Номер провадження: 11-сс/813/170/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

законного представника підозрюваного ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , та прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в рамках кримінального провадження № 0001489, внесеного до ЄРДР 21 грудня 2024 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було частково задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_1 , окрім часу необхідного для здійснення стаціонарного лікування, а також відвідування медичних закладів, а також за виключенням часу оголошення повітряної тривоги, строком до 20 лютого 2025 року включно.

Рішення слідчого судді мотивоване вагомістю наявних доказів про вчинення підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення та наявністю ризиків, передбачених п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що сторона захисту повністю не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає її необґрунтованою, безпідставною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступне:

- повідомлення про підозру необґрунтоване належними доказами та ґрунтується лише на припущеннях, оскільки, наразі достеменно не відомо, що саме відбувалось в автомобілі, натомість, даний час допит неповнолітнього ОСОБА_7 є неможливим у зв`язку із струсом головного мозку, множинними травмами та частковою амнезія. Крім того, наразі не встановлено, чи порушував водій правила дорожнього руху, зазначені у повідомлені про підозру, а саме п.12,9 п.12.1 (перевищення швидкості) експертизи з цього приводу немає, п.2.3 передбачено, що водій повинен бути уважним, можливо водій і був уважним, але по незалежних від нього обставин, на кермо міг бути застосований механічний вплив іншою особою;

- сторона обвинувачення не довела існування ризиків, передбачених п.1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що, в свою чергу, є обов`язковим критерієм при вирішенні питання при застосуванні запобіжного заходу;

- слідчий суддя не розглянув можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу в аспекті існуючих обставин справи. Підозрюваний ОСОБА_7 є неповнолітнім 2007 року народження, наразі перебуває на стаціонарному лікуванні в КНПІ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, множинні різані рани, садна обличчя, лоба, верхніх кінцівок, тулуба, спини; термічний опік лобно-тімяної ділянки. Наразі самої події ДТП не пам`ятає. ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, виключно позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем навчання. За відмінні успіхи та зразкову поведінку Одеським ліцеєм «Лідер» нагороджений золотою медаллю. Є спортсменом - футболістом, що підтверджується характеристикою ТОВ «Дитячо-юнацький футбольний клуб «Чорноморець». Як неповнолітній ОСОБА_7 так і його мати ОСОБА_9 мають бездоганну репутацію та відсутність судимостей.

Посилаючись на викладені обставини, захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвалу суду підлягає скасуванню в частині строку застосування запобіжного заходу, заборони та обов`язків під час його дії, з ухваленням нової ухвали у цій частині. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що після виходу з нарадчої кімнати суд проголосив резолютивну частину, яка істотно відрізняється від повного тексту.

Так, у резолютивній частині повного тексту ухвали міститься текст, який не оголошувався слідчим суддею під час проголошення рішення, і, навпаки відсутній текст, який було оголошено в судовому засіданні. Зокрема, в оскаржуваній ухвалі не зазначено право підозрюваного ОСОБА_7 при визначеній забороні цілодобово залишати місце свого проживання, «окрім часу необхідного для здійснення стаціонарного лікування, а також відвідування медичних закладів, а також за виключенням часу оголошення повітряної тривоги», яке оголошувалося. У повному тексті ухвали застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 15.02.2025 включно, а в проголошеній резолютивній частині ухвали - строком до 20.02.2025 включно.

Разом з цим, у резолютивній частині оскаржуваної ухвали слідчим суддею покладено на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язок, передбачений п. 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, проте в ухвалі суду не визначено територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС або орган досудового розслідування, на який покладено обов`язок зберігати документи, що унеможливить виконання рішення у цій частині.

На підставі наведеного прокурор просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2024 року - скасувати в частині строку застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборони та обов`язків під час його дії.

Ухвалити в цій частині нову ухвалу, якою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 286 КК України застосувати (обрати) запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 20.02.2025 включно.

У зв`язку із застосуванням вказаного запобіжного заходу заборонити підозрюваному ОСОБА_7 цілодобово залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , окрім часу необхідного для здійснення стаціонарного лікування, а також відвідування медичних закладів, а також за виключенням часу оголошення повітряної тривоги.

У зв`язку із застосуванням зазначеного вище запобіжного заходу відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти строком до 20.02.2025 включно на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування із свідками у цьому кримінальному провадженні, які визначені слідчим або прокурором поза межами проведення досудового розслідування, або не під час судового засідання, тобто за відсутності слідчого, прокурора, слідчого судді;

- здати на зберігання до Головного управління ДМС в Одеській області свій паспорт для виїзду за кордон, якщо такий є, а також інші документи, що дають право на виїзд з України.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник, підозрюваний та його законний представник у судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу та просили задовольнити її у повному обсязі, а також частково підтримали апеляційну скаргу прокурора.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просила задовольнити апеляційну скаргу сторони обвиунвачення.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

За вимогами ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки (ст. 178 КПК України).

Відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до клопотання у провадженні СУ ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001489 від 21 грудня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Як вбачається з клопотання, ОСОБА_7 , 20.12.2024 у другій половині дня (точний час органами досудового розслідування не встановлений), не маючи при собі посвідчення водія, оскільки на курсах підготовки водіїв він ніколи не навчався, достеменно знаючи, що керування транспортними засобами без відповідного посвідчення заборонено, знаходячись по вулиці Медична, 408 в селищі Таїрове Одеського району Одеської області, приступив до керування автомобілем «CITROEN С3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить його матері ОСОБА_12 , чим грубо порушив вимоги пункту 2.1. а) «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі Правила).

У той же день, близько 23 години 20 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи цим транспортним засобом, здійснював рух у темний час доби по автомобільній дорозі загального користування міжнародного значення М-27 сполученням «Одеса-Чорноморськ», що має відповідне обладнання дорожнього покриття та придорожньої зони, на якій організований двосторонній рух і проїзна частина має по одній (місцями дві) смуги для руху у протилежних напрямках, що позначені відповідною горизонтальною дорожньою розміткою 1.1. (вузька суцільна лінія, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено) і 1.5. (переривчаста лінія, яка позначає межі смуг руху, за наявності двох і більше смуг, призначених для руху в одному напрямку).

Рухаючись на 10 км + 150 м цієї автодороги, поза населених пунктів, на території Таїровської територіальної громади в Одеському районі Одеської області, зі сторони міста Одеса у напрямку міста Чорноморськ, на неосвітленій штучними джерелами освітлення ділянці, де установлений дорожній знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості до 50 км/год», що вимагав від водіїв особливої уваги, ОСОБА_7 , здійснюючи рух з перевищенням цієї швидкості руху (фактична швидкість руху органами досудового розслідування не встановлена), вкрай уважним не був, за дорожньою обстановкою постійно не стежив, не переконався, що обрана ним швидкість руху забезпечить постійний контроль за траєкторією руху цього автомобіля і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, чим проявив кримінальну протиправну недбалість, тобто не передбачав можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті іншій особі, як наслідку своєї дії, що утворювала реальну загрозу для життя і здоров`я цієї особи, хоча повинен був і міг передбачити ці наслідки, якщо б діяв більш обачливо.

Не маючи тривалого водійського стажу і досвіду керування транспортом, ОСОБА_7 позбавив себе можливості адекватно сприймати навколишню дорожню обстановку, своєчасно реагувати на її зміну, контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним, не вжив своєчасних заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації, на прямій рівній, асфальтованій, сухій ділянці горизонтального профілю, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, через перевищення допустимої швидкості, не впорався з керуванням, допустив занос задньої частини автомобіля, що призвело до втрати його курсової стійкості і некерованого виїзду за межі проїзної частини на праве за ходом руху узбіччя, з наїздом на нерухомі перешкоди у вигляді: придорожніх дерев, залізобетонної опори ліній електромереж, з подальшим перекиданням транспортного засобу.

Своїми необережними діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги пунктів 1.5.; 2.3. б); 12.1.; 12.9.; дорожнього знаку 3.29 Правил.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру цього автомобіля ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заподіяні ТЯЖКІ тілесні ушкодження, що призвели до його смерті на місці пригоди.

За вищевикладених обставин, 24 грудня 2024 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри, колегія суддів наголошує на тому, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30.08.1990, заяви №№ 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32, рішення у справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011, заява № 42310/04, § 175).

Від фактів, які є причиною виникнення підозри не вимагається такого ж рівня переконливості, як від тих, що є необхідними для висунення обвинувачення чи обґрунтування обвинувального вироку. Крім того, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів (рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Оскільки на цій стадії встановлено нижчі критерії до стандарту доказування, які зобов`язують слідчого суддю з`ясувати лише наявність достатніх доказів, які виправдовують необхідність здійснення досудового розслідування та не передбачають обов`язку встановлення вини конкретної особи, на переконання апеляційного суду, у даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування доказів достатньо для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (ч.1 ст.177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищевказані дії (ч.2 ст.177 КПК України).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки існування ризиків за ч.1 ст.177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного.

Перевіряючи обґрунтування слідчого судді щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які встановлені слідчим суддею, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_7 , може переховуватися від органів досудового розслідування та незаконно впливати на свідків, колегія суддів встановила належне та детальне обґрунтування слідчим суддею наявності кожного із зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, характеру та ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , фактичні обставини провадження та дані про особу підозрюваного, у тому числі про його сімейний, майновий стан, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення довела у судовому засіданні наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, і на які вказувала сторона обвинувачення. Тому твердження сторони захисту в апеляційній скарзі про відсутність у матеріалах клопотання доказів, що підтверджують наявність встановлених слідчим суддею ризиків, на переконання колегії суддів є безпідставними.

У той же час, в апеляційній скарзі сторона захисту наводить перелік обставин, які слідчий суддя в силу приписів ст. 178 КПК України мав би врахувати при вирішенні питання про застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , зокрема, захисники посилається на те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, є неповнолітнім, виключно позитивно характеризується, як за місцем проживання, так і за місцем навчання, наразі перебуває на стаціонарному лікуванні в КНПІ «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня». Все це у сукупності, за переконанням захисника, мало б переконати слідчого суддю про необхідність відмовити у застосуванні запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 .

Колегія суддів, безумовно, сприймає такі доводи сторони захисту, втім зазначені факти не нівелюють встановлені вище обставини щодо ймовірного вчинення тяжкого злочину, який хоча і належить до таких, що вчинені з необережності, але необережна форма вини стосується тільки настання наслідків у даному випадку смерті потерпілого. У свою чергу, оцінюючи фактичні обставини справи та характер інкримінованого кримінального правопорушення, апеляційний суд констатує про наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості" (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року), оскільки кримінальне правопорушення у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 призвело до невідворотних наслідків у вигляді загибелі людини.

За таких обставин, зважаючи на те, що, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Судове рішення - офіційний документ суду юрисдикційного характеру, що є найважливішим актом (дією-документом) правосуддя, покликаним забезпечити захист прав і свобод людини, правопорядку та здійснення принципу верховенства права. Воно демонструє категоричне веління, вимогу певної поведінки, наказ, у ньому виражено авторитет і силу держави стосовно конкретних учасників судового провадження. Судове рішення владно підтверджує обов`язковість правової норми до окремого випадку.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 2 ст. 369 КПК України, судове рішення, у якому слідчий суддя, суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.

Ухвала суду, що викладається окремим документом, складається з трьох частин: вступу, мотивувальної та резолютивної частин. Так, останньою частиною ухвали є резолютивна частина, яка з відповідного питання кримінального провадження містить виклад остаточних висновків, резолюцію. У цій частині ухвали наводиться її квінтесенція, виражена у формі відповідних висновків суду із зазначенням строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження. Резолютивна частина ухвали викладається як лаконічний наказ, в точній і визначеній формі, щоб згодом не виникли жодні ускладнення з її реалізацією.

Відповідно до ч.ч. 3, 6 ст. 371 КПК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, ухвала постановляється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд. Усі судові рішення викладаються письмово у паперовій та електронній формах.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 376 КПК України, судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.

Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження. Якщо складання судового рішення у формі ухвали (постанови) вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини, яку підписують всі судді. Повний текст ухвали (постанови) повинен бути складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини і оголошений учасникам судового провадження. Про час оголошення повного тексту ухвали (постанови) має бути зазначено у раніше складеній її резолютивній частині.

Так однією з гарантій забезпечення правової визначеності, елементом стабільності судового рішення та його законної сили є його незмінність. Суд, який ухвалив (постановив) рішення, після його проголошення, не має права його змінити або скасувати. Цю властивість судового рішення в праві називають «незмінністю судового рішення». Допущені в судовому рішенні помилки, внаслідок яких воно стає незаконним і необґрунтованим, виступають підставою для зміни і скасування рішення в апеляційному і касаційному порядку та у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим суддею під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 вказаних вимог не дотримано, оскільки, резолютивна частина оскаржуваної ухвали, яка була проголошена після виходу з нарадчої кімнати та долучена до матеріалів справи (а.с.76-77 т.1), не відповідає резолютивній частині повного тексту ухвали (а.с.89 т1), тобто, постановляючи ухвалу слідчий суддя допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали.

Керуючись статями 176, 177, 178,182, 183, 194, 196,197 370-372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в рамках кримінального провадження № 0001489, внесеного до ЄРДР 21 грудня 2024 року,- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в рамках кримінального провадження № 0001489, внесеного до ЄРДР 21 грудня 2024 року,- задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 20 лютого 2025 року включно.

У зв`язку із застосуванням зазначеного вище запобіжного заходу заборонити підозрюваному ОСОБА_7 цілодобово залишати місце свого проживання: АДРЕСА_1 , окрім часу необхідного для здійснення стаціонарного лікування, а також відвідування медичних закладів, а також за виключенням часу оголошення повітряної тривоги.

У зв`язку із застосуванням зазначеного вище запобіжного заходу відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти строком до 20 лютого 2025 року включно на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування із свідками у цьому кримінальному провадженні, які визначені слідчим або прокурором поза межами проведення досудового розслідування, або не під час судового засідання, тобто за відсутності слідчого, прокурора, слідчого судді;

- здати на зберігання до Головного управління ДМС в Одеській області свій паспорт для виїзду за кордон, якщо такий є, а також інші документи, що дають право на виїзд з України.

У разі порушення підозрюваним ОСОБА_7 вказаних обов`язків, а також його процесуальних обов`язків підозрюваного за клопотанням сторони обвинувачення слідчим суддею (судом) може бути вирішено питання про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4