Провадження № 1-кп/202/918/2025
ВИРОК

10 січня 2025 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м.Дніпропетровська кримінальне провадження №0000384, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.11.2024 року у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сурсько-Литовське, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, з базовою загальною середньою освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, заступника командира бойової машини-навідника, оператора механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді заступника командира бойової машини-навідника оператора механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 3, 17, 28, 29, 65, 68 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 28-33, 115-116 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 14 листопада 2024 року приблизно о 16 годині 15 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухався на пасажирському сидінні автомобілю таксі марки Рено моделі Логан, д.н.з НОМЕР_2 в напрямку з м. Лиман до м. Слов`янськ. Перетинаючи блок-пост поблизу залізничної станції «Брусіно» Лиманської ТГ Краматорського району Донецької області, вищевказане авто було зупинене начальником групи відділення ВСП Рівненського ЗВ ВСП ОСОБА_6 , для перевірки. ОСОБА_7 , будучи працівником правоохоронного органу та маючи на форменому одязі відповідні знаки розрізнення, виконуючи покладені на нього обов`язки у вигляді перевірки документів, вмісту транспортних засобів, недопущення ввозу та вивозу на територію Лиманської ТГ заборонених в обігу предметів, виявленні військовослужбовці, побачивши на пасажирському сидінні ОСОБА_4 , висунув останньому законну вимогу вийти з авто для перевірки документів.

ОСОБА_4 , розуміючи що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, будучи обуреним вказівками працівника ВСП ОСОБА_7 , вирішив не виконувати законні вимоги останнього.

ОСОБА_7 , будучи працівником правоохоронного органу, особою, на якого, серед інших, покладені завдання щодо виявлення військовослужбовців, які перебувають в алкогольному та наркотичному сп`янінні, продовжив висловлювати законну вимогу в бік ОСОБА_4 , щоб останній вийшов з авто та пред`явив документи для перевірки.

В цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Так, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень, вийшов з автомобіля, та миттєво наніс ОСОБА_7 удар в обличчя кулаком правої руки, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на землю, отримавши при цьому тілесні ушкодження у вигляді забійної рваної рани верхньої губи, що утворилася від одного травматичного впливу тупого предмету (предметів) та яка має ознаки легких тілесних ушкоджень, тобто у умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Таким чином, дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

17 грудня 2024 року, між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000384 від 14.11.2024 з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за участю захисника обвинуваченого, було укладено угоду про визнання винуватості.

Підписуючи зазначену Угоду, сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин кримінального правопорушення та його правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 345 КК України.

Зі змісту угоди вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, в обсязі пред`явленого обвинувачення.

Також, сторонами угоди визначено та узгоджено покарання яке обвинувачений повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення. Враховуючи ступінь і характер сприяння обвинуваченого ОСОБА_4 при досудовому розслідуванні кримінального провадження щодо нього, беззаперечне визнання вини, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також характер і тяжкість обвинувачення, особу винного, беручи до уваги інтереси суспільства, а саме: призначення ОСОБА_4 необхідного й достатнього для його виправлення покарання і попередження вчинення ним нових злочинів.

Сторони дійшли згоди, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи з огляду на положення статті 65 КК України, та положення статті 69 КК України, узгодити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої ч. 2 ст. 345 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, також на підставі ст. 58, КК України замінити основне покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, на службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави.

Сторони, підписуючи вказану Угоду, розуміють, що відповідно до положень ч. 2 ст. 473 КПК України наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 та ст. 424 КПК України.

Підстави оскарження вироку, яким затверджена ця Угода в апеляційному порядку, що визначені в ч. 4 ст. 394 КПК України, та в КПК України, обвинуваченому роз`яснено.

Також обвинуваченому доведено, що наслідком укладання даної угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а саме: права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненій якого його обвинувачують, а він має такі права: допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник підтримали затвердження угоди, обвинувачений пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості, розуміє, з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний; характер обвинувачення та його суть йому зрозумілі, обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим, виконати взяті на себе відповідно угоди про визнання винуватості зобов`язання він в змозі реально, свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України визнав повністю.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, просив затвердити вказану угоду, призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Вирішуючи питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд приходить до наступного.

Згідно положень ст.ст. 468-469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним правам інтересам або правам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ним угоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

У відповідності до ч. 3 ст. 424 КПК України Вирок суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судове рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на такий вирок можуть бути оскаржені в касаційному порядку: 1) засудженим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди засудженого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою - сьомою статті 474 цього Кодексу, у тому числі не роз`яснення засудженому наслідків укладення угоди; 2) потерпілим, його представником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди потерпілого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; не роз`яснення потерпілому наслідків укладення угоди; 3) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

У відповідності до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків передбачених даною нормою, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Суд, заслухавши сторони кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

За таких обставин суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні умисних дій, як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто у чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним, згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для її затвердження і призначення узгодженого покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 58, 69 КК України, ст. 370, 373-374, 468-470, 472, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості від 17 грудня 2024 року, між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_8 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000384, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.11.2024 року та обвинуваченим ОСОБА_4 - затвердити.

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі встановленою санкцією статті, у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України замінити основне покарання, що призначене засудженому ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, на службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення 20% (двадцять) відсотків в дохід держави.

Запобіжний захід раніше обраний ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою скасувати та звільнити його з під варти в залі суду, негайно.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1