Дата документу 04.12.2024
Справа № 334/6231/24
Провадження № 1-кс/334/3099/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Ленінського районного суду м. Запоріжжя скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області та органів прокуратури, в порядку ст.303 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, зобов`язання провести СМЕ, допитати скаржника у якості потерпілого та відвести суддю, в порядку ст.303 КПК України.

В обґрунтування скарги посилається на те, що він заявляє відвід судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_4 , крім того, ним, до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області та органів прокуратури було подано заяви за фактом його пограбування та побиття гр. ОСОБА_5 та гр. Скляренко.

Прохав відвести суддю Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 , провести СМЕ, допитати скаржника у якості потерпілого, зобов`язати внести відомості до ЄРДР.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 заявив, що відмовляється від вимоги щодо відводу судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 , також зазначив в порядку ст. 206 КПК України, що його незаконно утримують в СІЗО, інші вимоги скарги підтримав, просив задовольнити.

Представник ГУНП в Запорізькій області в судове засідання не з`явився.

Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо скарги ОСОБА_3 , просив відмовити у її задоволенні.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя доходить до наступного висновку.

Як встановлено слідчим суддею, ОСОБА_3 звернувся до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області з заявою про вчинення кримінального правопорушення. У вказаній заяві просив вжити заходів щодо його знайомих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які заволоділи його майном та побили його.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування регламентовано Главою 26 КПК України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржені такі рішення, зокрема бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до положень частини першої ст.214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зміст зазначеної статті містить конкретне та однозначне положення для регулювання певних процесуальних відносин, а саме дій слідчого, прокурора на початку досудового розслідування після подання особою заяви про повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, які вони зобов`язані зробити - невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 4 статті 214 КПК України визначено, що слідчий прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Відповідно до п.1.2 розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Так, частиною 5 статті 214 КПК України визначено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про, зокрема, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, сама норма кримінального процесуального закону опосередковано містить вимогу наявності у заяві, повідомленні відомостей про кримінальне правопорушення, а саме наявність ознак кримінального правопорушення. Для початку досудового розслідування достатньою є мінімально необхідна кількість таких ознак: суспільна небезпечність і протиправність (ознаки правопорушення) та об`єкт і об`єктивна сторона (ознаки складу правопорушення). Разом з тим, відомостями про кримінальне правопорушення можна вважати інформацію про подію, яка може бути предметом кримінально-правової оцінки, або про діяння, яке виглядає як суспільно-небезпечне і протиправне.

Слідчий суддя зазначає, що певне звернення особи можна розглядати саме як заяву чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, якщо воно містить реальні об`єктивні дані (а не суто гіпотетичні, надумані чи уявні), які вказують на можливий факт вчинення певного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення. При цьому навіть якщо заявник прямо назве певне діяння злочином, то це не означатиме автоматично, що подія злочину насправді мала місце та наявний склад кримінального правопорушення, оскільки заявник може помилятися в юридичній оцінці відповідних фактів. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Аналіз положень статті 214 КПК України дає підстави для висновку, що внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а не із заяв чи повідомлень про події, у яких немає достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16.05.2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив, що якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Відповідно до висновку, який викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 30.09.2021 прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Тобто, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя в даному випадку не може виконувати абсолютно формальну функцію судового примусу уповноважених осіб вносити до ЄРДР всі без виключення заяви і повідомлення, які ними отримуються.

Перевіривши, повідомлені ОСОБА_3 відомості, слідчий суддя доходить висновку, що вони містять абстрактний характер, не містять достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність в діях осіб ознак об`єктивної сторони будь-якого кримінального правопорушення, передбаченого КК України. Обставини, про які йде мова у заяві ОСОБА_3 не є достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР кримінального правопорушення, за статтею КК України. Також, із звернення ОСОБА_3 неможливо встановити ні предмет, ні межі та напрямок досудового розслідування, яке ним ініціюється.

Згідно до ч. 3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Однак, як вбачається із скарги, ОСОБА_3 просить забезпечити проведення судової-медичної експертизи та допитати його у якості потерпілого.

Отже, скаржником подано скаргу на рішення, дії та бездіяльність слідчого, що не підлягають оскарженню.

Крім того, під час судового засідання заявник ОСОБА_3 в порядку ст. 206 КПК України, зазначив, що його незаконно утримують в СІЗО.

Статтею 2 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч.1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч.6 ст. 206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Зі змісту зібраних у зв`язку з розглядом скарги документів вбачається, що в провадженні Ленінського районного суду міста Запоріжжя (головуючий суддя ОСОБА_8 , судді ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ) перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався. Востаннє такий строк продовжено згідно ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2024 року на строк 60 діб, тобто до 27.12.2024 року.

У статті 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закріплено, що підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Встановлено, що на даний час обвинувачений ОСОБА_3 утримується під вартою у зв`язку із застосуванням до нього, на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2024 року, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Статтею 11 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" закріплено, що установи виконання покарань та слідчі ізолятори утворюються і ліквідуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та виконують функції, передбачені законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою КМУ № 228 від 02.07.2014, Міністерство юстиції України є центральним органом, який виконує і реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації.

У підпункті 13-1 п. 12 вказаного Положення закріплено, що міністр утворює уповноважені органи з питань пробації, установи виконання покарань, слідчі ізолятори, воєнізовані формування, навчальні заклади, заклади охорони здоров`я, підприємства установ виконання покарань, інші підприємства, установи та організації для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби, затверджує їх положення (статути).

Згідно Переліку найменувань органів, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 10.05.2017 № 1519/5, міститься перелік виправних колоній, на території яких організовуються дільниці слідчих ізоляторів, серед яких є і ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Вказані правові норми у їх сукупності та логічному зв`язку з дослідженими, в ході судового розгляду, документами, приводять до висновку, що слідчим суддею не встановлено обставин, які б викликали у нього обґрунтовані сумніви з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_3 утримується в слідчому ізоляторі при державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» без відповідних на те підстав.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2024 року, на підставі якої було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, було оскаржено, проте ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19.11.2024 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_3 (з доповненнями) та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 залишено без задоволення. Ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29 жовтня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 залишити без змін.

З наведеного вбачається, що утримання ОСОБА_3 відбулось у спосіб, передбачений законом, підстав стверджувати, що таке утримання спрямоване на порушення прав ув`язненого - немає.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що в ході судового розгляду не встановлено факту незаконного утримання обвинуваченого в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», а тому відсутні підстави для його негайного звільнення в порядку ст. 206 КПК України.

Керуючись ст.ст.2, 206, 303, 306-307, 309, 336, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області та прокуратури, в порядку ст.303 КПК України - відмовити.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 , поданої в порядку ст.206 КПК України, щодо незаконного утримання в слідчому ізоляторі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення, а особою, яка перебуває під вартою протягом п`яти днів з дня отримання повного тексту ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1