Справа № 206/6645/24
Провадження № 1-кс/206/1311/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2024м. Дніпро

Слідчий суддя Самарського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро клопотання слідчого СУ ГУНП в Луганській області ОСОБА_3 , погодженого першим заступником керівника Сєвєродонецької окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000423 від 24.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Самарського районного суду міста Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого СУ ГУНП в Луганській області ОСОБА_3 , погодженого першим заступником керівника Сєвєродонецької окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000423 від 24.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, яке обґрунтовано тим, що 23.03.2022 до ЧЧ Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про те, що 23.03.2022 невстановлена особа х території подвір`я, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно заволоділа транспортним засобом марки «Mercedes» модель «Спринтер» в кусові білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 . Під час досудового розслідування встановлено, що на території юрисдикції Уманського РУП ГУНП в Черкаській області був виявлений транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI, д.н.з. НОМЕР_2 на якому встановлено двигун, який рахується як рахується як викрадений по кримінальному № 0000423 від 24.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України за фактом незаконного заволодіння вищевказаним транспортним засобом. 22.11.2024 слідчим винесено постанову про визнання транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI, д.н.з. НОМЕР_2 VIN № НОМЕР_3 , номер двигуна 9000 речовим доказом. На підставі викладеного, просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI, д.н.з. НОМЕР_2 VIN № НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , який вилучений під час проведення огляду, з метою забезпечення збереження, від приховування, псування, пошкодження, знищення, перетворення, відчуження зазначеного майна.

У судовому засіданні слідчий підтримав вказане клопотання та просив його задовольнити.

Представник третої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, надав клопотання в якому просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Заслухавши думку слідчого, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що 23.03.2022 до ЧЧ Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про те, що 23.03.2022 невстановлена особа х території подвір`я, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно заволоділа транспортним засобом марки «Mercedes» модель «Спринтер» в кусові білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 .

За даним фактом розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, відомості про що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000423 від 24.03.2022 року.

21.11.2024 на території юрисдикції Уманського РУП ГУНП в Черкаській області був виявлений транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI, д.н.з. НОМЕР_2 на якому встановлено двигун, який рахується як рахується як викрадений по кримінальному № 0000423 від 24.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України за фактом незаконного заволодіння вищевказаним транспортним засобом

Постановою слідчого від 22.11.2024 вилучений автомобіль визнано речовим доказом.

Порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зокрема арешту майна визначений положеннями Глав 10 та 17 КПК України

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (частина третя статті 132 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, слідчий зазначає на відповідність вилученого майна ознакам, визначених статтею 98 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів.

На переконання слідчого судді, слідчим не обґрунтовані підстави та мета застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, належного особі, яка не є підозрюваним у даному кримінальному провадженні, не обґрунтовано наявність підстав вважати, що вказаний транспортний засіб одержаний внаслідок вчинення кримінального правопорушення та підлягає конфіскації як виду покарання.

При прийнятті рішення слідчий суддя враховує положення ст. 41 Конституції України, якими встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Крім того, Конвенція про захист прав і основоположних свобод, яка є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав та складовою якого є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення, визначає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

З урахуванням зазначеного, застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може мати негативні наслідки для власника вилученого майна.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасове вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 36, 98, 132, 167, 170-173, 309, 369, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Луганській області ОСОБА_3 , погодженого першим заступником керівника Сєвєродонецької окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000423 від 24.03.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Вилучене майно, а саме транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI, д.н.з. НОМЕР_2 VIN № НОМЕР_3 , номер двигуна НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_7 , повернути останньому.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошено 24.12.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1