Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1227/25
Номер провадження 1-кс/711/373/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року м. Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1

за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4

підозрюваної - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши в режимі відеоконференцзв`язку у відкритому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором відділу управління Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження № 0000301 від 12.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Куликів, Нестерівського району Львівської області, громадянки України, з повною загальною середньою освітою, яка не є особою з інвалідністю, одруженої, непрацюючої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням, погодженим прокурором відділу управління Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , поданим в рамках кримінального провадження №0000301, внесеного до ЄРДР 12.02.2025 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні СУ ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000301 від 12.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.02.2025 року близько 16 години 20 хвилин, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Зелена, селище Верхнячка Уманського району Черкаської області, в напрямку від вул. Зелена до вул. Шкільна, в порушення вимог - п.п. 2.3 б), 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 зі змінами та доповненнями (далі - ПДР), була не уважною, не вибрала безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, під час виїзду на Т-подібне нерегульоване перехрестя, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась в попутному напрямку з автомобілем з дитячим візком, в якому перебував малолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №54 отримала тілесні ушкодження у вигляді інших уточнених травм з залученням кількох ділянок тіла, від яких загинула на місці пригоди.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , а саме вимог пунктів 2.3 б), 12.1 Правил дорожнього руху, знаходиться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті ОСОБА_8 .

12.02.2025 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України

З урахуванням встановлених даних, ОСОБА_5 13.02.2025 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

На переконання органу досудового розслідування, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Причетність ОСОБА_5 до вчиненого кримінального правопорушення, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами:

- даними протоколу огляду місця події від 12.02.2025, під час якого встановлено дорожню обстановку на місці пригоди, виявлено та зафіксовано слідову картину дорожньо-транспортної пригоди;

- протоколом затримання ОСОБА_5 ;

- показами свідка ОСОБА_10 ;

- показами свідка ОСОБА_11 ;

- показами свідка ОСОБА_12 .

Таким чином, з моменту повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що є злочином, який відноситься до категорії тяжких, остання набула статусу підозрюваної та на неї покладено ряд обов`язків, передбачених ст. 42 та іншими положеннями КПК України.

Ініціатор клопотання вказує, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а також відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, встановленими під час досудового розслідування ризиками, які дають достатні підстави вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

1) може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона підозрюється, так як санкція статті передбачає покарання від трьох до восьми років позбавлення волі, та невідворотність вказаного покарання можуть спонукати останню до зміни місця постійного проживання, пов`язаного з виїздом до будь якої країни Європейського Союзу, чи непідконтрольних на даний час територій України;

2) може незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні шляхом умовлянь, підкупу, залякування, погроз, примусу вимагати дачу від останніх неправдивих показів або зміну уже наданих під час досудового розслідування, показань, тим самим вона матиме можливість уникнення або пом`якшення відповідальності за вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення;

3) може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом зловживання процесуальними правами, що може виражатись у неявці за викликами до слідчого та прокурора з метою затягування досудового розслідування.

Такі ризики ґрунтуються і на тому, що отримані відомості в кримінальному провадженні про кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_5 в повній мірі знайшли своє підтвердження, про що свідчить задокументований факт порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель особи.

Так, ОСОБА_5 , нехтуючи Правилами дорожнього руху України та наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху скоїла тяжкий злочин, а саме дорожньо-транспортну пригоду, що призвела до непоправних наслідків у вигляді смерті особи.

При цьому, незважаючи на те, що, відповідно до рішення Христинівського районного суду Черкаської області №706/246/24 2/706/224/24 від 21.03.2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється опікуном двох малолітніх дітей ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , так як їхня мати ОСОБА_15 позбавлена батьківських прав, на переконання сторони обвинувачення, цей факт не може вказувати на усунення ризиків встановленим органом досудового розслідування. Слід врахувати, що опікуном вказаних дітей також є чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який може здійснювати догляд за дітьми.

На думку сторони обвинувачення, враховуючи встановлені обставини кримінального провадження, а також тяжкість наслідків, спричинених даним злочином, все це свідчить про недостатність застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання, оскільки такий запобіжний захід не забезпечить гарантій її належної процесуальної поведінки.

Особиста порука також не може бути застосована до підозрюваної, оскільки до органу досудового розслідування не надійшло звернень від осіб, які б заслуговували на довіру, про те, що вони можуть поручитись за підозрювану.

Домашній арешт також, на думку слідства, не може бути застосований до підозрюваної, так як вона безпосередньо або через родичів зможе впливати на свідків щодо дачі останніми неправдивих показів або зміну уже наданих показів під час досудового розслідування.

Також, ініціатор клопотання зазначає, що при обранні запобіжного заходу ОСОБА_5 слід врахувати наявні обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме:

- вагомість наявних доказів про причетність підозрюваної до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення;

- кримінальне правопорушення вчинене останньою являється тяжким та тягне за собою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 8 років.

Хоча запобіжний захід у вигляді тримання під вартою і є винятковим запобіжним заходом, однак беручи до уваги те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк до трьох років або без такого, вона може уникати кримінального покарання, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків та потерпілих, тому обрання відносно неї будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить її належної процесуальної поведінки та не зможе запобігти ризикам, що визначені ст. 177 КПК України, а без її участі, закінчити досудове розслідування у встановлені строки не представлятиметься можливим.

З урахуванням викладеного, слідчий вважає, що оскільки розгляд клопотання пов`язаний з триманням під вартою, то не має необхідності у покладенні на ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, слідчий за погодженням з прокурором просив застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з утриманням в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» без визначення застави.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ньому та додані до нього докази. Додатково прокурор зазначила, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке є тяжким злочином, за вчинення якого санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. На думку прокурора, більш м`якого запобіжного заходу, окрім як тримання під вартою, відносно ОСОБА_5 не можливо застосувати задля забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Так, усвідомлюючи тяжкість покарання, яка загрожує ОСОБА_5 , з метою ухилення від кримінальної відповідальності, вона може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Також, на переконання сторони обвинувачення, існує ризик впливу на свідків, які є очевидцями дорожньо-транспортної пригоди, та потерпілих, оскільки підозрювана шляхом вмовлянь чи в інший спосіб, особисто чи через третіх осіб зможе впливати на них з метою зміни наданих показів чи відмови від вже наданих показів. Крім того, на переконання сторони обвинувачення, у даному випадку наявний ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, що виразиться у неявці до слідчого, чи прокурора з метою затягування досудового розслідування. На переконання сторони обвинувачення, факт того, що ОСОБА_5 згідно до рішення суду є опікуном двох малолітніх дітей, не зменшує встановлені органом досудового розслідування ризики та не перешкоджає для застосування відносно останньої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на те, що опікуном зазначених дітей є також чоловік підозрюваної, який має змогу ними опікуватись. При застосуванні запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 прокурор просила не визначати розмір застави, оскільки останній повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, яке потягло загибель особи.

Підозрювана ОСОБА_5 не заперечувала своєї вини у скоєному кримінальному правопорушенні, висловлювала жаль та свої співчуття, вона не хотіла та не бажала настання таких наслідків. При цьому пояснила, що потерпіла раптово почала переходити дорогу, але через невеликий водійський стаж вона не відреагувала на це відповідно. Вона визнає свою провину, не має наміру переховуватись від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати слідству чи впливати на свідків. Вона готова нести покарання, проте просила не застосувати до неї тримання під вартою, надавши можливість бути вдома та доглядати малолітніх дітей ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , опікуном яких вона являється. Щодо посилання прокурора про здійснення опіки над дітьми спільно з чоловіком ОСОБА_16 , пояснила, що у зв`язку з доглядом за дітьми вона не працює, а її чоловік працює вахтовим методом в м. Київ. Його дохід є основним джерелом доходу їхньої сім`ї. Крім того вказала, що її дочка, яка є матір`ю неповнолітніх ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , народила третю дитину, якій три місяці, залишивши немовля на її піклування.

Захисник підозрюваної адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, вказуючи на необґрунтованість та недоведеність ризиків, на які посилається сторона обвинувачення. Додатково зазначив, що його підзахисна щиро кається у скоєному та шкодує про те, що сталося. Вона не має наміру переховуватись від слідства та суду, впливати на свідків чи перешкоджати слідству. Зауважив, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні неумисного, хоча і тяжкого, злочину, вона усвідомлює тяжкість наслідків за скоєне, готова нести відповідальність. Просив врахувати, що підозрювана ОСОБА_5 має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, є опікуном малолітніх дітей - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . На переконання захисника, стороною обвинувачення не наведено жодного обґрунтованого аргументу, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків та не буде відповідати меті застосування запобіжного заходу. З урахуванням зазначеного, просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого, оскільки даний вид запобіжного заходу є найбільш суворим, та застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що передбачає заборону залишати житло у нічний час. При цьому просив врахувати, що чоловік підозрюваної працює в м. Києві вахтовим методом, а тому саме його підзахисна піклується про дітей, старшу водить до школи, а меншу - в дитячий садочок.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши копії матеріалів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доводи клопотання, а також надані стороною захисту відомості, що характеризують особу підозрюваної, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

В судовому засіданні встановлено, що подане клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України, а вручення письмового повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення та копії клопотання і матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, здійснено з дотриманням строків, передбачених ч. 2 ст. 278 КПК України та ч. 2 ст. 184 КПК України відповідно.

Метою застосування запобіжних заходів відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення, а також наявність доказів, яким обґрунтовуються відповідні обставини.

Виходячи зі змісту зазначених норм вбачається, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Судом встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке, згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

12.02.2025 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 13.02.2025 останній повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 12.02.2025; протоколом затримання ОСОБА_5 ; показами свідка ОСОБА_10 ; показами свідка ОСОБА_11 ; показами свідка ОСОБА_12 .

Обґрунтовуючи необхідність застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор посилався на обґрунтованість підозри останньої у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкості покарання, яке загрожує підозрюваній у разі визнання її винною у вчиненні даного кримінального правопорушення, а також на існуванні ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини в сукупності та додані до нього матеріали кримінального провадження, якими обґрунтовані доводи клопотання, дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України є обґрунтованою. При цьому слідчий суддя враховує усталену практику ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86), згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Разом з тим, слід наголосити, що слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

З положень п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України вбачається, що при застосуванні запобіжного заходу слідчий суддя перш за все має переконатися в наявності доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, в якому він підозрюється. Закон не вимагає, щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у застосуванні того чи іншого запобіжного заходу.

Також слідчий суддя враховує, що за визначенням Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин".

Крім того у п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Таким чином, на думку слідчого судді, надані стороною обвинувачення докази переконали б неупередженого спостерігача в тому, що підозрювана ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Розглядаючи питання наявності ризиків, на які посилалася сторона обвинувачення у клопотанні, та позицію захисту щодо їх недоведеності, слідчий суддя зазначає наступне.

В обґрунтування необхідності застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою сторона обвинувачення в судовому засіданні посилалася на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрювана може переховуватися від органів досудового слідства та суду; впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При встановленні наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, відповідно до ч.1 ст.178 КПК України, слідчий суддя враховує тяжкість покарання за вчинений ОСОБА_5 інкримінований їй в провину злочин, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, а тому підозрювана, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке їй загрожує, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Суд також бере до уваги й інформацію щодо особи підозрюваної, яку наводить сторона захисту, зокрема, що ОСОБА_5 , одружена, є опікуном двох малолітніх дітей: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, проте у світлі наведених вище актуальних даних про існування ризику переховуватися, наявність вказаних вище обставин наведених стороною захисту, не можуть бути вирішальними та такими, що могли б знизити цей ризик до маловірогідного чи до його виключення.

Таким чином, слідчий суддя погоджується з доводами прокурора щодо наявності ризику переховування ОСОБА_5 від слідства та суду.

В той же час, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ, в якій наголошено, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці імовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, однак потребу позбавлення волі не можна оцінювати, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя враховує встановлену кримінальним процесуальним законодавством процедуру отримання показань на стадії судового розгляду, відповідно до яких, свідки допитуються безпосередньо в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Отже зазначений ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідка та дослідження їх судом.

За таких обставин, ризик впливу на свідків у даному кримінальному провадженні є актуальним та доведеним прокурором.

В той же час, слідчий суддя вважає, що ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зазначений в клопотанні є неконкретизованим, будь-які обґрунтування існування вказаних обставин відсутні, що на думку слідчого судді носить лише формальний характер.

Крім того слід зазначити, що стороною обвинувачення до клопотання не додано відомостей (заяви про визнання потерпілими чи протоколів допиту потерпілих) про осіб, які на час розгляду даного клопотання набули статусу потерпілих у даному кримінальному провадженні та на яких, на думку сторони обвинувачення, зможе впливати підозрювана.

Щодо доводів сторони захисту стосовно недоведеності належними доказами існування вказаних ризиків, то слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що підозрювана обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Отже, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрювана може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною зазначений дій.

Вирішуючи питання про доцільність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_5 слідчий суддя повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваної та дотримання принципу верховенства права.

Зі змісту ч. 1 ст. 183 КПК України слідує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення Європейського Суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

З наведеного вбачається, що метою застосування запобіжного заходу є не каральна, а забезпечувальна функція, тобто, до особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, наявність яких підтверджено в судовому засіданні, а також, відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність (п. п. "а" п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Аналізуючи особу підозрюваної слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 одружена, є опікуном двох малолітніх дітей: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , має постійне місце проживання, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Крім того, у судовому засіданні ОСОБА_5 визнала вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, а також повідомила про намір співпрацювати із слідством.

Також, з долученої до клопотання характеристики за місцем проживання підозрюваної, наданої старостою Верхняцького старостинського округу Христинівської МТГ ОСОБА_17 , - ОСОБА_5 характеризується з позитивної сторони.

Слідчий суддя при вирішенні вказаного клопотання враховує і інші обставини, вказані у ст. 178 КПК України, а саме тяжкість кримінального правопорушення, що ставиться у підозру, яке є ненавмисним злочином, вагомість доказів, та розмір покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винуватою.

При цьому слідчий суддя зазначає, що одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, а також тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній, не можуть бути єдиними підставами для застосування відносно останньої найбільш суворого запобіжного заходу, а повинні оцінюватись в сукупності з наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, матеріалами, які характеризують особу підозрюваної та її поведінку після вчиненого.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено, що для забезпечення дієвості кримінального провадження застосування до ОСОБА_5 виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним, а також, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, з урахуванням даних про особу підозрюваної та конкретних обставин інкримінованого їй кримінального правопорушення, не зможе запобігти ризикам, визначеним в клопотанні.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що за викладених обставин, застосування виняткового запобіжного заходу, не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

В той же час, слідчим суддею встановлено ризики можливості переховування від органів досудового розслідування та суду та впливу на свідків, а тому слідчий суддя вважає, що стосовно підозрюваної ОСОБА_5 необхідно встановити запобіжний захід на час проведення розслідування, який дозволить забезпечити виконання нею своїх процесуальних обов`язків у цьому провадженні та уникнути вищезазначених ризиків.

У кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи (ч. 1 ст. 176 КПК): 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Обираючи один із запобіжних заходів, слід зважати, що їх види наведено у порядку зростання ступеня суворості. Відповідно найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, а найбільш м`яким - особисте зобов`язання.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, викладенні в повідомленні про підозру, та його тяжкість, слідчий суддя вважає, що особисте зобов`язання та особиста порука не забезпечать достатніх гарантій належної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_5 .

Застава, навіть у мінімальному розмірі, який для тяжких злочинів складає 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн., з урахуванням майнового стану підозрюваної, яка є непрацюючою та являється опікуном двох малолітніх дітей, є непомірною для останньої.

Враховуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, обставини кримінального правопорушення, тяжкість інкримінованого в провину ОСОБА_5 злочину, слідчий суддя дійшов висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Слідчий суддя вважає, що в сукупності із встановленими ризиками, ступенем тяжкості інкримінованого підозрюваній кримінального правопорушення, яке є тяжким, проте неумисним злочином, даними про особу підозрюваної (здійснення опіки над двома малолітніми дітьми та наявність стійких соціальних зв`язків), відсутність будь-яких доказів того, що в момент вчинення ДТП ОСОБА_5 перебувала у стані сп`яніння, те, що вона не залишала місце пригоди та не вчиняла спроб переховуватися від правоохоронних органів, не вчиняла будь-яких дій для перешкоджання розслідування, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України в їх сукупності, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, в судовому засіданні не встановлено достатніх підстав, які виправдовують застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а запобігти встановленим слідчим суддею ризикам можливо у разі застосування до підозрюваної ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні підозрюваній залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово, в межах строку досудового розслідування, тобто до 13.04.2025 включно, з покладенням на підозрювану обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Саме такий запобіжний захід, на думку слідчого судді, буде достатнім, необхідним та доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_5 та виконання покладених на неї відповідних процесуальних обов`язків.

Крім того, виконання вказаного запобіжного заходу контролюється правоохоронним органом, що убезпечує можливі контакти підозрюваної зі свідками у кримінальному правопорушенні.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що залишення підозрюваною місця свого проживання у встановлений слідчим суддею час, не є порушенням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, у випадку отримання невідкладної медичної допомоги, евакуації населення, рятування життя та здоров`я в умовах воєнного стану. В період введення воєнного стану на території України дозволити підозрюваній ОСОБА_5 після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 30 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатись з визначеного в ухвалі місця проживання з метою перебування останньої в укритті.

Керуючись ст.ст.110, 131, 132, 176-178, 180, 182, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 369-372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 , погодженого прокурором відділу управління Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , поданого в рамках кримінального провадження № 0000301 від 12.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні підозрюваній залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , цілодобово, в межах строку досудового розслідування, тобто до 13.04.2025 включно.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України негайно доставити підозрювану ОСОБА_5 за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_2 , звільнивши її з-під варти.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України зобов`язати підозрювану ОСОБА_5 :

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду,

- не відлучатися з с-ща Верхнячка Уманського району Черкаської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, реєстрації;

- утримуватися від спілкування, у будь-якій формі (особисто, через знайомих, шляхом телефонного зв`язку чи через мережу Інтернет) зі свідками у цьому кримінальному провадженні, крім випадків необхідності такого спілкування безпосередньо в ході проведення слідчих чи процесуальних дій за їх участі та участі ОСОБА_5 у присутності слідчого чи прокурора;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Роз`яснити, що обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України, покладені на підозрювану, в межах строку досудового розслідування, тобто до 13.04.2025 включно. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, у тому числі продовженого, на який на підозрювану були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що залишення підозрюваною місця свого проживання у встановлений слідчим суддею час, не є порушенням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, у випадку отримання невідкладної медичної допомоги, евакуації населення, рятування життя та здоров`я в умовах воєнного стану.

В період введення воєнного стану на території України дозволити підозрюваній ОСОБА_5 після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 30 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатись з визначеного в ухвалі місця проживання з метою перебування останньої в укритті.

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції, з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на неї зобов`язань.

Роз`яснити підозрюваній, що в разі невиконання покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід.

Строк дії ухвали визначити до 13 квітня 2025 року включно.

Виконання ухвали доручити працівникам СУ ГУНП в Черкаській області.

Копію даної ухвали вручити підозрюваній, прокурору, слідчому та начальнику ГУ НП в Черкаській області, а також направити захиснику підозрюваної - для відому та виконання.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1