У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001275 від 21.06.2024 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.360, ч.2 ст.360, ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України

в с т а н о в и в:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходяться матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001275 від 21.06.2024 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.360, ч.2 ст.360, ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України.

У судовому засіданні вказаного кримінального провадження прокурором заявлено клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 . В обґрунтування клопотання прокурор вказує на наявність обґрунтованої підозри у вчиненому нею правопорушенні та існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що стали підставою для обрання слідчим суддею запобіжного заходу ОСОБА_4 , які не зменшилися, а тому є необхідність у його продовженні, з метою забезпечення виконання останньою покладених на неї процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду, впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначив, що у ОСОБА_4 відсутні міцні соціальні зв`язки, зокрема, те, що остання не одружена, раніше судима, її майновий стан залишається незадовільним, вона ніде не працює.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання, просила обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю. Зазначила, що ризики, зазначені в клопотанні прокурора не існують та прокурором не доведені, обвинуваченою ОСОБА_4 не вчинено жодної дії, яка б вказувала на її намір впливати на свідків чи потерпілих, вчинити інше кримінальне правопорушення або переховуватися від суду. Всі докази по справі зібрані. Обвинувачена не має наміру порушувати покладені на неї обов`язки, має постійне місце проживання. Крім того, зазначила, що обвинувачена ОСОБА_4 має незадовільний стан здоров`я, а в УВП допомогу не надають належним чином. Запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту надасть змогу звернутися за медичною допомогою.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала думку свого захисника.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав думку адвоката ОСОБА_5 .

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів.

Так, запобіжні заходи загалом, в тому числі тримання під вартою як один з їх видів, застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігти спробам ухилитися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка , іншого підозрюваного, обвинуваченого тощо, знищити , сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні клопотань прокурора суд виходить із сутності пред`явленого обвинувачення, тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у вчинені кримінального правопорушення, міцності їх соціальних зв`язків, наявності у них постійного місця роботи або навчання, їх репутації, майнового стану, наявності попередніх судимостей, наявності повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, ризику повторення протиправної поведінки тощо.

Оцінюючи аргументацію сторін щодо наявності чи відсутності ризиків, які є підставою тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, які були в основі обрання даного виду запобіжного заходу не відпали. При цьому оцінка наявності існування ризиків проводиться у контексті чинників, перелічених у ч. 1 ст. 178 КПК. Така позиція суду базується на основі практики ЄСПЛ. Зокрема, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява №9190/03 від 04.10.2005, зазначено: «Ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню».

Суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Дослідженням даних про особу обвинуваченої, також встановлено, що обвинувачена раніше судима не має міцних соціальних зв`язків, не працевлаштована.

Виходячи з сутності обвинувачення, тяжкості покарання, яке загрожуватиме обвинуваченій у разі визнання її винуватою, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, ризики того, що обвинувачена може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні та вчинити інше правопорушення продовжують існувати.

Враховуючи викладене, а саме тяжкість інкримінованого обвинуваченій злочину, його суспільну небезпечність, а також виходячи з сукупності обставин, що характеризують особи обвинуваченої, суд приходить до переконання, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, наведеним прокурором у клопотанні. Саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні. А тому клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Крім того, особлива тяжкість деяких злочинів виправдовує попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу (справа «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року).

Отже, таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи сторони захисту, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченої, судом під час розгляду клопотання не встановлені. Так само, стороною захисту не надано доказів того, що стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_4 є таким, що не дозволяє застосування до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не можливості надання їй належної медичної допомоги в умовах УВП.

Таким чином, наведені прокурором ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, є обґрунтованими, об`єктивно існують та можуть бути реалізовані обвинуваченою без застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. З огляду на що, приходжу до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 .

Задовольняючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважаю за необхідне визначити обвинуваченим розмір застави, а також покласти на обвинувачених обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, необхідність покладення яких випливає з наведеного обґрунтування.

Вирішуючи питання про визначення розміру застави обвинуваченій ОСОБА_4 , враховуючи особу обвинуваченої, її майновий стан, ризики, передбачені ст.177 КПК України, які дійсні та продовжують існувати, приходжу до висновку, що розмір застави достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим своїх обов`язків, передбачених КПК України, буде достатнім в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 гривень.

Керуючись ст.ст. 176-178,183, 194, 201, 331, 369-372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів до 16 травня 2025 року включно.

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ОСОБА_4 обов`язків передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України - в розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на обвинувачену ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до суду на його першу вимогу;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілими у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби в Закарпатській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії покладених на обвинувачену обов`язків визначити до 16 травня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Копію ухвали надіслати начальнику Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)».

Повний текст ухвали оголошено 19 березня 2025 року о 13 год. 10 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1