Справа № 752/5310/25
Провадження № 1-кс/752/2616/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в міста Києві клопотання слідчого слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Голосіївської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0003051, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.10.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149 та ч. 2 ст. 146 КК України,

за участі:

прокурора - ОСОБА_4 ,

підозрюваної - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6

в с т а н о в и в:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Так, вказуючи на обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 та ч. 2 ст. 146 КК України слідчий зазначає, що слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП у м. Києві за процесуальним керівництвом Голосіївської окружної прокуратури міста Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003051, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.10.2024.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у не встановлений досудовим розслідуванням час та місці, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переслідуючи корисливу мету у вигляді одержання стабільних незаконних прибутків від вербування, переміщення та передачі людей, з метою їх трудової експлуатації, усвідомлюючи, що вказані дії є незаконними та несуть за собою кримінальну відповідальність та порушують визначені конституцією України права свободи, честь і гідність, волю особи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вступив у попередню змову з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також з невстановленими слідством особами, та домовився з ними здійснювати пошук та вербування осіб чоловічої статі для подальшого їх трудової експлуатації, разом з невстановленими на даний час.

Для досягнення спільного злочинного умислу ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 та невстановлені слідством особи, розробили єдиний злочинний план, направлений на вчинення злочинів з метою отримання наживи, який полягав в наступних діях:

створення громадської організації, до якої шляхом обману під приводом надання допомоги залучали соціально незахищених людей та безхатченків з метою подальшої їх трудової експлуатації, з використанням обману, їх уразливого стану та матеріальної залежності; -використання будинку, який буде функціонувати для проживання соціально незахищених людей та безхатченків з метою подальшої їх трудової експлуатації, з використанням обману, їх уразливого стану та матеріальної залежності, шляхом обману, видаючи такий будинок за реабілітаційний центр, де надається допомога з позбавлення від наркозалежності чи алкогольної залежності; встановлення режиму дня у такому будинку, визначення осіб, дії яких будуть направлені на психологічний вплив на людину, з метою подавлення волі людини до опору; організація цілодобової охорони людей у реабілітаційному центрі з метою недопущення їх втечі; - пошук, вербування, переміщення, переховування людей з використанням обману, їх уразливого стану та матеріальної залежності з метою використання їх для праці на будівельно-ремонтних майданчиках та низько-кваліфікованих роботах; переміщення завербованих людей до місця їх утримання та до місць проведення низько-кваліфікованих будівельних робі; - створення спеціальних приміщень, в яких в подальшому будуть утримуватись завербовані особи; розміщення людей в приміщеннях з неналежними умовами проживання та побуту, які були обладнані для їх перебування, з метою обмеження їх контактів, запобігання спробам вільно залишити територію, у тому числі шляхом погроз застосування насильства; розпорядження незаконно отриманими коштами на власний розсуд; - ведення обліку грошових коштів здобутих внаслідок трудової експлуатації завербованими особами; розподіл коштів (прибутків), одержаних в результаті злочинної діяльності ;здійснення прикриття незаконної діяльності.

Таким чином, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 та невстановлені слідством особи, діючи умисно, протиправно, за попередньою змовою, переслідуючи корисливу мету у вигляді одержання стабільних незаконних прибутків від вербування, переміщення та передачі людей, з метою їх трудової експлуатації, усвідомлюючи, що вказані дії є незаконними та несуть за собою кримінальну відповідальність та порушують визначені конституцією України права свободи, честь і гідність, волю особи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, організували діяльність пов`язану з трудовою експлуатацією людей, а саме під виглядом реабілітаційного центру, який розташований за адресою: АДРЕСА_7, вербуючи осіб, начебто, для лікування алкогольної та наркотичної залежності, проте після потрапляння туди соціально незахищених та матеріально залежних осіб, залучали їх кожного дня до низько кваліфікованих будівельних робіт на території Київської області, оплату за яку вони не отримували, зокрема за адресами: АДРЕСА_6; АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_5.

У вчиненні кримінальних правопорушенні, передбачених ч. 2, ст. 149 та ч. 2 ст. 146 КК Кераїни, обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Миколаїв, громадянка України, офіційно непрацевлаштована, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судима.

18.03.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України.

19.03.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

20.03.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149 та ч. 2 ст. 146 КК України.

Слідчий вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними в кримінальному проваджені доказами: протоколами допитів потерпілих, протоколами допитів свідків, протоколами обшуків та іншими документами у своїй сукупності.

Підозрювана ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні умисних злочинів, передбачених ч. 2 ст. 149 та ч. 2 ст. 146 КК України, за один з яких який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від п`яти до дванадцяти років, що у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину.

Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Слідство переконане, що усвідомлюючи невідворотність покарання, підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, підозрюваній відомі анкетні дані потерпілих та свідків, у зв`язку з чим існує ризик незаконного впливу на них з метою зміни або відмови від надання показань (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). Ці показання мають ключове значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а ризик впливу зберігається до моменту їх безпосереднього сприйняття судом.

В клопотанні зазначено, що більш м`які запобіжні заходи не можуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 та попередити ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Зокрема, особисте зобов`язання, застава чи домашній арешт не можуть бути ефективними, оскільки підозрювана офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти волі, честі та гідності особи, а сам злочин вчинено за місцем її проживання. Особиста порука також є неможливою через відсутність осіб, які б могли поручитися за неї та відповідали критеріям, визначеним ч. 1 ст. 180 КПК України. У сукупності ці обставини виключають можливість застосування альтернативних запобіжних заходів.

Прокурор ОСОБА_4 доповів клопотання, заявлене з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 , підтримав його в повному обсязі та просив задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання, зазначивши, що роль підозрюваної є другорядною, оскільки вона лише здійснювала доставку осіб до місця реабілітаційного центру та не була присутня безпосередньо на будівельних об`єктах, де здійснювались роботи. Захисник наголосив, що підозрювана не вчиняла дій, які б свідчили про пряме залучення до трудової експлуатації, а тому вважає застосування тримання під вартою надмірним. У зв`язку з цим просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період доби, який визначить суд, або, як альтернативу, задовольнити заяву про особисту поруку.

Підозрювана ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечила свою причетність до інкримінованих дій у тій мірі, як зазначено в клопотанні сторони обвинувачення. Вона повідомила, що у реабілітаційному центрі займалася побутовими справами: прибиранням, приготуванням їжі, а взимку іноді перевозила людей, аби ті не чекали транспорт у холодну пору року. За її словами, потерпілі самі працювали на об`єктах, у центрі мали умови для сну, харчування, отримували необхідні ліки, а у вихідні мали змогу виходити на прогулянки, хоча й просили робити це невеликими групами. Підозрювана пояснила, що реабілітаційний центр функціонував офіційно до початку повномасштабного вторгнення, однак під час окупації директор виїхав, і вони самостійно організували евакуацію людей, а після деокупації повернулись, щоб відновити роботу центру на волонтерських засадах. За її словами, звернень про допомогу було багато, люди приїжджали самі, і в центр приймали тих, хто не перебував у критичному стані. Підозрювана зазначила, що не має офіційної професії, у молодому віці мала залежність, однак згодом подолала її та з 33 років почала вести тверезий спосіб життя, народила дитину, якій наразі 25 років. Вона стверджує, що намагалася допомагати іншим, як свого часу допомогли їй.

В ході проведення судового засідання було отримано заяви ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які звернулися до суду з проханням застосувати до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистої поруки.

ОСОБА_10 зазначив, що знає підозрювану давно, вважає її щирою та такою, що допомагає людям, і наголосив, що вона фізично не могла утримувати інших. ОСОБА_9 підтвердив, що умови проживання в центрі були належними, людей возили до церкви, а ОСОБА_5 доглядала за особами з інвалідністю. Обидва поручителі заявили про готовність гарантувати виконання нею процесуальних обов`язків.

Прокурор проти задоволення заяв осіб, які виявили намір взяти підозрюваного на поруки заперечував.

Вирішуючи клопотання, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані до клопотання матеріали, розглянувши заяви, осіб, які виявили намір взяти підозрюваного на поруки, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дане клопотання з урахування вимог п. 1 ч.2 ст.132 КПК України подано до Голосіївського районного суду м. Києва в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Розгляд клопотання згідно з вимогами ч.2 ст.184 КПК України проведений більш ніж через 3 години після отримання підозрюваним копії клопотання та матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Встановлено, що 19.03.2025 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 149 КК України, санкція статті якої передбачає покарання позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

20.03.2025 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про нову підозру за ч. 2 ст. 149 та за ч. 2 ст. 146 КК України.

На переконання слідчого судді, обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 146 КК України, підтверджується даними, що містяться у досліджених матеріалах, які додані до клопотання: протоколами допитів потерпілих, протоколами допитів свідків, протоколами обшуків та іншими документами у своїй сукупності.

Так, з протоколу допиту потерпілого від 19.03.2025 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає за адресою АДРЕСА_4 , вбачається, що після прибуття до вказаного центру через приблизно місяць йому запропонували виконувати будівельні роботи на різних об`єктах, обіцяючи за це оплату в розмірі 100 грн за робочий день. При цьому обсяг виконуваних робіт потерпілий охарактеризував як значний, при тому оплата не відповідала обсягу виконаних робіт. За показами потерпілого, до виконання робіт його організовано доправляли на три різні об`єкти, де він працював 3 - 4 рази на тиждень. Крім того, потерпілий зазначив, що йому та іншим особам, які перебували у центрі, обмежували свободу пересування, не дозволяли самостійно залишати центр, а також здійснювали щоденний психологічний вплив, у тому числі шляхом нав`язування обов`язкових молитов. Із показань вбачається, що керівництво центру зокрема, особи, яким повідомлено про підозру здійснювали контроль над особами, що перебували в центрі, організовували їхню роботу, розпоряджалися отриманими неї коштами, пояснюючи низький рівень оплати необхідністю фінансування центру.

Потерпілий ОСОБА_12 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , надав таки покази, що вбачається з протоколу допиту від 19.03.2025, що через деякий час після прибуття потерпілому запропонували працювати на будівництві за 100 грн на день. Попри те, що він виконував будівельні роботи в ТЦ «Жираф» (м. Ірпінь), фактичної оплати за працю не отримував. Кошти, за словами ОСОБА_13 , зберігаються у нього, накопичуються і мали бути передані після завершення перебування в центрі, чого не відбулося. Потерпілий вказує на те, що не мав можливості вільно залишати територію центру, оскільки перебував під контролем осіб, зокрема ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які організовували розпорядок, контролювали пересування, слідкували за поведінкою мешканців, вживали щодо них крики, приниження, нецензурну лайку та навіть фізичну силу. Він безпосередньо спостерігав, як до іншого чоловіка застосовували фізичне насильство, а саме били долонями по голові.

У ході досудового розслідування потерпілий ОСОБА_17 надав показання, що після прибуття до реабілітаційного центру в смт. Гостомель у нього вилучили паспорт і телефон, розмістили у підвальному приміщенні з іншими особами. З січня 2025 року його примусово вивозили на будівництво, де він працював без належної оплати, під контролем організаторів, зокрема ОСОБА_18 , ОСОБА_13 та ОСОБА_19 . Спроби залишити центр припинялися силоміць, доступ до медичної допомоги був відсутній.

У ході досудового розслідування потерпіла ОСОБА_20 надала показання, які свідчать про її насильницьке поміщення до реабілітаційного центру в смт. Гостомель. За показами, двоє осіб ОСОБА_13 та ОСОБА_19 , силоміць вивели її з квартири, посадили до автомобіля та доправили до центру, де вона утримувалась проти волі в незадовільних умовах проживання, без можливості залишити територію. Телефон було вилучено, харчування здійснювалось один раз на день, спроби піти ігнорувалися. Потерпіла вказала, що керівну роль у центрі виконували ті самі особи.

Отже, на підставі наведених показань потерпілих, а також інших матеріалів, долучених до клопотання, слід дійти висновку про наявність достатніх підстав вважати, що підозрювана ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 149 та ч. 2 ст. 146 КК України. Надані потерпілими показання є детальними, послідовними та узгодженими між собою, і в сукупності підтверджують наявність ознак вербування, переміщення, переховування, передачі або одержання осіб з метою експлуатації, вчинених із застосуванням примусу, викрадення, обману, шантажу, матеріальної або іншої залежності чи уразливого стану потерпілих, з метою отримання їх згоди на експлуатацію.

Крім того, у діях підозрюваної вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Дії, які ставляться у вину підозрюваній ОСОБА_5 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 146 КК України, тобто є кримінально караними.

Крім того, слідчий суддя вважає, що з урахуванням зібраних у матеріалах клопотання доказів, за критерієм «об`єктивного спостерігача», наявні достатні підстави вважати, що підозрюваний міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає , що дії підозрюваної є такими, що містять ознаки та склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 146 КК України.

Надаючи оцінку доводам, викладеним у клопотанні та підтримані прокурором в судовому засіданні в обґрунтування ризиків для застосування щодо підозрюваній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає доведеним, що наявні достатні підстави вважати, існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий у клопотанні, зокрема щодо ризику впливати на свідків та потерпілих в цьому кримінальному провадженні, то ст. 23 КПК України встановлює принцип безпосередності дослідження показань, за змістом якого суд досліджує докази безпосередньо і показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Тобто доказове значення у кримінальному провадженні матимуть саме ті показання свідків, які будуть надані останніми безпосередньо під час судового розгляду в судовому засіданні, а не надані ними в ході досудового розслідування. Вказане доводить, що з метою зміни свідками своїх показань на користь підозрюваного або відмови від дачі показань останній може впливати на вказаних осіб у незаконний спосіб.

Особливу увагу слід звернути на те, що більшість потерпілих, встановлених органом досудового розслідування, проживають за адресою: АДРЕСА_4 , яка є також місцем проживання підозрюваної ОСОБА_5 . Враховуючи встановлені в ході досудового розслідування факти застосування до потерпілих психологічного та фізичного впливу, ризик незаконного впливу на них під час досудового розслідування слід вважати доведеним.

Також слідчий суддя вважає, що слідчий довів наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений ст.177 КПК України. Так підозрювана може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі, вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі.

Підозрюваній інкримінується особливо тяжкий злочин проти основоположних прав людини, а саме: проти волі, честі та гідності особи, відповідальність за який передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років. Усвідомлюючи високий рівень ймовірності реального призначення покарання у вигляді тривалого позбавлення волі, підозрювана може вжити заходів для уникнення кримінальної відповідальності, зокрема шляхом переховування від органів досудового розслідування та суду. Такий ризик посилюється з урахуванням обставин справи, зокрема встановлених фактів впливу на потерпілих, відсутності постійного офіційного місця роботи та міцних соціальних зв`язків.

Крім того, органом досудового розслідування обґрунтовано доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, таких як домашній арешт або особисте зобов`язання, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваної та не усуне наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Зокрема, зазначені заходи не здатні запобігти можливому незаконному впливу на потерпілих з метою зміни або відмови від показань. Як зазначено вище, підозрювана та більшість потерпілих проживають за однією адресою - АДРЕСА_4 .

Запобіжний захід у вигляді застави як альтернатива триманню під вартою не може бути застосований, оскільки кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , містить ознаки вчинення з застосуванням насильства або з погрозою його застосування. Такий характер злочину виключає можливість забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом внесення застави, з огляду на підвищений рівень суспільної небезпеки діяння та потенційну загрозу для потерпілих.

Щодо поданих заяв осіб, які виявили намір взяти підозрюваного на поруки в порядку ст. 180 КПК України, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Вимогами статті 180 КПК України визначено, що особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Разом з цим, кількість поручителів визначає слідчий суддя, суд, який обирає запобіжний захід. Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Таким чином, особиста порука належить до запобіжних заходів, які поєднані із психологічним впливом на поведінку підозрюваного, що ґрунтується на моральній відповідальності цієї особи перед тими особами, які за нього поручилися.

Крім того, однією з умов обрання такого запобіжного заходу є впевненість слідчого судді в тому, що поручитель дійсно може впливати на поведінку підозрюваного та забезпечити його доставлення до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу. При цьому, важливою передумовою ефективної дії запобіжного заходу у вигляді особистої поруки є почуття довіри і поваги підозрюваного до поручителя. Такі взаємовідносини гарантують, з одного боку, прагнення самої особи до дотримання цього запобіжного заходу, а з другого - забезпечують можливість реального впливу поручителів на її поведінку.

Враховуючи викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що подані заяви ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про взяття підозрюваного на особисту поруку не можуть бути задоволені, оскільки відсутні належні докази того, що ці особи мають достатній авторитет, довіру та можливість здійснювати реальний вплив на поведінку підозрюваної, а також гарантувати її прибуття до органу досудового розслідування чи суду на першу вимогу. Встановлені у ході судового розгляду обставини не підтверджують наявності таких особистих взаємин між поручителями та підозрюваною, які б забезпечували ефективність цього запобіжного заходу.

З огляду на викладене, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Надані стороною обвинувачення матеріали свідчать про наявність достатніх підстав для обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваної ОСОБА_5 особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 146 КК України, а також підтверджують наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Застосування більш м`яких запобіжних заходів не здатне забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної та запобігти зазначеним ризикам.

У зв`язку з цим, у задоволення заяв осіб, які виявили намір взяти підозрюваного на поруки слід відмовити, а клопотання слідчого - задовольнити.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 2, 8, 177, 178, 180, 182, 183, 194, 369-372, 532 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяв осіб, які виявили намір взяти підозрюваного на поруки в порядку ст. 180 КПК України, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відмовити.

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком шістдесят днів, а саме по 16 травня 2025 року до19 год. 10 хв. включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з моменту проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1