В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2024 р. м. Кобеляки

Кобеляцьки районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю:

прокурора - ОСОБА_2 ,

потерпілого - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кобеляки кримінальне провадження № 0000265 від 16.09.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Майдан-Олександрівський Віньковецького району Хмельницької області, громадянина України, мешкає за адресою АДРЕСА_1 , має професійно-технічну освіту, не одруженого, утриманців не має, солдата, стрільця 3 штурмового спеціалізованого відділення 2 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого:

- 09.10.2013 вироком Дунаєвського районного суду Хмельницької області за ч.3 ст. 185, ст.ст. 69, 75 КК України до 2 років позбавлення волі зі звільненням з іспитовим строком на 1 рік;

- 13.05.2014 вироком Віньковецького районного суду Хмельницької області за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі;

- 20.08.2014 вироком Дунаєвського районного суду Хмельницької області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 28.12.2016 умовно-достроково на невідбутий строк 3 місяці 28 днів;

- 31.01.2018 вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнений 25.02.2019 за відбуттям строку покарання;

- 25.09.2020 вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 187, ст. 70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 21.05.2024 ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова умовно-достроково для проходження військової служби за контрактом

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 186, ч.4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

15 вересня 2024 року близько 16 години, точного часу не встановлено, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи поблизу мосту через річку Ворскла, неподалік перехрестя вул. Лісна та вул. Заворскло у м. Кобеляки Полтавського району Полтавської області, разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел на вчинення відносно ОСОБА_3 грабежу, умисно, повторно, у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, витягнув з нагрудного карману ОСОБА_3 банківську картку АТ КБ "ПриватБанк", розрахунковий рахунок НОМЕР_2 , яка матеріальної цінності не становить, і залишив при собі з метою подальшого корисливого використання.

Після цього ОСОБА_4 шляхом ривка зірвав з ОСОБА_3 наплічну сумку чорного кольору (барсетку), у якій знаходилися паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_3 , пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_3 , військовий квиток на ім`я ОСОБА_3 , мобільний телефон марки "Motorola" моделі "E13 2/64 GB Cosmic Black", ІМЕІ НОМЕР_3 , вартістю 941,67 грн.

Після цього ОСОБА_4 , переслідуючи єдиний умисел на вчинення грабежу, з метою запобігання можливого опору з боку ОСОБА_3 , наніс останньому не менше трьох ударів кистю правої руки, зжатої в кулак, в область обличчя, спричинивши тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, лівобічної параорбітальної гематоми, забійної рани нижнього повіка лівого ока, синців на повіках правого ока, на завитку правого вуха, на повіках лівого ока, на лівій щоці, на підборідді зліва, на завитку лівого вуха, садна на шкірі грудної клітки на рівні рукоятки грудини, які виникли від дії тупого предмету і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У подальшому ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми діями, які виразилися у відкритому викраденні майна ОСОБА_3 (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану та поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.4 ст. 186 КК України.

15 вересня 2024 року близько 17 години, точного часу не встановлено, ОСОБА_4 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у м. Кобеляки Полтавського району Полтавської області, маючи при собі банківську картку АТ КБ "ПриватБанк", розрахунковий рахунок НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , з метою вчинення крадіжки грошових коштів, шляхом здійснення телефонного дзвінка на єдиний номер АТ КБ "ПриватБанк" 3700 та використовуючи мобільний телефон ОСОБА_3 "Motorola" моделі "E13 2/64 GB Cosmic Black", ІМЕІ НОМЕР_3 , відновив пін-код до вказаної банківської картки.

Після цього, 15 вересня 2024 року о 17 год. 52 хв., продовжуючи свої дії, спрямовані на вчинення крадіжки грошових коштів, належних ОСОБА_3 , без дозволу останнього, таємно, повторно, умисно, у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, використовуючи зазначену банківську карткуздійснив операцію по зняттю готівки у банкоматі за адресою Полтавська область, Полтавський район, м. Кобеляки, вул. Дніпровська, 4, будівля супермаркету "АТБ", у сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Своїми діями, які виразилися у таємному викраденні грошових коштів потерпілого ОСОБА_3 (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.4 ст. 185 КК України.

Не зупиняючись на досягнутому, 15 вересня 2024 року о 17 год. 53 хв., з метою повторного вчинення крадіжки грошових коштів, належни ОСОБА_3 , без дозволу останнього, таємно, повторно, умисно, у період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, використовуючи зазначену банківську картку ОСОБА_4 здійснив операцію по зняттю готівки у банкоматі за адресою Полтавська область, Полтавський район, м. Кобеляки, вул. Дніпровська, 4, будівля супермаркету "АТБ", у сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Своїми діями, які виразилися у таємному викраденні грошових коштів потерпілого ОСОБА_3 (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.4 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав частково.

Після роз`яснення суті обвинувачення ОСОБА_4 підтвердив, що взяв мобільний телефон потерпілого і брав його банківську картку. Водночас вказував, що грошей не брав, бо їх у нього не знайшли і слідство не встановило на що вони були витрачені. Також посилався на те, що внаслідок трьох ударів потерпілому не могло бути завдано таких травм, які зазначені у обвинуваченні.

Після допиту свідка ОСОБА_7 обвинувачений вказав, що він зателефонував рідним потерпілого, сказав, що його ім`я " ОСОБА_8 " і що він повідомив, що потерпілий побитий.

Під час дослідження доказів обвинувачений доповнив свої пояснення, вказавши, що заходив до приміщення кафе з мобільним телефоном потрепліого, щоб його підзарядити і зателефонувати рідним потерпілого, потім пішов до іншого кафе, бо у першому це не вдалося. Звертав увагу на те, що на відеозаписі з камер спостереження кафе видно, що ОСОБА_3 йде у вже брудній футболці та стверджував, що це кров. Також звертав увагу на те, що вони до кафе заходили майже одночасно, при цьому потерпілий ішов за обвинуваченим.

Даючи показання ОСОБА_4 пояснював, що того дня був в супермаркеті "АТБ" і коли йшов додому незнайомий йому чоловік на автобусній зупинці попросив закурити. Після чого той чоловік, якого обвинувачений у своїх показаннях ідентифікував як потерілого, запитав, чи є обвинувачений військовослужбовцем, а потім запропонував випити пива. ОСОБА_4 пояснював, що на цю пропозицію він заперечив, оскільки на зупинці розпивати алкогольні напої заборонено, і запропонував перейти у інше місце, куди вони й пішли. Під час розмови потерпілий сказав, що він з с. Красне та дізнався, що обвинувачений з с. Сухинівка. Після цього вони розійшлися. Обвинувачений вказував, що він взяв собі ще "Revo", але пива не вживав, бо йому уже кілька років заборонено вживати алкогольні напої. ОСОБА_4 пояснював, що він побачив потерпілого ОСОБА_3 уже побитим. Також стверджував, що потерпілий дав йому банківську картку, щоб ОСОБА_4 зняв для нього гроші, що той і зробив, але усі грошові кошти та картку віддав потерпілому, а барсетку у ОСОБА_3 не забирав. Також ОСОБА_4 стверджував, що він зателефонував рідним потерпілого і сказав, що знайшов його побитим, після чого вирушив додому.

Також ОСОБА_4 стверджував, що він працював на полях у селах Дніпропетровської області, тож заробив гроші. Наступного дня після події він придбав собі штани за 500 гривень і кросівки за 445 гривень із зароблених грошей та пішов до парку. Коли він був у парку йому подзвонила ОСОБА_9 і сказала, що приїхала поліція за телефоном. ОСОБА_4 сказав віддати його і запропонував поліцейському зустрітися, що вони й зробили. ОСОБА_4 стверджував, що працівники поліції його до відділку не повезли, а вивезли до лісопосадки, де із застосуванням насильства пояснили, що і як треба буде казати, що ОСОБА_4 і робив під час досудового розслідування. Обвинувачений вказував, що поліцейських було троє, один з них є на відеозаписі слідчого експерименту з участю ОСОБА_4 , а ще одного називав " ОСОБА_10 ". У судовому засіданні ОСОБА_4 стверджував, що його залякали тим, що ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину, тому він нікуди не звертався і ніяких клопотань не подавав, а без поліцейського на ім`я " ОСОБА_10 " говорити не хотів, щоб не помилитися.

Також обвинувачений стверджував, що ударів потерпілому він не завдавав, а твердження сторони обвинувачення про можливість завдати трьому ударами травми, які були виявлені у потерпілого, нереалістична. Також ОСОБА_4 наполягав, що витратити 20 000 гривень за одну ніч він не міг, однак грошових коштів у нього не вилучали.

Відповідаючи на запитання учасників судового провадження ОСОБА_4 вказував, що потерпілий попросив його зняти гроші на автобус, тож обвинувачений зняв усі, які були на картці, і віддав картку і гроші потерпілому. Також пояснював, що потерпілий дав йому свій мобільний телефон, а ОСОБА_4 забув його віддати і потім виявив у своїй кишені розбиту синю "Моторолу", яку потім віддав поліції. Також обвинувачений стверджував, що картку він не крав і документи потерпілого не брав, а алкоголь вживав лише потерпілий, тоді як обвинувачений стверджував, що він алкогольні напої не вживав.

В цілому, упродовж судового провадження обвинувачений стверджував, що лише взяв телефон, грошей не брав і потерпілого не бив, сам прийшов до поліції. При цьому пояснював, що якби він дійсно вчинив злочин і захотів, то його б не знайшли.

У судових дебатах ОСОБА_4 звертав увагу на те, що телефон потерпілого він дійсно взяв, але потерпілого не бив. Посилався на відсутність доказів того, що він бив потерпілого, а також обґрунтовував свою позицію тим, що потерпілий був нетверезий та є людиною похилого віку, тобто бити його не було причини. Підтверджував, що він знімав гроші з картки потерпілого, але наполягав на тому, що він їх віддав потерпілому. У той же час ОСОБА_4 стверджував, що щиро кається, бажає повернутися на військову службу та готовий відшкодувати потерпілому гроші з картки та за лікування, хоча й не вчиняв злочину.

Потерпілий ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснював, що він познайомився з обвинуваченим на автобусній зупинці коли сидів і чекав автобус, щоб поїхати додому. Стверджував, що цей хлопець, якого потерпілий ідентифікував у своїх показаннях як обвинуваченого, підійшов сам. Потерпілий пригостив його пивом, і ОСОБА_4 запропонував піти на пляж, де вони випили. Потерпілий стверджував, що він того дня зранку випив горілки, а з обвинуваченим - півтори літри пива на пляжі. При цьому потерпілий пояснював, що він приїхав у м. Кобеляки на закупи і хотів їхати додому, тому на зупинці чекав на автобус. Коли підійшов обвинувачений, вони пішли вниз до пляжу і там випили. Обвинувачений сказав, що він із с. Сухинівка та запропонував показати коротку дорогу на с. Красне, на що потерпілий погодився і вони пішли. Вийшли до блок-поста, зійшли в посадку за блок-постом і вправо на стежку. Ішли удвох. Пройшли близько десяти метрів, після чого обвинувачений зірвав із забрав барсетку і побіг, а потерпілий не зміг його наздогнати, бо обвинувачений його побив. Потерпілий пояснював, що обвинувачений звірвав сумку, в якій були документи, картка і мобільний телефон, та почав бити потерпілого кулаками, вимагаючи сказати пін-код картки. Також потерпілий стверджував, що обвинувачений ударив його багато разів, ударів потерпілий не рахував, припускав три-п`ять ударів, може більше. ОСОБА_3 вказував, що потім обвинувачений почав утікати, а потерпілий встав і хотів наздогнати ОСОБА_4 , але той перебіг через міст і втік, а потерпілий сів під забором поряд з мостом, де його знайшов якийсь перехожий хлопець у червноному одязі, котрий і викликав поліцію та швидку допомогу, хоча потерпілий цього і не хотів. Упродовж судового засідання потерпілий наполягав, що злочин було вчинено ОСОБА_4 і він його упізнав, а ім`я обвинуваченого дізнався коли поліція дала витяг з ЄРДР.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , донька потерпілого, пояснила, що того дня з батькового номера їй зателефонував невідомий чоловік, який представився як " ОСОБА_8 ", який просив дати пін-код від батькової банківської картки і сказав, що потерпілого знайшли побитого біля кафе на пляжі. ОСОБА_7 з братом поїхали шукати батька, але його знайшли не вони, а хлопець із м. Царичанка на ім`я ОСОБА_11 . Пояснювала, що хлопець вказав, що потерпілого знайшов біля бетонного забору біля кафе, назву якого свідок не пам`ятає. Свідок вказувала, що батька вони знайшли близько 18-ї години біля магазину навпроти заправки WOG, потерпілий уже сидів і казав, що швидку не потрібно. Також свідок стверджувала, що саме з телефону цього хлопця, якого вона називала " ОСОБА_12 ", вона викликала поліцію і швидку.

Також свідок стверджувала, що телефон батька постійно то вмикався, то вимикався, коли вона йому телефонувала. Стверджувала, що її батько був нетверезий, у шоковому стані, однак казав, що упізнати нападника зможе, а також вказувала, що на шиї батька були гематоми, розпухле лице і не видно правого ока. Окрім цього, свідок стверджувала, що обвинуваченого побачила вперше у цьому судовому засіданні і раніше його не бачила.

Порівнюючи показання обвинуваченого, потерпілого та свідка, суд звертає увагу на те, що під час допиту ОСОБА_4 надавав пояснення, намагаючись викривити обставини та використати їх на власну користь, підтверджуючи виключно обставини, зафіксовані на відеозаписах з камер відеоспостереження і фотознімках з банкомату, та фактом вилучення у нього мобільного телефону. ОСОБА_4 не зміг надати логічного пояснення своїм діям та твердженням, а саме щодо того, що він зняв 20000 гривень на прохання потерпілого для того, щоб той розрахувався за автобус, що є нелогічним, що він готовий відшкодувати шкоду, що також не вбачається логічним у разі відсутності з його боку протиправних дій. Нелогічними видаються й твердження обвинуваченого, що тілесні ушкодження потерпілому були, на його думку, нанесені раніше, а телефон потерпілий віддав обвинуваченому сам, оскільки з пояснень обвинуваченого встановити реальну хронологію подій не вбачається можливим, а пояснення ґрунтуються на відірваних один від одного фактах.

Також суд зауважує, що обвинувачений жодним логічним чином не пояснив причини, з яких його показання, надані під час судового розгляду, істотно відрізняються від пояснень, які надавалися ним під час проведення слідчого експерименту за його участю та при проведенні щодо нього судово-медичної експертизи, висновок № 437, які були належним чином зафіксовані відповідно у протоколі та висновку, щодо яких ОСОБА_4 вказував про відсутність зауважень та заперечень, посилаючись лише на те, що давав свідчення під тиском, про який до моменту допиту в судовому засіданні не згадува і не заявляв.

Надані обвинуваченим при допиті в судовому засіданні пояснення при їх оцінці сукупно з іншими зібраними під час досудового розслідування доказами є суперечливими, непослідовними, алогічними, у зв`язку з чим суд розцінює їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та намір уникнути покарання за вчинене, а тому до уваги приймає їх тільки в тій частині, в якій вони узгоджуються з іншими доказами та їм відповідають.

Зокрема, судом приймаються до уваги показання ОСОБА_4 в частині ствердження про його присутність на місці вчинення злочинів, визнання ним факту зняття грошових коштів з картки потерпілого та заволодіння телефоном ОСОБА_3 . Інтерпретація ж обвинуваченим обставин самої події правопорушення судом оцінюється критично з підстав алогічності та очевидної надуманості, яка спростовується також і сукупністю досліджених в суді та оцінених відповідно до вимог закону доказів.

Водночас суд зауважує, що показання потерпілого та свідка є послідовними, логічними, доповнють одне одного та в цілому не суперечать ані одне одному, ані іншим зібраним у справі доказами.

Незважаючи на не визнання своєї винуватості ОСОБА_4 , його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 186 та ч.4 ст. 185 КК України підтверджується сукупністю обставин, встановлених в судовому засіданні, доказами, повністю дослідженими та перевіреними безпосередньо судом в процесі розгляду кримінального провадження, а саме:

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.09.2024, потерпілий ОСОБА_3 за фотознімком упізнав ОСОБА_4 як чоловіка, який 15.09.2024 у денний час доби поблизу мосту через р. Ворскла у м. Кобеляки наніс йому тілесні ушкодження та відкрито заволодів його майном.

Згідно з протоколом слідчого експерименту, проведеного 17.09.2024 за участю підозрюваного ОСОБА_4 , у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , ОСОБА_4 під час досудового розслідування пояснив, що 15.09.2024 він на початку 10-ї години прийшов у м. Кобеляки, де у магазині "АТБ" придбав банку "Revo", після чого пішов у парк, де і вивив цей напій. Після чого у магазині "Маркет-ОПТ" придбав ще дві банки такого напою, які також випив. Після цього направився до с. Сухинівка пішки, де по дорозі зустрів потерпілого, який попрохав підкурити. Між ними почался розмова, чід час якої вони розпитували одне одного, після чого пшли разом на пляж біля мосту, щоб випити пива, у подальшому пішли у напрямку домівок, бо їм було по дорозі. Після того, як перейшли міст, потерпілий попросив допомогти у налаштуванні додатку "Приват 24", на що ОСОБА_4 погодився. ОСОБА_3 дав обвинуваченому свій телефон і банківську картку, і коли пройшов два кроки, розвернувся та почав кричати, що обвинувачений викрав його картку і хоче вкрасти його гроші. Після цього ОСОБА_4 викинув цю картку та телефон і почав іти, але коли пройшов 2-3 кроки і почув, що ОСОБА_3 позаду та хоче завдати удару, ОСОБА_4 розвернувся і завдав ОСОБА_3 три уадри по обличчю, від яких ОСОБА_3 впав, а ОСОБА_4 пішов у бік мосту. Дійшовши до мосту ОСОБА_4 повернувся назад до ОСОБА_3 щоб подивитися, чи з ним усе добре, а коли підійшов, підняв картку і телефон, підня ОСОБА_3 із землі та забра його з собою. Вони перейшли міст до зупинки та ОСОБА_4 посадив ОСОБА_3 до зупинки. Потім ОСОБА_4 разом з карткою і телефоном пішов до кафе, де поставив телефон на зарядку, змінив пароль на картці, пішов до банкомату, де зняв гроші двома сумами по 10000 гривень. Отримані гроші витратив на алкоголь та одяг. У подальшому на свій телефон ОСОБА_4 отримав дзвінок від особи, яка преставилася поліцейським. Під час розмови вони домовилися зустрітися, оскільки ОСОБА_4 розумів, про що буде розмова. Працівникам поліції він розказав про обставини вчинення кримінального правопорушення. Водночас, під час слідчого експерименту ОСОБА_4 відмовився виїхати на місце події та показати детальніше, та погодився виключно показати на статистові як саме він завдавав удари потерпілому, що і було ним продемонстровано.

Відомості, викладені у протоколі слідчого експерименту відповідають переглянутому у судовому засіданні відеозаписі цієї слідчої дії.

Із файлів, що містяться на компакт-диску, який отриманий 28.10.2024 під час тимчасового доступу до речей і документів, щодо руху коштів з банківської картки АТ "ПриватБанк", розрахунковий рахунок НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , та дослідженої під час судового засідання інформації з цього диску вбачається, що камерою банкомату зафіксовано особу ОСОБА_4 , котрий при перегляді в судовому засіданні цих фотознімків підтвердив, що це він, який проводив зняття коштів з банківської картки ОСОБА_3 15.09.2024 о 17:52 та 17:53, а також підтверджено видачу цієї картки саме ОСОБА_3 .

Також використання ОСОБА_4 банкомату біля магазину "АТБ" за адресою Полтавська область, Полтавський район, м. Кобеляки, вул. Дніпровська, 4, підтверджується дослідженими у судовому засіданні відеозаписами з камер відеоспостереження цього магазину.

Із досліджених у судовому засіданні трьох відеозаписів з камер відеоспостереження кафе "Evolution" в період часу з 16:55 по 17:05 год. 15.09.2024 вбачається, що о 16:56 ОСОБА_4 та слідом за ним ОСОБА_3 прямували у напрямку кафе, о 16:56 ОСОБА_4 зайшов до літнього майданчика кафе та підійшов до барної стійки, де перебував деякий час, після чого запис обірваний і після поновлення обвинуваченого на місці немає. Водночас о 16:57 ОСОБА_3 рухався у напрямку входу до кафе, а о 16:58 разом з ОСОБА_4 вийшов з нього.

ОСОБА_4 під час дослідження вказаного відеозапису підтверджував, що він підходив до стійки бару, щоб зарядити телефон ОСОБА_3 , та звертав увагу на те, що на відеозаписі ОСОБА_3 у брудній футболці, що на думку обвинуваченого підтверджує його версію подій.

Із протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.09.2024 свідок ОСОБА_13 , який у судовому засіданні не допитувався і про допит якого питання не порушувалося, упізнав на фотознімках ОСОБА_4 як особу, яка заходила 15.09.2024 близько 17:30 год. до кафе "Фабрика", де просила надати зарядний пристрій щоб зарядити мобільний телефон.

Відтворити відеозапис слідчого експерименту, проведеного 27.09.2024 за участі потерпілого ОСОБА_3 у судовому засіданні не вдалося, тому, зважаючи на позицію прокурора, який не вважали цей доказ вартим уваги, та за відсутності інших зауважень від решти учасників справи, суд не бере до уваги як доказ протокол проведення слідчого експерименту від 27.09.2024 за участю потерпілого ОСОБА_3 та доданий до нього диск з відеозаписом.

Згідно з висновком експерта № 383, експертиза почата 17.09.2024, закінчена 17.10.2024, щодо ОСОБА_3 , при судово-медичній експертизі ОСОБА_3 виявлено такі тілесні ушкодження: ЗЧМТ (15.09.2024), струс головного мозку, лівобічна параорбітальна гематома, забійна рана нижнього повіка лівого ока, синці на повіках правого ока, на завитку правого вуха, на повіках лівого ока, на лівій щоці, на підборідді зліва, на завитку лівого вуха, садна на шкірі грудної клітки на рівні рукоятки грудини.

Дані ушкодження виникли від дії тупого предмету і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, могли виникнути 15.09.2024 при обставинах, на які вказує підекспертний, враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень експерт вважає, що підекспертному було нанесено не менше 3 ударів. Тілесне ушкодження у виді садна на шкірі грудної клітини на рівні рукоятки грудини могло виникнути при падінні з висоти власного зросту. ОСОБА_3 не міг отримати тілесні ушкодження внаслідок самоушкодження.

Згідно з висновком експерта № 437, експертиза почата 18.10.2024, закінчена 21.10.2024, щодо ОСОБА_4 , на підставі судово-медичної експертизи, заподіяння тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_3 можливе згідно висновку експерта № 383 за обставин, вказаних ОСОБА_4 під час слідчого експерименту 17.09.2024.

Згідно з висновком експерта № 436, експертиза почата 18.10.2024, закінчена 21.10.2024, щодо ОСОБА_3 , на підставі судово-медичної експертизи, заподіяння тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_3 можливе згідно висновку експерта № 383 за обставин, вказаних ОСОБА_3 під час слідчого експерименту 12.09.2024.

Крім того, суд зауважує, що результати проведених експертиз не оспорювалися стороною захисту під час досудового розслідування, не надходило будь-яких клопотань про проведення повторної чи то комісійної експертизи. На стадії судового розгляду стороною захисту не заявлялися клопотання про виклик експерта для допиту, роз`яснення чи доповнення його висновку.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/117-24/16173-ТВ від 20.09.2024, ринкова вартість мобільного телефону "Motorola" E13 2/64 GB" станом на момент проведення експертизи становить 941,67 грн.

Під час проведення 16.09.2024 обшуку домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , за участі ОСОБА_9 та ОСОБА_4 обвинуваченим були добровільно видані: кофта чорного кольору з написом на спині "ONOINE", на лівому рукаві в районі плечей напис "R", на правому рукаві в районі плеча напис "М"; штани чорного кольору типу "Карго"; одна пара кросівок синього кольору з написом "NIKE", з червоними ободками зверху; штани чорного кольору типу "Карго" з написом "BAROWJNS, 31"; кросівки темно-синього кольору, 41 розміру, з написом "FASHION MRB"; мобільний телефон чорного кольору "Motorola", в робочому стані, має пошкодження екрану в правій частині, ІМЕІ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 , серійний номер НОМЕР_6 .

Вказані вище докази є належними, допустимими та достовірними, в сукупності з показаннями потерпілого та свідків повністю підтверджують дані про місце, час, спосіб, мотив та обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, а також повністю спростовують показання обвинуваченого щодо своєї невинуватості, які є недостовірними, необ`єктивними та такими що суперечать фактичним обставинам, встановленим судом у ході судового провадження.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 , знаходився на місці вчинення злочинів, умисно, повторно, під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, в умовах воєнного стану вчинив умисні дії, спрямовані як на відкрите заволодіння майном потерпілого, які включали застосування фізичного насильства, так і на таємне викрадення належних потерпілому грошових коштів з його банківської картки, тобто вчинив злочини, за який повинен нести кримінальну відповідальність, передбачену ч.4 ст.186, ч.4 ст. 185 КК України.

Відповідно до обвинувального акту, обставинами, що пом`якшують покарання, визнане активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Разом з тим, суд вважає, що поведінка обвинуваченого як під час досудового розслідування, яка свідчила про небажання надати повну і активну допомогу у встановленні усіх обставин справи, так і під час судового провадження, не свідчать про наявність такої обставини. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що обставин, які пом`якшують покарання, не встановлено.

Відповідно до обвинувального акту, обставинами, що обтяжують покарання, визнано вчинення кримінальних правопорушень особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Разом з тим, будь-яких доказів перебування ОСОБА_4 у стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення злочинів матеріали справи не містять, а такі обставини не можуть ґрунтуватися виключно на твердженнях про ймовірне вживання ймовірно алкогольного напою. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами статей 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений раніше судимий, характеристику його особи, якому не притаманні високі моральні якості, негативні характеристики за місцем несення військової служби за контрактом і дані акту службового розслідування за фактом нез`явлення на службу після виписки з госпіталю 07.08.2024, що підтверджено наявними доказами й визнавалося ним під час судового провадження, який свідчить про свідоме нехтуванням обвинуваченим встановлених законом та суспільною мораллю заборон і правил поведінки, його поведінку як під час скоєння злочинів, так і після цього, ставлення до скоєного, яке, на думку суду, є проявом відсутності усвідомлення суспільної небезпечності наслідків свого діяння та нехтування суспільною мораллю, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та тих, що його обтяжують.

При призначенні покарання суд враховує й те, що обвинувачений не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, має професійно-технічну освіту, однак за спеціальністю не працює, на час вчинення злочину був військовослужбовцем за контрактом, який залишив місце служби.

Також, суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких злочинів, безрозсудність обвинуваченого під час вчинення злочину та під час судового провадження.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах нижньої межі санкції відповідних норм КК України, на думку суду, буде необхідним і достатнім для його соціальної реабілітації.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Таким чином, остаточне покарання слід визначити шляхом поглинення більш суворим покаранням у виді 7 років позбавлення волі за ч.4 ст. 186 КК України менш суворого покарання у виді 5 років позбавлення волі за ч.4 ст. 185 КК України.

Водночас суд також враховує, що вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 25.09.2020 ОСОБА_4 був засуджений за ч.2 ст. 186, ч.1 ст. 187, ч.2 ст. 187, ст. 70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, та звільнений ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.05.2024 умовно-достроково для проходження військової служби за контрактом.

Відповідно до ч.3 ст. 81-1 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає такій особі покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.3 ст. 71 КК України призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.

Відповідно до ч.4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ч.5 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

Зважаючи на зазначене, на підставі ст.ст. 71, 72, 81-1 КК України до покарання за цим вироком слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців. Оскільки відомостей про виконання вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 25.09.2020 у частині додаткового покарання у виді конфіскації майна суду не надано, додаткове покарання на підставі ч.3 ст. 71 КК України також підлягає приєднанню до остаточного покарання за сукупністю вироків.

Цивільний позов по матеріалах кримінального провадження не заявлений.

Судові витрати в сумі 1514 гривень 56 копійок на залучення експертів підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до п.11 Постанови № 14 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 року «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», під час ухвалення обвинувального вироку суд вправі застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого до набрання вироком законної сили.

Суд застосовує запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у такому випадку з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення.

З огляду на викладені положення, суд вважає за необхідне, з метою забезпечення виконання судового рішення, застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_4 затриманий 16 вересня 2024 року о 17 годині 45 хвилин.

У зв`язку із зазначеним, строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з дня його фактичного затримання 16 вересня 2024 року.

Керуючись статтями 370, 373, 374, 615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням у виді 7 років позбавлення волі за ч.4 ст. 186 КК України менш суворого покарання у виді 5 років позбавлення волі за ч.4 ст. 185 КК України визначити за сукупністю кримінальних правопорушень покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ст.ст. 71, 81-1 КК України до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, частково приєднати невідбуту частину основоного покарання та додаткове покарання за попереднім вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 25 вересня 2020 року, та визначити остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього майна.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі, що призначений цим вироком, починаючи з 16 вересня 2024 року із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі та рахувати строк відбування покарання з дня фактичного затримання ОСОБА_4 - 16 вересня 2024 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання цим вироком законної сили залишити у виді тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати, пов`язані із залученням експертів в сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 копійок.

Речові докази:

- диск CD-R 700 Mb з файлом CH13-4503-00000000, диск CD-R 700 Mb з файлами 16.08.51, 16.13.58, 16.14.47, диск CD-R з інформацією по банківському рахунку НОМЕР_2 - залишити на зберігання при матеріалах справи;

- мобільний телефон "Motorola" моделі "E13 2/64 GB Cosmic Black", ІМЕІ1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 , серійний номер НОМЕР_6 , кофта чорного кольору з написом на спині "ONOINE", на лівому рукаві в районі плечей напис "R", на правому рукаві в районі плеча напис "М"; штани чорного кольору типу "Карго"; одна пара кросівок синього кольору з написом "NIKE", з червоними ободками зверху; штани чорного кольору типу "Карго" з написом "BAROWJNS, 31"; кросівки темно-синього кольору, 41 розміру, з написом "FASHION MRB", - повернути власникам за належністю, скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Кобеляцького районного суду Полтавської області від 19.09.2024 у справі №532/2115/24 (провадження № 1-кс/532/566/2024).

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Кобеляцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя