Справа № 136/2408/24
Провадження №11-кп/801/400/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 14 лютого 2025 року, якою

задоволено клопотання прокурора та продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Купище Коростенського району Житомирської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, освіта повна загальна середня, проживає у цивільному шлюбі, неповнолітніх дітей не має, офіційно непрацевлаштованого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

Короткий зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

У провадженні Липовецького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Під час судового розгляду прокурор ініціював клопотання про продовження строків застосування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , мотивуючи тим, що останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за який передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років. Ураховуючи те, що судовий розгляд даного кримінального провадження в межах строку дії ухвали суду від 19.12.2024, якою до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, неможливо завершити, на даний час ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, прокурор просив продовжити раніше обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки вважав, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти цим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим належної процесуальної поведінки.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечував щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив урахувати, що ризики, які були підставою для застосування такого виду запобіжного заходу, зменшились, впливу на потерпілого та свідків він не буде здійснювати, за викликами суду буде з`являтись, тому просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору доби.

Захисник у судовому засіданні підтримав позицію обвинуваченого та вказав на наявність усіх правових підстав для застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, мотивуючи тим, що останній проживає у цивільному шлюбі, мав до затримання роботу, що може свідчити про наявність міцних соціальних зв`язків та факторі стримуючого характеру.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 14 лютого 2025 року - задоволено клопотання прокурора. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів. Визначено строк дії ухвали суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 застосування запобіжного заходу тривалістю до 14.04.2025. Відповідно до ст. 194 КПК України продовжено строк дії покладених на обвинуваченого обов`язків, що викладені в ухвалі слідчого судді від 19.12.2024 на строк дії даної ухвали, а також можливість внесення застави у визначеному слідчим суддю розмірі.

Ухвалене рішення мотивовано тим, що прокурором доведено продовження існування ризиків, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу з огляду на особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу, ухвалити нову, якою клопотання прокурора задовольнити частково, обравши обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

На думку захисника, прокурор у судовому засіданні не довів наявність ризиків та обставин, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може, здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник звертає увагу на те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, однак жодних процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на обвинуваченого не покладалося, тому сам факт тяжкості злочину, який інкримінується ОСОБА_7 , не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки це суперечить презумпції невинуватості.

Окрім того, звертає увагу, що судом першої інстанції належним чином не враховано особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який має постійне місце проживання та реєстрації, визнав свою вину, домовився із потерпілим про відшкодування шкоди та для цього влаштувався трактористом, виріс без батька та матері.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 просили задовольнити апеляційну скаргу та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Прокурор ОСОБА_5 просив залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідача, виступи сторін, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з мотивувальної частини ухвали, суд зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, то колегія суддів зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний, обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Як убачається із обґрунтованих висновків суду першої інстанції, у даному кримінальному провадженні існує доведений прокурором ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду. Існування вказаного ризику обумовлено не лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, а також тим, що 28.11.2024 після вручення письмового повідомлення про підозру та повістки про виклик до ВП № 4 Вінницького РРУП ГУНП у Вінницькій області, для проведення слідчих та інших процесуальних дій, останній не з`явився, контактний мобільний телефон НОМЕР_1 вимкнув, на неодноразові телефонні дзвінки не відповідав та залишив місце проживання, повідомлене слідчому, місце перебування ОСОБА_7 було встановлено лише оперативним шляхом, його затримано на підставі ухвали слідчого судді та доставлено приводом до Липовецького районного суду для розгляду клопотання про обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України. Так, свідків у даному кримінальному провадженні ще не допитано, а обвинувачений на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення проживав у с. Козинці, Турбівської ТГ, Вінницької області, де також проживають свідки і працює потерпілий, яких він знає та з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може вчиняти протиправні дії, які в кінцевому результаті можуть вплинути на судовий розгляд.

Крім того, колегією суддів ураховується те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання в установах виконання покарань України, зокрема: 16.03.2012 засуджений Коростенським міським судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, 104 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений за ст. 75 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 30.11.2012 засуджений Богунським районним судом м. Житомира за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 28.08.2013 засуджений Коростенським міським судом Житомирської області за ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 185, ч.1 ст.70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений від відбування покарання за ст. 2 Закону України «Про амністію» 03.07.2014 з Ізяславської ВК № 31 Хмельницької області. Таким чином, наявність досвіду притягнення до кримінальної відповідальності та вчинення повторно умисного злочину проти власності, навіть з урахування строків давності вчинення таких кримінальних правопорушень може бути свідченням того, що особа не робить належних висновків.

З огляду на це, судом першої інстанції обґрунтовано застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки у подальшому та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати судового розгляду кримінального провадження.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції, застосовуючи до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, залишив останньому попередньо визначений розмір застави, який співмірний вчиненому інкримінованому кримінальному правопорушенню та особі обвинуваченого, не є надмірним та непосильним. Зрештою визначений розмір застави є відповідним і достатнім стримуючим фактором, який би обвинувачений або інша особа (заставодавець) боявся б втратити внаслідок невиконання процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні.

Надаючи оцінку доводам захисника стосовно того, що обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації, визнав свою вину, домовився із потерпілим про відшкодування шкоди та для цього влаштувався трактористом, виріс без батька та матері, не є достатньою підставою для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання. До того ж, частина із зазначених обставини існувала на час інкримінованих дій, однак, вони не стали для нього стримуючим фактором. Зрештою існуючі соціальні зв`язки ОСОБА_7 є недостатніми для того, щоб гарантувати його належну процесуальну поведінку, а доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни у соціальних зв`язках останнього чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, до суду не надано.

Окрім того, колегія суддів не погоджується з доводами захисника про те, що до моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого жодних процесуальних обов`язків у вказаному кримінальному провадженні на нього ніхто не покладав.

У даному разі набуття ОСОБА_7 процесуального статусу обвинуваченого автоматично наділяє його переліком прав та обов`язків, визначених ст. 42 КПК України. До того ж, диспозиція ч.1 ст. 177 КПК України не передбачає вимог, що відповідні обов`язки мають бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого слідчим, прокурором чи судом, оскільки вказана норма передбачає лише наявність прав та виконання обов`язків, визначених законом у зв`язку з набуттям особою процесуального статусу підозрюваного або обвинуваченого.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою не заслуговують на увагу, оскільки місцевим судом ретельно враховано ті обставини, на які вказує захисник у поданій апеляційній скарзі та ухвалено рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Більш того, запобіжний захід, застосований до ОСОБА_7 на визначений строк, а питання доцільності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою буде перевірено судом через нетривалий час у порядку, передбаченому ст. 199 КПК України.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, ухвала суду відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419,422-1 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 14 лютого 2025 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3