У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-кп/4806/730/24, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 грудня 2024 року задоволено клопотання прокурора й продовжено ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги - Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» (49006, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Алексєєнко Надії, буд. 84) в умовах, що виключають його небезпечну поведінку на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів, до 17 лютого 2025 року включно.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000802, відомості про яке 05.11.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 2 ст. 345 КК України.

Ухвала мотивована тим, що при вирішенні питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у виді поміщення ОСОБА_7 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України та встановлених під час досудового розслідування слідчим суддею при обрані запобіжного заходу, а також при продовженні строку запобіжного заходу та його зміні. Підстави, за яких слідчим суддею було застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід, а також обставини, які при цьому враховувались, не змінились, а ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати. На даній стадії розгляду клопотання, обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку останнього, є виправданим, а тому підстав для його зміни чи скасування суд не вбачає. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання, а також приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку останнього.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду від 19.12.2024 скасувати та застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді передання на піклування близьким родичам дідусю ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1 , з обов`язковим лікарським наглядом. Стверджує, що підозра ОСОБА_7 є необґрунтованою, зібрані стороною обвинувачення докази недопустимими, його затримання було безпідставним та незаконним і відбулося з грубим порушенням прав. Висновок судово-психіатричного експерта № 346 від 23.11.2023 є недопустимим доказом, оскільки експертиза проведена без участі ОСОБА_7 , така призначена постановою слідчого, а не слідчого судді, ОСОБА_7 не надавав згоди на її проведення. На ці порушення суд уваги не звернув та безпідставно продовжив йому запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги, залишивши поза увагою заяву дідуся ОСОБА_7 ОСОБА_8 , який просить передати онука йому під опіку з обов`язковим лікарським контролем. Крім того, захисник зазначає, що прокурор не посилається на конкретні факти у підтвердження наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст.422-1 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Прокурором було подано клопотання про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Суд першої інстанції, задовольняючи дане клопотання, виходив з того, що продовжують існувати передбачені ст. 177 КПК ризики, які були в основі обрання даного виду запобіжного заходу, не відпали. Обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку останнього, є виправданим, а тому підстав для його зміни чи скасування суд першої інстанції не вбачав.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

При цьому, виходячи з положень ч. 3 ст. 508 КПК України, застосування вищевказаних запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

На переконання апеляційного суду, рішення про продовження запобіжного заходу у виді поміщення ОСОБА_7 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст. 177 КПК України ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що такі не зменшилися та продовжують існувати, а саме: переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, і для їх запобігання необхідно продовжити строк поміщення ОСОБА_7 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, щодо якого вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру.

З матеріалів судового провадження вбачається, що підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, стала наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у тому числі того, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що на час вирішення питання про продовження строку поміщення ОСОБА_7 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, зазначені ризики не зменшились та продовжують існувати.

Зокрема, на підтвердження існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 інкримінується вчинення нетяжкого злочину, яке становить підвищений ступінь суспільної небезпеки, та за яке передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк. Крім того, матеріали судового провадження не містять відомостей про наявність у ОСОБА_7 місця роботи та постійного законного джерела доходу, він є неодруженим, що в своїй сукупності свідчить про відсутність у нього міцних та сталих соціальних зв`язків.

Також встановлено, що відповідно до висновку № 346 судово-психіатричного експерта Закарпатської філії судових експертиз державна установа «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 23.11.2023, ОСОБА_7 страждає психічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії безперервно-прогредієнтного тип перебігу з дефектом особистості. По стану здоров`я ОСОБА_7 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, так і у теперішній час та потребує застосування примусових заходів медичного характеру примусового лікування у спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Отже, беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів уважає, що судом першої інстанції обґрунтовано продовжено запобіжний захід у виді поміщення ОСОБА_7 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку. Таке рішення суду відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та забезпечує стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Крім того, продовження такого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя.

З огляду на зазначене, твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, є непереконливими.

Всупереч протилежним доводам сторони захисту, лише сама наявність у особи психічного захворювання, не була єдиною підставою для продовження строку, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 508 КПК України запобіжного заходу, натомість судом першої інстанції враховано сукупність усіх встановлених у даному кримінальному провадженні обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку поміщення ОСОБА_7 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

На переконання колегії суддів, застосування до ОСОБА_7 іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде відповідати регламентованій законом меті таких заходів, а також характеру і ступеню суспільної небезпечності діяння, вчинення якого інкримінується ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги про недоведеність суспільної небезпеки ОСОБА_7 не можуть вважатися обґрунтованими з огляду на висновок № 346 судово-психіатричного експерта Закарпатської філії судових експертиз державна установа «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» від 23.11.2023 та характер встановленого у ОСОБА_7 хронічного психічного захворювання. При цьому будь-яких даних про те, що на даний час психічний стан ОСОБА_7 стабілізувався або покращився і він не є небезпечним для оточуючих, суду не надано.

Колегія судів не перевіряє доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри та незаконне затримання ОСОБА_7 , а також про недопустимість висновку експертизи № 346, оскільки суд апеляційної інстанції не повинен дублювати повноваження суду першої інстанції і може перевірити вищевказані доводи тільки під час оскарження остаточного рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження, на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

Апеляційний суд приймає до уваги те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження, суд першої інстанції самостійно вирішує питання про застосування чи продовження особі запобіжного заходу з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, яка дозволить розглянути кримінальне провадження у розумні строки.

При цьому, колегія суддів також зазначає, що на цій стадії судового розгляду (вирішення питання щодо запобіжного заходу на час судового провадження), як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті.

Посилання сторони захисту на можливість застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, а саме передання на піклування близьким родичам, де він буде під опікою дідуся і проживатиме за адресою АДРЕСА_1 , не може бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 та, за встановлених обставин, не дає законних підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді передання на піклування близьким родичам з обов`язковим лікарським наглядом.

Тому, вимоги апеляційної скарги про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді передання на піклування близьким родичам з обов`язковим лікарським наглядом задоволенню не підлягають.

Колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 за наслідками апеляційного розгляду.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1, 508 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 грудня 2024 року, якою продовжено ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів, до 17 лютого 2025 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді