Провадження № 1-кс/202/8460/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , володільця майна ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , про арешт майна, та додані до клопотання матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000206 від 07.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання, в якому прокурор просить накласти арешт на автомобіль «Toyota Rav 4» р.н. НОМЕР_1 , з обов`язковим позбавленням прав на відчуження, розпорядження та користування.

Клопотання вмотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 07.12.2024 о 11:00 водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Toyota Rav 4» р.н. НОМЕР_1 рухаючись по вулиці Калиновій у місті Дніпрі, в районі вулиці Янтарної виконуючи маневр повороту ліворуч створив аварійну ситуацію для автомобіля «BMW 525D» р.н. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5 який рухався у зустрічному напрямку, в результаті чого останній допустив наїзд на бордюрний камінь та виїхав за межі проїзної частини праворуч. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «BMW 525D» ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження.

07 грудня 2024 року в ході проведення огляду місця пригоди вилучено автомобіль «Toyota Rav 4» р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

07 грудня 2024 року відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000206 з правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 1 ст. 286 КК України.

Прокурор вказує, що наразі виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою забезпечення збереження речових доказів, у зв`язку з чим прокурор звернувся до слідчого судді з даним клопотанням.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином.

Володілець майна в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Пояснив, що авто перебуває у власності дружини, яка є вагітною, на підтвердження чого надав медичну довідку. Крім того, зазначив, що під час огляду слідчим не було виявлено пошкоджень на авто, отриманих внаслідок ДТП.

Вислухавши володільця майна, вивчивши клопотання, дослідивши надані прокурором матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Так, в слідчим суддею встановлено, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені за №0000206 від 07.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Відповідно до протоколу огляду місця ДТП - 21.11.2024 року автомобіль марки «Toyota Rav 4» р.н. НОМЕР_1 , був вилучений та доставлений на забезпечення відповідального зберігання речового доказу на територію спеціального майданчика для тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, 22.

Постановою слідчого від 08.12.2024 вищевказане майно було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Як встановлено слідчим суддею, вищевказане майно було вилучене під час огляду 08.12.2024 року. Клопотання про арешт тимчасово вилученого майна було направлено до суду 09.12.2024 року, тобто в межах строку, передбаченого ч.ч.3, 5 ст. 171 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що прокурор просить арештувати майно з метою забезпечення збереження речових доказів, в порядку, визначеному п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Разом з тим, зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України слідує, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, зазначеним у ст. 98 КПК України, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

В судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що вилучений транспортний засіб дійсно не має механічних та зовнішніх пошкоджень.

Крім того, встановлено, що дружина власника майна перебуває у стані вагітності, що підтверджується копією консультаційного висновку спеціаліста від 03.12.2024 року. Цей факт має важливе значення, оскільки вилучення автомобіля суттєво обмежує можливість його вільного користування, що у свою чергу створює значні труднощі для родини в умовах очікування поповнення. Автомобіль є не лише засобом пересування, але й необхідним інструментом для забезпечення повсякденних потреб, таких як відвідування медичних закладів, проходження обстежень та виконання інших важливих завдань, пов`язаних із підтримкою здоров`я майбутньої матері.

Таким чином, вилучення транспортного засобу не тільки обмежує свободу пересування власника, але й ускладнює повсякденне життя сім`ї, що може негативно позначитися на фізичному та емоційному стані вагітної дружини, а також на загальному добробуті родини в цей важливий період.

Слідчий суддя також враховує, що згідно із п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати, зокрема, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Європейський суд з прав людини у численних своїх рішеннях вказував на неприпустимість непропорційного втручання держави у мирне володіння майном громадян та наголошував на неухильному дотриманні справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (справи «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Прессос компанія ОСОБА_8 та інші проти Бельгії, «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія», «Василеску проти Румунії» та інші).

На думку слідчого судді, накладення заборони користування транспортним засобом в даному випадку буде явно непропорційним, неспіврозмірним, нерозумним та покладе надмірний тягар на власника цього майна.

Таким чином, з огляду на вимоги доцільності і співмірності втручання держави в право власності особи, слідчий суддя приходить до висновку, що необхідно накласти арешт, заборонивши лише розпорядження вищевказаним транспортним засобом.

Крім того, на думку слідчого судді, прокурором належним чином не доведено, що вилучене під час огляду майно, визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, має доказове значення у даному кримінальному провадженні, зберегло на собі сліди кримінального правопорушення і може бути використано як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

За таких обставин, клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

При цьому, слідчий суддя враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, а отже після усунення обставин, які були підставою для накладення арешту, зокрема проведення експертизи, власник майна має право звернутися до суду з клопотанням про скасування арешту майна, чи надати докази належності вказаного майна іншим особам тощо, що буде оцінено вже під час іншої процедури, передбаченої законом, задля можливості визначення, можливо, іншого менш обтяжливого способу забезпечення доказів чи визначеного способу арешту майна.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль «Toyota Rav 4», р.н. НОМЕР_1 .

Заборонити розпорядження вищевказаним майном, до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Арештоване майно передати на відповідальне зберігання власнику.

В іншій частині клопотання відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1