Справа № 1-1922/11
Провадження № 1-в/643/68/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - Поліщук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Костенюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові клопотання заступника начальника СУ ГУНП в Харківській області про вирішення питання щодо речових доказів у кримінальній справі № 1-1922/11,-

ВСТАНОВИВ:

04.02.2025 до Московського районного суду м. Харкова надійшло клопотання. заступника начальника СУ ГУНП в Харківській області про вирішення питання щодо речових доказів у кримінальній справі № 1-1922/11 за обвинуваченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України, а саме грошових коштів у сумі 1500 грн. 00 коп.

Учасники справи були належним чином повідомлені про розгляд справи, проте в судове засідання не з`явились.

Прокурор Салтівської окружної прокуратури м. Харкова Заливацька О.Г. звернулась до суду із заявою про розгляд кримінального провадження у її відсутність. Свою позицію в письмовій заяві прокурор щодо вирішення клопотання не зазначила, незважаючи на те, що остання була ознайомлена з матеріалами справи в повному обсязі 12.02.2025.

На адресу суду від учасників процесу додаткових клопотань не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 10.01.2013 ОСОБА_1 засуджена за ч. 1 ст. 191, ч. 3 ст. 190, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права на 3 роки зайняття посади, пов`язаної з матеріальною відповідальністю, звільненої від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29.05.2013 вирок Московського районного суду м. Харкова від 10.01.2013 у відношенні ОСОБА_1 залишено без змін, апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Досудове розслідування та судовий розгляд проводився відповідно до норм КПК України 1960 року.

Вирок набрав законної сили 29.05.2013.

В т. 1 а.с. 189 міститься постанова Московського районного суду м. Харкова, якою задоволено подання СВ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про проведення обшуку за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

З постанови ст. слідчого СВ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 07.02.2012 вбачається, що в цілях забезпечення позову накладено арешт на майно, вклади, цінності обвинуваченої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де б таке не знаходилось (т. 1 а.с. 194).

Відповідно до постанови ст. слідчого СВ Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 08.02.2012 грошові кошти в сумі 1500 грн. 00 коп., на які накладено арешт, здано на зберігання до сектору ФВБУ ХМУ ГУМВС України в Харківській області (т. 1 а.с.197).

Таким чином, вбачається, що процесуальна дія провадилась, а процесуальне рішення приймалось згідно з положеннями кримінально-процесуального закону, чинного на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення (ст. 3 КПК України 1960 року, ст. 5 КПК України).

За змістом п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 174 КПК 2012 року власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

У п.1 постанови пленуму ВСС «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3.06.2016 №5 конкретизовано: якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому ст.174 КПК 2012 року.

Згідно ч. 1, 3 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Оскільки інші питання, пов`язані з виконанням вироку, вирішує суд, який ухвалив такий вирок, то й питання, які підлягали вирішенню ухвалою суду, повинні бути вирішені судом, який виніс таку ухвалу, зокрема суд або суддя має вирішити питання про речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо (правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі № 598/1781/17).

Питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим кодексом, що передбачено п. 9 розд. XI «Перехідні положення» КПК 2012 року.

Відповідно до п.п. 8,9 с. 324 КПК України ( в ред. 1960 р.) суд, постановляючи вирок, вирішує питання щодо майна, описаного для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна, з речовими доказами, зокрема з грошима, цінностями та іншими речами, нажитими злочинним шляхом.

Згідно з ч. 6 ст. 126 КПК України 1960 року накладення арешту на майно скасовується, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Відповідно до ст. 330 КПК України 1960 року при постановленні вироку суд вирішує питання про речові докази.

Відтак, Верховний Суд чітко зазначив, що оцінку правомірності процесуального документа, ухваленого в порядку кримінального судочинства, - не може бути надано в порядку іншого (зокрема, цивільного) судочинства, оскільки КПК 2012 року передбачений порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування. Отже, після набрання ним чинності власники арештованого майна мають захищати свої права відповідно до норм діючого процесуального кодексу у порядку кримінального судочинства.

Аналіз матеріалів кримінальної справи свідчить про відсутність клопотання особи, якій належить майно, її представника чи іншої особи про зняття арешту з майна, або належного виконання вироку суду в частині вирішення цивільного позову, відсутня постанова викоанвця про закінчення виконавчого провадження за цивільним позовом у даному кримінальному провадженні.

Аналізуючи вищенаведене, суд позбавлений законних підстав щодо задоволення клопотання заступника начальника СУ ГУНП в Харківській області про вирішення питання щодо речових доказів у кримінальній справі № 1-1922/11.

На підставі викладеного та керуючись п.9 розд.XI «Перехідні положення» КПК 2012 року, ст.ст. 324,409,411 КПК України 1960 року,ст. 537-539 КПК України 2012 року, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання заступника начальника СУ ГУНП в Харківській області про вирішення питання щодо речових доказів у кримінальній справі № 1-1922/11 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Т.В. Поліщук