Справа № 650/1284/25
провадження №1-кс/650/358/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року селище Велика Олександрівка

Слідчий суддя Великоолександрівського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання заступника начальника ВП начальника СВ ВП №3 Каховського РВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Звенигородської окружної прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000484 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Токівське Апостолівського району Дніпропетровської області, громадянина України, українця, не працюючого, маючого середню освіту, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку не маючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України,

в с т а н о в и в :

Слідчий звернувся до суду із вказаним клопотанням в якому просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , межах строку досудового розслідування тобто до 04.05.2025 (включно). Відповідно до вимог ст. 183 КПК України визначити ОСОБА_5 заставу у розмірі - 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у сховище, вчинена в умовах воєнного стану, у великих розмірах.

Обґрунтованість підозри підтверджується наданими слідчому судді, зібраними у провадженні матеріалами.

Вказуючи про необхідність обрання до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий зазначив, що існують ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити. Пояснив, що попередньо зібрані матеріали свідчать про обґрунтованість підозри на даному етапі досудового розслідування, а наявних ризиків достатньо для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, прокурор зазначив, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке за даними органу досудового розслідування ним вчинене під час дії стосовно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, що свідчить про неможливість вказаним запобіжним заходом протидіяти ризику можливості вчинення ним нового кримінального правопорушення аналогічного характеру.

На судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_5 заперечив проти обрання відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та просив застосувати більш-м`який запобіжний захід. Він повідомив про те, що стосовно нього з боку слідчого здійснювався психологічний тиск у виді погроз, у зв`язку з чим він побоюється за своє життя та здоров`я.

На судовому засіданні захисник заперечила проти задоволення клопотання зазначивши про відсутність достатніх доказів для пред`явлення ОСОБА_5 підозри та не доведення прокурором та слідчим наявності заявлених ними ризиків.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, слідчий суддя встановив наступне.

Метою застосування запобіжного заходу (частина перша статті 177 КПК України) є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Згідно з частиною другою статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності вищевказаних ризиків, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі визначені у частині першій статті 178 КПК України.

Згідно з частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищевказаним ризикам, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 КПК України .

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до частин першої та другої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Суд встановив, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000484 від 04.03.2025 року, повідомленням про підозру від 04.03.2025 року, яке було вручене останньому 04.03.2025 року.

Відповідно до вказаної підозри ОСОБА_5 підозрюється у тому, що він 04.03.2025 року, близько 04.30 год., діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на автомобілі марки «Chevrolet», VIN: НОМЕР_1 , проникли на територію наземної фотоелектричної сонячної електростанції «Таванська 2», що розташована за адресою: Херсонська область, м. Берислав вул. Кості Гордієнка, 70, де діючи, в умовах дії воєнного стану, введеного в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, який неодноразово продовжувався в установленому законом порядку, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, шляхом демонтажу, з 10 ряду сонячних панелей, вчинили крадіжку 6 інвекторів СТП-60-10 (потужність 60 кВт), вартістю 534986, 04 грн. та шафи постійного струму 4.7:суматора постійного струму, 1000 V DC, 120A, IP 65, вартістю 5521,01 які погрузивши до салону та вантажної платформи автомобіля марки «Chevrolet», VIN: НОМЕР_1 , вивезли з території НФСЕ «Таванська 2», в напрямку с-ще Нововоранцовка Бериславського району Херсонської області, тобто обернули вказане майно на свою користь та розпорядилися ним на власний розсуд, чим спричинили ТОВ «Тавань Солар 2», майнову шкоду на загальну суму 540507,05 грн.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за частиною четвертою статті 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище, вчинена в умовах воєнного стану, у великих розмірах.

Обґрунтованість підозри підтверджується:

- повідомленням про вчинення злочину від 04.03.2025 (ЄО 2649)

- протоколом огляду місця події від 04.03.2025 року, який проведено за адресою: Херсонська область, Бериславський район, м. Берислав, вул. Кості Гордієнка, 70, де зафіксовано місце вчинення злочину;

- протоколом огляду місця події від 04.03.2025 року, який проведено за адресою: Херсонська область, Бериславський район, с-ще Велика Олександрівка, вул. Театральна, 13 де зафіксовано автомобіль марки «Chevrolet», VIN: НОМЕР_1 з викраденим майном та знаряддям вчинення злочину;

- право установчими документами ТОВ «Тавань Солар 2»;

- допитом представника потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що в ніч з 04.03.2025 року, при ранковому огляді території НФСЄ «Таванська 2», ним було виявлено крадіжку 6 інверторів СТП-60-10 (потужність 60 кВт), вартістю 534986, 04 грн. та шафи постійного струму 4.7: суматора постійного струму, 1000 V DC, 120A, IP 65;

- показами свідка ОСОБА_9 , який пояснив, що він 04.03.2025 року, вранці, здійснюючи несення служби на блок-посту, що поряд з с. Гаврилівка, зупинив транспортний засіб марки «Chevrolet», за керуванням 2-х чоловіків, які перевозили в автомобілі майно, походження якого не могли чітко пояснити;

- показами свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що він 04.03.2025 року, вранці, здійснюючи несення служби на блок-посту, що поряд з с. Гаврилівка, зупинив транспортний засіб марки «Chevrolet», за керуванням 2-х чоловіків, які перевозили в автомобілі майно, походження якого не могли чітко пояснити;

- показами свідка ОСОБА_11 від 04.03.2025 року, відповідно до якого, 04.03.2025 року, близько 06.00 год., під час ранкової перевірки особового складу ним було виявлено відсутність підпорядкованого його бійця, а саме командира 1-го механізованого взводу ОСОБА_7 та автомобіля марки «Chevrolet», який закріплений за військовою частиною НОМЕР_2 ;

- показами свідка ОСОБА_12 від 04.03.2025, відповідно до якого, 04.03.2025 року, близько 06.00 год., під час ранкової перевірки особового складу було виявлено відсутність бійця, а саме командира 1-го механізованого взводу ОСОБА_7 та автомобіля марки «Chevrolet», який закріплений за військовою частиною НОМЕР_2 ;

- пред`явленням особи до впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_9 від 04.03.2025, під час якого останній впізнав осіб, які були зупинені ним на блок-посту, відповідно до яких він надавав покази під час свого допиту (впізнав підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_5 );

- пред`явленням особи до впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_10 від 04.03.2025, під час якого останній впізнав осіб, які були зупинені ним на блок-посту, відповідно до яких він надавав покази під час свого допиту (впізнав підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_5 );

- висновком експерта №648/25 від 04.03.2025, відповідно до якого вартість викраденого майна становить 540507,05 грн.;

- повідомленням про підозру ОСОБА_7 ;

- повідомленням про підозру ОСОБА_5 ;

- допитом підозрюваного ОСОБА_5 від 04.03.2025 року, відповідно до якого останній зізнається у вчиненні злочину, а саме крадіжки 6-ти інвекторів з території сонячних панелей в м. Берислав, де останній діяв разом з ОСОБА_7 , за вказівкою останнього;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 196 КПК України слідчим суддею встановлені такі обставини, щодо заявлених прокурором ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає доведеним ризик, визначений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України, який передбачає можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_13 підозрюються у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років позбавлення волі. Підозрюваний усвідомлює що у подальшому його може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, що тягне за собою певні негативні наслідки у вигляді санкції, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України, може умисно переховуватись від суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі.

При цьому, спосіб вчинення злочинів, його наслідки, поведінка ОСОБА_13 та спосіб його життя, свідчать про відсутність гарантій належної правомірної процесуальної поведінки під час судового розгляду кримінального провадження, чим зумовлена необхідність застосування до нього суттєвих заходів процесуального примусу.

Слідчий суддя вважає доведеним ризик, визначений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, який передбачає можливість здійснення підозрюваним незаконного впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні, оскільки відповідно до положень КПК України свідки у кримінальному провадженні надають показання спочатку на стадії досудового розслідування, а згодом під час судового розгляду. До моменту безпосереднього допиту судом такі свідки залишаються вразливими до незаконного впливу з боку підозрюваного або інших осіб в його інтересах.

Відповідно до частини четвертої статті 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, отриманими безпосередньо в судовому засіданні, або показаннями, які були допитані слідчим суддею у порядку статті 225 КПК України на стадії досудового розслідування. У зв`язку з цим існує реальна загроза того, що підозрюваний, маючи доступ до матеріалів кримінального провадження, може використовувати свої зв`язки, обізнаність про осіб, які є свідками у справі, та здійснювати на них незаконний вплив, примушуючи до зміни показань або до відмови від їх надання під час судового розгляду.

Крім того, ризик незаконного впливу не обмежується лише свідками, які вказують безпосередньо на підозрюваного як на особу, що вчинила злочин, а поширюється і на свідків, що можуть надати важливі свідчення щодо обставин справи, не пов`язаних безпосередньо із особою підозрюваного. До таких осіб, зокрема, відносяться поняті, які брали участь у слідчих діях, експерти, потерпілі або інші учасники провадження.

Додатково слідчий суддя враховує, що незаконний вплив може здійснюватися не лише через особисті контакти підозрюваного зі свідками, а й шляхом використання інших осіб або через опосередковані засоби тиску, зокрема, через залякування, підкуп чи психологічний вплив. Факт того, що підозрюваний після ознайомлення з матеріалами справи отримує доступ до анкетних даних потерпілих і свідків, створює додаткові передумови для можливого незаконного впливу, оскільки особа, якій загрожує позбавлення волі на значний строк, може вживати активних заходів для уникнення відповідальності, у тому числі через спонукання свідків до зміни своїх показань або їх відмови від дачі показань у судовому засіданні.

Отже, враховуючи зазначене, а також те, що свідки сторони обвинувачення ще не були допитані судом безпосередньо, існує високий ризик їхнього впливу з боку підозрюваного. Це створює обґрунтовані підстави для визнання ризику незаконного впливу на свідків доведеним, що відповідає критеріям, встановленим пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України.

Ризик, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, який передбачає можливість вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає доведеним, оскільки підозрюваний ОСОБА_13 , маючи статус підозрюваного в іншому кримінальному провадженні №0001956, у якому йому було повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 185 КК України, на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисний тяжкий злочин проти власності за аналогічною схемою.

Крім того, відносно підозрюваного судом раніше було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків, серед яких обов`язок прибувати за викликом слідчого, прокурора та суду, а також не залишати житло в певний час доби. Однак, попри усвідомлення наслідків порушення вказаних обмежень, ОСОБА_13 умисно знехтував рішенням суду, виїхав за межі території, на якій мав перебувати, та 04.03.2025 року вчинив новий умисний злочин, що свідчить про його стійку злочинну спрямованість, нехтування правопорядком та відсутність будь-яких правових і моральних стримуючих факторів.

Спосіб вчинення злочину, його наслідки та повторність скоєння кримінального правопорушення вказують на те, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може продовжити свою злочинну діяльність. Факт скоєння нового тяжкого злочину під час дії попереднього запобіжного заходу підтверджує високу ймовірність того, що у разі незастосування більш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваний і надалі вчинятиме кримінальні правопорушення.

Окрім того, в матеріалах кримінального провадження містяться докази, що ОСОБА_13 вчинив злочин не самостійно, а у складі групи осіб за попередньою змовою, що свідчить про його координацію з іншими співучасниками злочинної діяльності та ймовірність подальшої участі в нових правопорушеннях.

З огляду на викладене, поведінка підозрюваного, його спосіб життя, ігнорування раніше застосованого запобіжного заходу та фактичне скоєння нового злочину у період дії домашнього арешту є достатніми підставами для висновку про доведеність ризику, передбаченого пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України.

Таким чином, враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що обрання відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту не здатне в подальшому запобігти встановленому ризику та забезпечити його належну процесуальну поведінку, слід обрати найбільш суворий запобіжний захід у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим клопотання слідчого слід задовольнити.

При цьому, слідчий суддя врахував, що вказані обставини свідчать про схильність підозрюваного до порушення встановленого порядку та вимог закону, його нездатність надавати пріоритет інтересам суспільства поряд із власними інтересами, що додатково свідчить про не можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, виконання якого передбачає певний рівень відповідальності та дисциплінованості особи за для дотримання низки обмежень та зобов`язань, які покладаються при цьому на особу.

Отже, такі обставини виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту, адже в такому випадку не буде дотримано співмірності між ступенем тимчасового звуження прав підозрюваного, який обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, і можливим ризиком завдання шкоди державі, органи якої змушені будуть вживати додаткових заходів за для завершення досудового розслідування, забезпечення судового розгляду та відновлення порушених прав громадян.

Встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою статті 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, оскільки ті обмеження та обов`язки, що покладаються на підозрюваного при їх обранні будуть недостатніми за наведених вище обґрунтувань. Доводів на спростування вказаних тверджень стороною захисту наведено не було.

При обранні вказаного запобіжного заходу, слідчий суддя, також відповідно до частини першої статті 178 КПК України оцінює в сукупності такі обставини: вагомість наданих доказів, під час дослідження яких у жодної зі сторін не було зауважень; можливість призначення покарання підозрюваному в разі доведеності вини у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років; відсутність відомостей про особливі хвороби у підозрюваного; відсутність у нього міцних соціальних зв`язків за місцем проживання; відсутність на його утриманні родини й утриманців; відсутність у нього постійного місця роботи; негативну репутацію підозрюваного та незадовільний його майновий стан; повідомлення йому про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Згідно з частиною третьою статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, що наведені вище. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (частина четверта статті 182 КПК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Вирішуючи питання про визначення розміру застави, слідчий суддя враховуючи наведені обставини, визнає за доцільне визначити її в розмірі більшому ніж це передбачено для випадків підозри у вчиненні тяжкого злочину, вважаючи, що встановленим законом розміром застави, в достатній мірі не буде гарантовано виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та він не буде завідомо непомірним для нього з огляду на суму завданої потерпілому шкоди.

Вартість викраденого майна становить 540 507,05 грн. Оскільки предметом злочину стали об`єкти значної матеріальної цінності, а сам злочин є умисним та має корисливий мотив, визначення застави у мінімальних межах було б недостатнім для досягнення її мети.

Розмір застави має відповідати як ступеню тяжкості злочину, так і можливостям відшкодування шкоди потерпілому. Визначення її на рівні 180 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (що на даний момент становить 545 040 грн) є обґрунтованим, оскільки ця сума наближена до розміру матеріальних збитків, завданих потерпілому. Такий підхід дозволяє забезпечити баланс між інтересами правосуддя, правами підозрюваного та інтересами потерпілої сторони.

Визначена сума застави є достатньою для гарантування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, запобігання ризикам ухилення від суду та можливому повторенню аналогічних злочинів, а також забезпечення інтересів потерпілої сторони у частині можливого відшкодування збитків.

Таким чином, враховуючи викладене та зважаючи на доведення прокурором обставин щодо неможливості на даній стадії досудового розслідування запобігти встановленим ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим клопотання слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 309, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 58 діб.

Визначити підозрюваному заставу 180 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 545 040 грн.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у вказаному розмірі, протягом строку дії ухвали.

При внесенні визначеної слідчим суддею суми застави, підозрюваний підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави, на підозрюваного покласти такі обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

2) не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування зі свідками, експертами та спеціалістами у цьому кримінальному провадженні.

З моменту звільнення з-під варти у разі внесення застави, підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі якщо він не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора чи суду без поважних причин, або порушить інші покладені на нього обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Строк дії ухвали до 02 травня 2025 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 10 березня 2025 року.

Слідчий суддя __________________ ОСОБА_1