ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/25873/24

Провадження № 11-сс/4820/493/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000460 від 10 серпня 2024 року, за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 28 листопада 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого-криміналіста першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_8 , погоджене з процесуальним прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000460 від 10 серпня 2024 року, до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шпиколоси Кременецького району Тернопільської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

та застосовано до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою до 23 січня 2025 року включно без визначення застави.

Дію ухвали постановлено рахувати по 23 січня 2025 року.

Підозрюваний ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 28 листопада 2024 року та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Уважав, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що у тексті повідомлення про зміну йому раніше оголошеної підозри зазначено неправдиву інформацію. Стверджував, що рапорту на відпустку він не писав. А в період часу, в який він нібито вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України, він ( ОСОБА_6 ) перебував у реабілітаційному центрі МВС «Перлина Закарпаття» і не мав обов`язку повертатися з відпустки до військової частини 29 травня чи 29 липня 2024 року.

Зауважував, що судом не взято до уваги характеризуючі матеріали на нього ( ОСОБА_6 )., а саме, що він має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні малолітню дитину, стан здоров`я грижа спини, гастрит, каміння в нирках та неодноразові хірургічні втручання. Через ці обставини наміру ухилятися від слідчого та суду не має.

Стверджував, що не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст.177 КПК України.

Враховуючи вищезазначене, уважав, що до нього може бути застосований більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту та із визначенням розміру застави.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 щодо апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Так, відповідно до положень ст.ст.177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; знищити або сховати будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Пунктом 4 частини 2 статті 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та прокурор при розгляді клопотання вказували про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 цього кримінального правопорушення, що свідчить про існування ризику, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а відтак, перешкодити повному, всебічному та неупередженому проведенні досудового розслідування.

Установлено, що першим слідчим відділом (з дислокацією у м.Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000460 від 10 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

19 вересня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

20 вересня 2024 року ОСОБА_6 оголошено у розшук.

26 листопада 2024 року ОСОБА_6 затримано на підставі ст.208 КПК України.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість висунутої ОСОБА_6 підозри колегія суддів уважає правильними, оскільки вони підтверджуються доданими до клопотання органу досудового слідства та дослідженими в судовому засіданні доказами, які детально викладені в ухвалі слідчого судді.

Отже, матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, що в силу вимог ст.12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5-ти до 10-ти років.

Задовольняючи зазначене клопотання слідчого, місцевий суд належним чином умотивував своє рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , зазначив про наявність ризиків, визначених у ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється.

Отже, судом установлено та підтверджено матеріалами провадження, що обрання ОСОБА_6 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, установленим у ст.177 КПК України.

На переконання колегії суддів, таке рішення не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, який в рішенні у справі Летельє проти Франції від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення.

З таким висновком слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів повністю погоджується, оскільки прокурором у судовому засіданні доведено обставини, передбачені ст.194 КПК України.

Доводи апеляційної скарги підозрюваного про те, що зазначені ризики є припущенням, апеляційний суд до уваги не бере.

Кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчий суддя місцевого суду належним чином урахував усі обставини провадження, об`єктивно оцінив особу підозрюваного, соціальні зв`язки, стан здоров`я підозрюваного, тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Колегією суддів апеляційного суду на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінено в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у ньому .

Указані підозрюваним в апеляційній скарзі обставини перевірені та враховані колегією суддів апеляційного суду, однак не є визначальними та достатніми для зміни застосованого запобіжного заходу на більш м`який.

Слідчий суддя місцевого суду перевірив відповідність змісту клопотання вимогам закону та прийняв рішення на основі об`єктивно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджені всі матеріали провадження та наведені в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а також на те, що він є діючим військовослужбовцем, колегія суддів уважає це вагомою підставою для врахування при обранні запобіжного заходу.

Наведені в клопотанні та в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Висновок слідчого судді є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи.

Обставини, на які підозрюваний посилається у поданій апеляційній скарзі, не можуть бути підставами для обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

З урахуванням наведених обставин, а також положень ч.8 ст.176 КПК України, за змістом якого, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 ст.176 КПК України, тобто тримання під вартою.

Відповідно до п.5 ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 КК України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою без визначення розміру застави, забезпечить виконання належної процесуальної поведінки підозрюваним ОСОБА_6 .

Відтак, колегія суддів уважає ухвалу слідчого судді законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення по справі, не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422, 423 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2024 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3