Справа №613/2187/24 Провадження № 1-кп/613/93/25
УХВАЛА
24 березня 2025 року м. Богодухів
Богодухівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,
У провадженні Богодухівського районного суду Харківської області перебуває зазначене кримінальне провадження.
24.03.2025 у судовому засіданні прокурором було подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, обґрунтоване з посиланням на наявність ризиків, визначених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, та недостатність більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. На думку прокурора, ризик переховування від суду обумовлюється тяжкістю злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , та метою уникнення від покарання у разі визнання його виним. Крім того, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 , розуміючи тяжкість вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, своїх співслужбовців, незаконно впливати на свідків, понятих, як і шляхом умовлянь, так шляхом погроз, маючи безперешкодний доступ до зброї, з метою відмови їх від свідчень, наданих на досудовому розслідуванні. Також, прокурор вважає, що перебуваючи на волі, ОСОБА_4 , з метою ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може вдатися до самокалічення або симулювати хворобу, щоб не перебувати в умовах ізоляції. У свою чергу, перевірка достовірності підстав неявки до суду вимагатимуть від сторони обвинувачення певного часу, що призведе до необґрунтованого затягування строку судового провадження та створить можливості для ОСОБА_4 незаконно впливати на свідків у тому ж кримінальному провадженні. На наявність ризику, передбаченого пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України, вказує те, що наразі ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного із залишенням місця служби в умовах воєнного стану, що дає підстави припускати можливість вчинення ним злочину, передбаченого ст.408 КК України дезертирство, з метою переховування та ухилення від кримінальної відповідальності. Неможливість застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, особистого зобов`язання, обумовлене наявністю ризику незаконного впливу на свідків та ризику вчинення нового злочину з використанням зброї, а також тим, що в разі обрання такого запобіжного заходу обвинувачений буде зобов`язаний не відлучатися із населеного пункту, в якому він перебуває, без дозволу прокурора, слідчого або суду. Неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді застави, на думку прокурора, пов`язана з тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, і м`якість такого запобіжного заходу, як застава, створить в очах суспільства та інших військовослужбовців уяву безкарності та свавілля. Неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що жодна особа, в т.ч. з числа командування військової частини НОМЕР_1 , не звернулась до сторони обвинувачення або до суду з письмовим зобов`язанням поручительства та виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. При цьому, оскільки ОСОБА_4 є військовослужбовцем та зобов`язаний проходити службу за місцем дислокації військової частини, є неможливим забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків поручителем з числа цивільних осіб. Крім того, прокурор в обґрунтування клопотання послався на приписи ч. 8 ст. 176 КПК України, які визначають можливість застосування в період воєнного стану до військовослужбовців, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтею 407 КК України, виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Враховуючи викладене, прокурор стверджує про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 строком на 60 днів з моменту розгляду клопотання. У разі необрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або визначення суми застави та при внесенні застави, просить покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки : прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатися з постійного місця проходження військової служби без дозволу прокурора або суду, повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, утримуватися від спілкування зі свідками, понятими, експертами.
Прокурор у судовому засіданні подане клопотання підтримав з підстав, викладених в останньому, просив продовжити ОСОБА_4 строк тримання під вартою та визначити альтернативний запобіжний захід заставу в мінімальному розмірі.
Обвинувачений та захисник у підготовчому судовому засіданні проти клопотання прокурор не заперечували, просили зменшити розмір застави до мінімального.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши доводи клопотання про продовження строку запобіжного заходу, дослідивши письмові матеріали справи, зазначає наступне.
Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2024 року до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02 лютого 2025 року включно.
Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 27.01.2025 за клопотанням прокурора продовжено дію запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» до 27 березня 2025 року включно.
Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
За приписами ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у нього постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; його майновий стан, наявність судимостей, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Судом встановлено, що підставою для обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слугувала обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченим злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, а також наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Обґрунтованість підозри у вчиненні вказаного кримінального правопорушення була досліджена слідчим суддею під час розгляду питання про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , обґрунтованість цієї підозри та пред`явленого обвинувачення буде вивчена судом під час розгляду справи по суті та ухвалення одного з рішень, передбачених ст. 373 КПК України.
На даний час судом при розгляді клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу надається оцінка наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та можливості застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Надаючи оцінку клопотанню прокурора, суд враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.
При цьому, в силу ст.ст. 69, 75 КК України є неможливим застосування до обвинуваченого звільнення від покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, а також призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом у разі визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.
У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Також, у даному рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може бути виправдане в тому чи іншому випадку тільки тоді, коли є певні ознаки існування суспільного інтересу, що, попри презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої свободи.
Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, з урахуванням відсутності у нього міцних соціальних зв`язків, зокрема, родини і утриманців, неповнолітніх дітей, тобто, прив`язки до проживання у певній місцевості, вказує на наявність ризику переховування від суду, передбаченого п.1 ст.177 КПК України.
Крім того, беручи до уваги, що судове провадження нещодавно було призначене до судового розгляду по суті, судом не було допитано свідків , при цьому, в силу ч.4 ст.95 КПК України, показання, надані свідками на досудовому розслідуванні, не повинні братися судом до уваги, не виключається ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків, у т.ч. як шляхом умовлянь, так і шляхом погроз із застосування зброї, до якої обвинувачений має доступ як військовослужбовець, з метою зміни ними своїх показань.
Також слід відмітити наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, шляхом симулювання захворювання, що призведе до необґрунтованого затягування строку судового провадження, а також наявність ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, зокрема, передбаченого ст. 408 КК України, з метою переховування від суду та уникнення кримінальної відповідальності та покарання.
Враховуючи наведене, суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, продовжують існувати.
Доказів зменшення цих ризиків з моменту обрання стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною захисту не надано.
Судовий розгляд з об`єктивних причин неможливо закінчити до спливу терміну запобіжного заходу, а отже, виникає необхідність продовження строку вказаного запобіжного заходу.
Слід відмітити, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту, особистої поруки є неможливим з огляду на характер злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , характер діяльності, якою він займається військова служба, а також на відсутність у нього міцних соціальних зв`язків у місці фактичного проживання, оскільки обвинувачений не одружений, не має малолітніх дітей або повнолітніх утриманців.
Застосування більш м`яких запобіжних заходів, у т.ч. особистого зобов`язання або особистої поруки не здатне запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, з підстав, наведених вище.
Судом взято до уваги положення ч.8 ст.176 КПК України, згідно з якими під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема, статтею 407 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.
Отже, враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились за період з дня обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу, положення ч. 8 ст.176 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання винним у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, беручи до уваги стадію, на якій перебуває судовий розгляд даного кримінального провадження, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у п.35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає за необхідне продовжити для обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 22 травня 2025 року включно.
Щодо клопотання обвинуваченого про зменшення розміру застави суд зазначає, що в силу ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших відомостей про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.
Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як пояснив обвинувачений, він має намір внести заставу, має намір продовжити військову службу та шукає військову частину, яка б могла прийняти його на службу, однак, визначена сума застави є для нього надмірною.
Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Суд враховує матеріальний стан обвинуваченого, який наразі не отримує грошового забезпечення у зв`язку з триманням під вартою та проведенням відносно нього досудового розслідування та в подальшому - судового розгляду кримінального провадження, а також особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, брав участь у бойових діях з 2014 року, бажає продовжувати військову службу.
Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 196, 197, 331, 371, 372 КПК України, суд,-
Клопотанняпрокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.
Продовжити дію запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 27 березня 2025 року включно.
Роз`яснити, що обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом строку дії ухвали.
При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 з-під варти звільнити.
У разі внесення застави, на підставі ч.5 ст.194 КПК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- прибувати до суду на першу вимогу;
- не відлучатися з постійного місця проходження військової служби без дозволу прокурора або суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення застави, має бути наданий уповноваженій службовій особі ДУ «Харківський слідчий ізолятор».
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з - під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави в більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Богодухівський районний суд Харківської області протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1