ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/2927/21 Номер провадження 11-кп/814/130/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000364 за апеляційною скаргою прокурора Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.02.2022,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, що має на утриманні малолітню дитину, працює ФОП « ОСОБА_10 », проходить військову службу у лавах ЗСУ, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

виправдано за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у тому що він 14.03.2021 близько 16 год. 50 хв., перебуваючи у одній квартирі з ОСОБА_11 за адресою його проживання: кв. АДРЕСА_1 , в ході сварки, під час раптово виниклого умислу спричинив потерпілій один удар правою рукою, стиснутою в кулак, в область зовнішньої поверхні лівого передпліччя, чим спричинив ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження у вигляді синця лівої руки.

Виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, місцевий суд визнав недопустимими протоколи проведення слідчих експериментів від 22.03.2021 та 23.03.2021 за участю свідка ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , висновки експертів №302 від 23.03.2021 та №294 від 22.03.2021, зроблені на підставі даних, наявних у зазначених протоколах, протокол огляду місця події від 17.03.2021. Крім того не взяв до уваги довідку № 1651 КНИП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», показання свідка ОСОБА_12 , яка може бути зацікавленою особою, враховуючи, що свідок є членом сім?ї, та зазначив, що докази, які беззаперечно доводять вину обвинуваченого, у матеріалах справи відсутні.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення та призначити йому покарання у вигляді 200 годин громадських робіт.

Вказав, що виправдувальний вирок суду є незаконним та необґрунтованим, має бути скасованим у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону при його ухваленні.

Свої вимоги прокурор обґрунтував тим, що, виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, суд неправомірно визнав недопустимими ряд доказів, оскільки ці докази здобуті у передбачений законом спосіб та відповідають вимогам КПК.

Вважає, що вина обвинуваченого підтверджується: висновком експерта № 274 від 19 березня 2021 року, висновком експерта № 294 від 22 березня 2021 року, протоколом проведення слідчого експерименту від 22 березня 2021 року, копією довідки № 1651 від 17 березня 2021 року, показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_11 .

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, однак, в разі її задоволення просили звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

За змістом ст. 409 КПК України підставами для скасування вироку, зокрема, є невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Така невідповідність згідно зі ст. 411 КПК України має місце, зокрема, тоді, коли суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Допитаний в судовому засіданні у апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_7 вину не визнав та розповів, що його сестра ОСОБА_11 , яка у день події прийшла у гості до матері, що проживала разом з ним, провокувала його на конфлікт та грюкала дверима. Проте тілесних ушкоджень він потерпілій не спричиняв, а лише намагався стримати міжкімнатні двері від удару. Звертає увагу, що потерпіла є правшею, тому захищатися мала також правою рукою.

Разом з тим, такі твердження обвинуваченого спростовуються дослідженими безпосередньо судом під час апеляційного розгляду доказами.

Так, допитана у апеляційному суді потерпіла ОСОБА_11 повідомила, що вона є рідною сестрою обвинуваченого. 14.03.2021 близько 13 год. вона прийшла у гості до неходячої матері, яка проживала разом з її братом ОСОБА_7 у одній квартирі. Потерпіла раз у тиждень відвідувала матір та доглядала за нею. Через 10 хвилин, після того, як вона зайшла до квартири, додому повернувся ОСОБА_7 та попросив її швидко вирішити свої справи, оскільки у нього будуть гості. Далі між ними на кухні виник конфлікт. Повертаючись до кімнати матері з їжею у руках, потерпіла почула гуркіт позаду, після чого обернулася та, інтуїтивно виставивши руку, отримала по ній удар від ОСОБА_7 . При цьому мати ОСОБА_12 бачила, як обвинувачений її вдарив. Звернула увагу, що ОСОБА_7 постійно провокує на конфлікти, тому мати його боїться.

У зв`язку зі смертю свідка ОСОБА_12 під час апеляційного розгляду було відтворено звукозапис її допиту у суді першої інстанції, відповідно до якого свідок підтвердила обставини, викладені потерпілою, та вказала, що бачила, як ОСОБА_7 прибіг слідом за ОСОБА_11 та вдарив потерпілу по руці, яку та виставила, щоб захиститись.

Такі ж обставини розповіли потерпіла та свідок ОСОБА_12 і під час слідчих експериментів від 22.03.2021 та 23.03.2021 за їх участі та продемонстрували за допомогою статиста, яким чином обвинувачений рукою, стиснутою в кулак, наніс удар в район лівого передпліччя потерпілій.

З висновків експертів №294 від 24.03.2021 та №302 від 25.03.2021 вбачається, що показання потерпілої ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_7 щодо механізму, локалізації, кількості нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_11 можуть відповідати даним судово-медичної експертизи на її ім`я (Т.1 а.с. 75, 80).

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні в апеляційній інстанції розповіла, що є донькою потерпілої ОСОБА_11 14.03.2021 їй написала у месенджері мати, що ОСОБА_7 не дає їй розігріти їжу. Пізніше ОСОБА_11 зателефонувала повторно та повідомила, що не знає як правильно діяти, оскільки назріває конфлікт з обвинуваченим. Далі потерпіла знову зателефонувала, у неї була істерика, після чого свідок запропонувала матері зустріти її. Свідок зустріла ОСОБА_11 на зупинці громадського транспорту та через деякий час помітила у матері гематому на руці розміром з гусяче яйце. Мати розповіла їй, що дане тілесне ушкодження їй спричинив ОСОБА_7 . Звертає увагу, що у потерпілої зранку 14.03.2021 були відсутні тілесні ушкодження.

У зв`язку з неявкою свідка ОСОБА_14 у судове засідання, за погодженням з учасниками, було заслухано показання цього свідка, які вона дала у суді першої інстанції. Свідок підтвердила, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 стався конфлікт, однак, обставин отримання потерпілою тілесних ушкоджень вона не бачила.

Аналізуючи показання свідка ОСОБА_14 колегія суддів дійшла висновку, що вони не суперечать показанням інших учасників провадження та не спростовують винуватість ОСОБА_7 , оскільки свідок, яка залишилася в кухні, могла не повністю бачити дії обвинуваченого. При цьому показання потерпілої, свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 співпадають в частині місця знаходження обвинуваченого під час спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.

Зазначені показання потерпілої та свідків логічні, послідовні, узгоджуються між собою та підтверджуються висновком експерта №274 від 19.03.2021 року, згідно з яким при експертному дослідження у ОСОБА_11 виявлено тілесне ушкодження у вигляді синця лівої руки, який утворився від дії тупого предмету, можливо у вказаний строк і при вказаних обставинах в постанові і під експертною, і за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (Т.1 а.с. 69), довідкою №1651, згідно з якою ОСОБА_11 17.03.2021 зверталася за медичною допомогою до КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька». (Т.1 а.с. 68).

Факт звернення ОСОБА_11 за медичною допомогою через три дні після події не суперечать встановленим фактам спричинення тілесного ушкодження та не спростовує винуватість обвинуваченого. Крім того, відповідно до висновку №274 від 19.03.2021 тілесні ушкодження могли утворитися за обставин, вказаних потерпілою, тобто 14.03.2021.

Висновок місцевого суду про недопустимість доказів протоколів слідчих експериментів від 22.03.2021 та 23.03.2021 є необґрунтованим.

Вказані слідчі дії було проведено у відповідності до ст. 240 КПК України, за результатами їх проведення було складено протоколи з урахуванням вимог статей 104-107 КПК України, які підписані усіма особами, що брали участь під час проведення процесуальної дії, зауваження і доповнення у протоколах відсутні (Т. 1 а.с. 70-74, 76-79).

До того ж, потерпіла ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_12 підтвердили такі показання під час розгляду провадження у суді.

Відповідно, відсутні підстави для визнання недопустимими доказами висновків експертів №294 та 302.

Безпідставним є і висновок місцевого суду про недопустимість доказу показань свідка ОСОБА_12 з огляду на її родинні стосунки з потерпілою. Вказаний свідок є матір`ю як потерпілої, так і обвинуваченого. При цьому її показання є логічними та послідовними, узгоджуються не лише з показаннями потерпілої, а і з висновком судово-медичної експертизи. Свої показання у суді свідок дала під присягою, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за введення в оману суду, і підстав ставити під сумнів її показання колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 17.03.2021, оскільки в порушення вимог ст. 223 та ст. 237 КПК України слідча дія проведена за відсутності понятих.

Таким чином, безпосередньо дослідивши та проаналізувавши усі надані стороною обвинувачення докази, колегія суддів дійшла висновку про винуватість ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та встановила що обвинувачений вчинив протиправне діяння за таких обставин.

14.03.2021 близько 16 год. 50 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи у одній квартирі з ОСОБА_11 за адресою його проживання: кв. АДРЕСА_1 , в ході сварки, під час раптово виниклого умислу наніс потерпілій один удар правою рукою, стиснутою в кулак, в область зовнішньої поверхні лівого передпліччя, чим спричинив ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження у вигляді синця лівої руки.

Такі дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 1 ст. 125 КК України оскільки встановлено, що ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_11 умисне легке тілесне ушкодження.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення 14.03.2021. Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України.

У відповідності до положень ст. 12 КК України зазначене кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків.

Санкція ч. 1 ст. 125 КК України, передбачає покарання менш суворе, ніж обмеження волі, тому згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України обвинувачений звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення ним діяння і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23 грудня 2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Оскільки із дня вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення минуло понад 2 роки, обвинувачений протягом цього періоду не ухилявся від слідства або суду, він може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 та його захисник просили звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

На підставі вище викладеного, колегія суддів приходить до переконання про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування вироку Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.02.2022, постановлення нової ухвали про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження щодо нього.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок щодо ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності передбачених п.1 ч.1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4