Справа № 227/3021/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(мотивувальна частина)

27 лютого 2025 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001163 від 28.10.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 311 КК України,

В С Т А Н О В И В:

1.В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки обвинуваченого повідомлено про підозру у скоєнні низки умисних кримінальних правопорушень, може переховуватися від суду.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник заперечували проти клопотання, звернулись до суду з власним клопотанням про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт, проти чого заперечував прокурор.

Надаючи оцінку доводам прокурора та стороні захисту, суд виходить з наступного.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України - запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду.

Відповідно до вимог ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, запобіжні заходи.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд виходить з вірогідності причетності обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень.

Оцінюючи ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає, що обвинувачений може переховуватися від суду, окрім цього існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій.

Судом зазначається, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її маральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії).

При цьому, вирішуючи питання про доцільність зміни запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченому на будь-який інший, не пов`язаний з позбавленням волі, або його продовження, суд бере до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 обвинувачується, за складом, у вчиненні трьох умисних кримінальних правопорушень, два з яких у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів (один - тяжкий злочин та кримінальний проступок), крім того, тяжкий злочин, який посягає на здоров`я особи, за які у разі доведеності його вини йому може загрожувати позбавлення волі, із застосуванням ст. 70 КК України, від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Щодо суспільної небезпеки, суд приходить до висновку, що такі кримінальні правопорушення мають дуже високий ступінь суспільної небезпеки.

На думку суду вже лише ця обставина спонукає людину до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчиєв проти Молдови», «Панченко проти Росії»).

При цьому, не будучи самостійною підставою для утримання особи під вартою, тяжкість обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, що ґрунтується на позиції в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», у відповідності з якою суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності суспільного інтересу, який незважаючи на презумцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летьє проти Франції»).

За таких обставин суд погоджується з думкою прокурора, що зазначені ознаки дають підстави вважати можливим переховування обвинуваченого, ухилення від суду, та таким чином перешкоджання встановленню істини по даному провадженню.

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст. 183 КПК України вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого,.

Так, відповідно до матеріалів справи обвинувачений раніше судимий за скоєння умисних злочинів. Був звільнений з слідчого ізолятору за даним кримінальним провадженням та знаходячись на волі ОСОБА_4 повідомили про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

При цьому застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованих діянь, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, суд на даному етапі не встановив.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України суд, при постановленні ухвали про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_4 повідомлено про підозру щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

2.В судовому засіданні судом поставлено на обговорювання питання зобов`язати уповноважених осіб Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» провести повне медичне обстеження обвинуваченому ОСОБА_4 , який скаржиться на поганий стан здоров`я.

Учасники судового провадження проти клопотання не заперечували.

Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 129-1 КПК України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що відсутність належної медичної допомоги під час тримання під вартою, надання медичної допомоги під час тримання під вартою, ненадання належної медичної допомоги особам з ВІЛ та туберкульозом в установах виконання покарань України, може становити поводження, що суперечить статті 3 Конвенціі - справа «Петухов проти України» (Petukhov v. Ukraine, рішення від 21 жовтня 2010 року) , «Сергій Антонов проти України» (Sergey Antonov v. Ukraine, рішення від 22 жовтня 2015 року ), «Кац та інші проти України» (Kats and Others v. Ukraine, рішення від 18 грудня 2008 року).

За даним кримінальним провадженням суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 скаржиться на поганий стан здоров`я.

Тому, з огляду на викладене суд вважає, що є необхідність на підставі судового рішення зобов`язати уповноважених осіб Державної установи Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» провести повне медичне обстеження обвинуваченому ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 176-179, 183, 193, 194, 331 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 311 КК України, строк тримання під вартою у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» до 27 квітня 2025 року включно, без визначення застави,

Відмовити стороні захисту в задоволенні клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з триманням під вартою на домашній арешт.

Зобов`язати уповноважених осіб Державної установи Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» невідкладно провести повне медичне обстеження обвинуваченому ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 311 КК України, та про результати такого обстеження повідомити суд.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та негайно направити її для виконання директору Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

28.02.2025