Справа № 289/2272/24
Номер провадження 1-кс/289/21/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2025 м. Радомишль

Слідчий суддя Радомишльського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника Радомишльського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000264, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Радомишльського районного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000264 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. Підготовче засідання у вказаній справі призначено на 05.02.2025 року.

20.01.2025 на електронну пошту суду надійшло клопотання начальника Радомишльського відділу Коростишівської окружної прокуратури про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 днів, оскільки строк його тримання під вартою спливає 26 січня 2025 року.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 , будучи неодноразово раніше судимим за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, останній раз 17.10.2019 засуджений Коростишівським районним судом за ч. 2 ст. 289. ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 190, ч. 1, 4 ст. 70. ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі, після звільнення по відбуттю покарання 16.06.2023 з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисний тяжкий злочин проти власності за наступних обставин.

Так, в жовтні 2024 року ОСОБА_5 був прийнятий на випробувальне стажування на посаду оператора гранулювання ТОВ «Баст-Еко» яке розташоване за адресою вул. Центральна, 1А смт. Біла Криниця Городоцької ОТГ Житомирського район) Житомирської області, де достовірно дізнався про те, що у постійному використанні вказаного товариства знаходиться автомобіль марки «ЗАЗ 110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 та знаходиться у фактичному користуванні директора ТОВ «Баст-Еко» ОСОБА_7 . 15 листопада 2024 року в період часу з 09-00 по 21-00 годину ОСОБА_5 перебував на робочій зміні ТОВ «Баст-Еко», яке розташоване за адресою вул. Центральна, 1 А смт. Біла Криниця Городоцької ОТГ Житомирського району Житомирської області, де по закінченню роботи у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, вчинене повторно.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , діючи повторно, 16 листопада 2024 року, близько 03 години 40 хвилин перебуваючи на території ТОВ «Баст-Еко» яке розташоване за адресою вул. Центральна. 1 А смт. Біла Криниця Городоцької ОТГ Житомирського району Житомирської області, підійшов до автомобіль марки «ЗАЗ 110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 який на належить згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 та знаходиться у фактичному користуванні директора ТОВ «Баст-Еко» ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, враховуючи сприятливу для нього обстановку, а саме те, що його злочинні дії ніким не помічені та за ним ніхто не спостерігає, керуючись корисливим мотивом, підійшов до вказаного автомобіля та побачивши, що дверцята автомобіля незамкнені на замок, а в замку запалювання знаходиться ключ, безперешкодно, шляхом відкриття дверцят водія, проник в автомобіль марки «ЗАЗ 110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 37000 гри. 00 коп.

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_5 , завів ключем запалення двигун та поїхав на останньому яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, таким чином незаконно заволодів транспортним засобом, а саме автомобілем марки «ЗАЗ 110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 та знаходиться у фактичному користуванні директора ТОВ «Баст-Еко» ОСОБА_7 .

Внаслідок вказаних злочинних дій ОСОБА_5 спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 37000 грн. 00 коп.

28.11.2024 року слідчим суддею Радомишльського районного суду Житомирської області постановлено ухвалу про обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 26.01.2025 року включно.

На переконання сторони обвинувачення, в цьому провадженні існують ризики, що обвинувачений ОСОБА_5 може ухилитись від покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, знищувати, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Наявність ризику щодо можливості обвинуваченого переховуватися від суду обґрунтована тяжкістю можливого покарання.

За час тримання під вартою ОСОБА_5 вказані ризики не зменшились, судовий розгляд кримінального провадження не розпочато, а тому вищевказані обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 199 КК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане до суду клопотання про продовження обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав зазначених в ньому. Обвинувальний акт направлено до Радомишльського районного суду, однак перше підготовче засідання призначено на 05.02.2025 року. Ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу не зменшились та не відпали.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечив. Зазначає, що транспортним засобом він користувався з дозволу власника, а тому обвинувачення у вчиненні злочину є безпідставним. Вказує, що від слідства не ухилявся, а тому вважає, що запобіжний захід має бути у виді домашнього арешту. Його захисник - адвокат ОСОБА_4 підтримав доводи підзахисного та додатково пояснив, що ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, що є підставою для зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали додані до клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 199 КК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини "Тейс проти Румунії", автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При продовженні запобіжного заходу, суд враховує наявні матеріали кримінального провадження, оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема і тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим.

Суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість його пред`явлення, суспільну небезпеку злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_5 .

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 обвинувачується в кримінальному провадженні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Вказаний злочин за ч. 2 ст. 289 КК України, відповідно до положень ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Ухвалою слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 28.11.2024 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 26.01.2025 року включно з визначенням розміру застави.

Однак, станом на 23.01.2025 року підготовче засідання не проведено, судовий розгляд кримінального провадження не розпочатий, не досліджені докази, не допитані потерпіла і свідки.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , раніше неодноразово судимий, власного житла не має, офіційно ніде не зареєстрований, постійного джерела доходів не має, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Оцінюючи в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, суд вважає, що існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а зважаючи, що на теперішній час кримінальне провадження знаходиться на початковій стадії судового розгляду, існують ризики того, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілу, свідків, а також переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому, у зв`язку з викладеним, суд вважає доведеними ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, для продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу тримання під вартою.

Неможливість застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів обумовлена, тим що жоден інший запобіжний захід не забезпечить попередження вказаним ризикам, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, спроби обвинуваченого уникнути відповідальності.

Вказані ризики враховані під час обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на теперішній час не втратили своєї актуальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

При визначенні розміру застави, слідчий суддя враховує положення ст. 182 КПК України, а саме обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, дані про його особу та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у таких межах - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж той, який запропоновано прокурором, є недоцільним. Більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти визначеним ризикам, отже, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК України, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів з визначенням застави у межах 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір застави є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, і таким, що не суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України та вимогам ст.ст. 178, 182, 183 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 182, 183, 193, 194, 196 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000264, строком на 60 днів, а саме до 23 березня 2025 року включно.

Одночасно визначити ОСОБА_5 розмір застави у межах 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 151 400 грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок отримувача UA0000277, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26278626, банк отримувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до прокурора, суду;

- не відлучатися з постійного місця проживання, яке він зазначив в обвинувальному акті, без дозволу прокурора, суду;

- повідомляти прокурора, суд про зміну місця проживання (перебування), роботи.

Роз`яснити, що з моменту звільнення ОСОБА_5 з-під варти внаслідок внесення застави, він зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, а у разі їх невиконання внесені у якості застави кошти звертаються в дохід держави.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали проголошено 24 січня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_8