Справа №630/308/25 Провадження № 1-кп/630/25/25
В И Р О К

Іменем України

17 березня 2025 року м. Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Люботин кримінальне провадження № 0002053 від 13.02.2025 стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Донецька, з середньою технічною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією на посаді стрільця 1 відділення 3 патрульного взводу 2 патрульної роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

УСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_4 , під час проходження військової служби на посаді стрільця 1 відділення 3 патрульного взводу 2 патрульної роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , 05.10.2024 діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 05.10.2024 командиром 2 патрульної роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_5 вишикувано особовий склад військової частини НОМЕР_1 , в тому числі солдата ОСОБА_4 , у АДРЕСА_3 з метою доведення бойового розпорядження командира батальйону тактичної групи НОМЕР_2 полку НГУ №216дск від 24.09.2024.

Під час шикування командиром 2 патрульної роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_5 в усному порядку доведено бойове розпорядження командира батальйону тактичної групи НОМЕР_2 полку НГУ №216дск від 24.09.2024 до підлеглого ОСОБА_4 , відповідно до якого, останній мав зайняти та утримувати вогневі позиції «ГРУТ», ВП «БАРС» та «КОРСАР» з метою недопущення прориву противника в глибину оборони.

Однак, солдат ОСОБА_4 , будучи невдоволеним наказом відповідно до якого, останній мав зайняти та утримувати вогневі позиції «ГРУТ», ВП «БАРС» та «КОРСАР» з метою недопущення прориву противника в глибину оборони, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи, що він зобов`язаний виконувати наказ начальника та маючи об`єктивну можливість його виконати, відкрито відмовився виконувати наказ начальника - бойове розпорядження командира батальйону тактичної групи НОМЕР_2 полку НГУ №216дск від 24.09.2024, а саме 05.10.2024, перебуваючи у АДРЕСА_3 , в присутності особового військової частини НОМЕР_1 НГУ та командира 2 патрульна роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_5 , відкрито відмовився виконувати наказ начальника - бойовий наказ, відповідно до якого ОСОБА_4 мав зайняти та утримувати вогневі позиції «ГРУТ», ВП «БАРС» та «КОРСАР» з метою недопущення прориву противника в глибину оборони, чим підірвав боєготовність та боєздатність військової частини НОМЕР_1 НГУ.

У подальшому, особовий склад військової частини НОМЕР_1 НГУ направився для виконання бойового розпорядження командира батальйону тактичної групи НОМЕР_2 полку НГУ №216дск від 24.09.2024, а солдат ОСОБА_4 , залишився у м.Люботин Харківського район району Харківської області, чим вчинив непокору, тобто відкрито відмовився виконати наказ начальника, вчинене в умовах воєнного стану, - злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, погодився з його кваліфікацією, та показав, що йому у м. Люботин під час шикування від його командира лейтенанта ОСОБА_5 надійшов наказ відбувати на позиції, а він зазначив, що не може виконати наказ за станом здоров`я, оскільки страждав на подагру. Йому було роз`яснено, що відмова від виконання наказу тягнутиме за собою кримінальну відповідальність. Він усвідомлював це. У подальшому він звернувся до лікаря, який оглянув його та сказав, що він придатний для продовження служби. Він сприяв досудовому розслідуванню, давав правдиві покази та повідомляв про всі обставини вчинення злочину.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють обставини вчиненого злочину і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі, проти чого не заперечували сторони кримінального провадження.

Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кваліфікує його дії за ч.4 ст.402 КК України, як непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальникавчинену в умовах воєнного стану.

При дослідженні особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, не одружений, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за висновком ВЛК визнаний придатним до несення військової служби, за місцем несення служби, згідно листа командира в/ч НОМЕР_1 від 07.03.2025р., характеризується позитивно, сумлінно та гідно виконує бойові завдання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 суд визнає його щире каяття, а також активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання відповідно до ст.65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжкого злочину, обставини його вчинення, пом`якшуючі обставини та відсутність обтяжуючих обставин, наведені вище дані про особу обвинуваченого, те що він є військовослужбовцем, що командиром в/ч НОМЕР_1 , де ОСОБА_4 проходив військову службу, було направлено до прокурора лист про необхідність ініціювання покарання ОСОБА_4 , що не було б пов`язане з обмеженням або позбавленням волі та можливість продовження несення ОСОБА_4 військової служби і виконувати бойові завдання з відсічі збройної агресії рф.

Ураховуючи викладене, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, принцип гуманізму, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також бажання командування в/ч НОМЕР_1 , щоб ОСОБА_4 продовжував нести військову службу, суд приходить до висновку про можливість призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України нижче нижчої межі, передбаченої санкцією ч.4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 58 КК України, покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання (ч. 2ст. 58 КК України).

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 є військовослужбовцем, ураховуючи обставини справи та його особу, суд вважає за необхідне на підставі ст. 58 КК України замінити призначене йому покарання у виді позбавлення волі на службове обмеження на той самий строк з відрахуванням у дохід держави 20 відсотків з його грошового забезпечення.

При цьому суд вважає, що з огляду на продовження воєнного стану в Україні, високої необхідності держави у військовослужбовцях, саме таке покарання надасть можливість обвинуваченому продовжувати проходити військову службу, та шляхом відрахування в дохід держави частини його грошового забезпечення принести більшу суспільну користь.

На думку суду, саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Стосовно обвинуваченого ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 18.02.2025 застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням суми застави. 18.02.2025 ОСОБА_4 був звільнений з-під варти після внесення застави.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Таким чином, суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 в строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення, а саме з 18.02.2025 по 20.02.2025 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 18.02.2025 на рахунок Державної казначейської служби України було внесено заставу в розмірі 60560, 00 гривень за ОСОБА_4 , стосовно якого ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 18.02.2025 застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням суми застави. 20.02.2025 ОСОБА_4 був звільнений з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» по сплаті застави у розмірі 60560,00 гривень, застава в дохід держави не була звернена.

Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Статтею 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною 8 статті 182 КПК України визначено, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу (ч. 11 ст. 182 КПК України).

Судом встановлено, що з моменту звільнення з-під варти та на день ухвалення вироку, тобто, в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений ОСОБА_4 виконав покладені на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені ст. 182 КПК України, а тому застава підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_4 після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов заявлений не був.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.402 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 58 КК України, замість 2 років позбавлення волі призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки із відрахуванням в дохід держави 20 відсотків із суми його грошового забезпечення.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що під час відбування покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Зарахувати у строк покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 18.02.2025 по 20.02.2025 включно, відповідно до вимог ч.1, ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді застави з покладеними обов`язками до набрання вироком законної сили залишити без змін, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками - скасувати.

Після набрання вироком законної сили заставу в розмірі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок, внесену 18.02.2025 на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області у якості застави за ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 18.02.2025 №643/2572/25 (провадження 1-кс/643/868/25) повернути заставодавцю ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Люботинський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1