА_7 відмови від апеляційної скарги і вирок суду в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження в частині оскарження вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 підлягає закриттю, а апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 403 КПК України, якщо вирок суду першої інстанції не був оскаржений іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження в зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Як убачається із заявленого клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 , останній відмовився від поданої ним апеляційної скарги на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23.12.2024 року, а учасники судового провадження не заперечили проти задоволення даного клопотання обвинуваченого, то колегія суддів вважає необхідним заявлене клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про відмову від його апеляційної скарги задовольнити, апеляційне провадження за його апеляційною скаргою закрити.

Щодо апеляційної скарги прокурора з приводу безпідставного, на його думку, виправдання ОСОБА_6 за ч.3 ст. 189 КК України, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом цієї норми в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі, і поданих у судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

В силу ч. 3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Стаття 6 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Суд зобов`язаний неухильно дотримуватися вимог Конституції України, міжнародних договорів, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, тобто з урахуванням рішень Конституційного Суду України та практики Європейського суду з прав людини, ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості) та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд наголошує про те, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Згідно із ч. 1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладений на слідчого та прокурора.

Згідно із ч. 1 ст.94 КПК України суд повинен оцінювати докази на основі всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги, а доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують висновку місцевого суду.

Виправдовуючи ОСОБА_6 за ч.3 ст. 189 КК України, суд першої інстанції у судовому засіданні відповідно до вимог кримінального процесуального закону перевірив зібрані під час досудового розслідування докази, на які посилалася сторона обвинувачення, та, згідно зі ст. 94 КПК України, оцінив їх з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності, надав належну оцінку як окремим доказам, так і їх сукупності, навів детальний аналіз досліджених доказів.

Зокрема, суд першої інстанції, проаналізував показання потерпілого ОСОБА_15 , який вказав, що ОСОБА_6 жодних вимог про передачу майна чи коштів йому не пред`являв і підтвердив відсутність останнього під час його побиття в приміщенні будинку АДРЕСА_4 ; показання обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_14 , які заперечили факт попередньої домовленості з ОСОБА_6 щодо здійснення вимоги передачі потерпілим для них майна чи коштів; показання свідка ОСОБА_17 , щодо відсутності ОСОБА_6 при встановлених судом обставинах в с. В.Олексин з участю потерпілого та обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_14 , оскільки ОСОБА_6 поїхав в місто по інсулін для матері і повернувся приблизно через годину; а також показання ОСОБА_6 щодо не пред`явлення жодних вимог майнового характеру для потерпілого і заперечення його присутності під час побиття потерпілого ОСОБА_15 , аргументуючи поїздкою за ліками для матері, які узгоджуються між собою і не спростовують доводів апеляційної скарги прокурора.

При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 також стверджував про свою невинуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.3 ст. 189 КК України.

Згідно ч. 2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Статтею 23 КПК України закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Зі змісту вироку суду першої інстанції вбачається, що, дослідивши докази, зібрані по даному кримінальному провадженню, суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 189 КК України, а саме, вимоги передачі чужого майна, права на майно, з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, з погрозою вбивства, поєднаним з насильством, небезпечним для здоров`я особи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у вироку суд припустився вибіркової, неналежної оцінки доказів у їх сукупності, надання переваги одним доказам та безпідставного відхилення інших, не знайшло свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

У оскаржуваному вироку суду наведені показання обвинувачених, потерпілого, свідків, досліджено письмові докази, яким надана належна оцінка з наведенням відповідного мотивування у вироку.

Колегія суддів зауважує, що суд вірно взяв до уваги показанням потерпілого, надані останнім в суді першої інстанції, зокрема і під час додаткового допиту 28.11.2024 року, які суд сприймав безпосередньо, попередивши потерпілого про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

В судовому засіданні апеляційної інстанції потерпілий неодноразово зазначив, що він підтримує свої показання, надані ним в суді першої інстанції, деталей в силу спливу часу не пам`ятає, будь-які доповнення до наданих у суді першої інстанції показань відсутні.

Судова колегія констатує, що суд першої інстанції згідно ст. 94 КПК України проаналізував всі надані стороною обвинувачення докази з дотриманням принципів всебічності, повноти, достатності та взаємозв`язку і цілком аргументовано відмітив про недоведення причетрності ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 189 КК України.

Переконливих та беззаперечних доказів вини ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України стороною обвинувачення надано не було, а досліджені судом першої інстанції докази в контексті висунутого обвинувачення не узгоджуються із критерієм «доведення провини поза розумним сумнівом».

Апеляційна інстанція акцентує увагу, що за вимогами ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд першої інстанції дав належну оцінку доказам та прийняв вмотивоване рішення про виправдання ОСОБА_21 за ч.3 ст. 189 КК Укрїни, а доводи прокурора щодо протилежного є неспроможними та не ґрунтуються на обставинах справи, встановлених судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження.

Апеляційною інстанцією не вставлено неповноти судового розгляду, оскільки суд першої інстанції при розгляді даного провадження детально перевірив усі надані на дослідження суду докази та вказав обґрунтовані мотиви власних висновків.

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що судовий розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Вирок суду відповідає положенням ст. 374 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування судового рішення, не встановлено.

З огляду на викладене, дотримуючись закріпленого в ст.62 Конституції України принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, а вирок суду першої інстанції в частині виправдання обвинуваченого ОСОБА_6 вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Керуючись ст.ст. 403, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Прийняти відмову ОСОБА_7 від поданої ним апеляційної скарги на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2024 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000327 від 17.01.2019 року відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 146, ч.3 ст.189 КК України, ОСОБА_7 за ч.2 ст. 146, ч.3 ст.189 КК України, ОСОБА_8 за ч.2 ст. 146, ч.3 ст.189 КК України, апеляційне провадження в цій частині закрити.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 грудня 2024 року відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 146, ч.3 ст.189 КК України, ОСОБА_7 за ч.2 ст. 146, ч.3 ст.189 КК України, ОСОБА_8 за ч.2 ст. 146, ч.3 ст.189 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в той самий строк з дня вручення для них копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3