ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/526/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: приведення вироку у відповідність до закону
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю засудженого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.11.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою частково задоволено заяву засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироків відносно нього у відповідність до вимог Кримінального кодексу України та змін, внесених Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнено засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 30 травня 2023 року за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ст. 71 КК України зі спричиненням матеріальної шкоди потерпілому у сумі 508,00 грн та вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2020 року за ч.1 ст.186 КК України, - за епізодом грабежу 10.04.2019 зі спричиненням матеріальної шкоди у сумі 1662,57 грн. у зв`язку з усуненням караності діяння.

Визнано ОСОБА_8 таким, що засуджений за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 22.08.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Визнано ОСОБА_8 таким, що засуджений за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 17.12.2020 за ч. 1 ст.296, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі та звільненого на підставі ст.75 КК України, від відбування покарання з встановленням іспитового строку на 2 (два) роки.

В задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.

Суд дійшов такого висновку з тих підстав, що 09.08.2024 набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП та скасовано кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Вказані зміни мають зворотну дію в часі, у зв`язку з чим, відповідно до вимог ч.2 ст.74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Суд виходив з того, що ОСОБА_8 згідно вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 30 травня 2023 року, було засуджено за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2020 року остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі та згідно якого, ОСОБА_8 засуджений за вчинення 15.12.2022 закінченого замаху на крадіжку майна, вартість якого 508,00 грн.

Крім того, ОСОБА_8 було засуджено вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2020 року, за ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, згідно якого, ОСОБА_8 засуджений за вчинення 10.04.2019 грабежу майна, вартістю 1662,57 грн, та 27.04.2019 за вчинення крадіжки майна, вартістю 2500,00 грн.

Суд дійшов висновку, що, виходячи з вартості викраденого ОСОБА_8 майна, на час вчинення ним діянь за епізодом 15.12.2022 за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 30 травня 2023 року на суму 508,00 грн та за епізодом 10.04.2019 за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2020 року на суму 1662,57 грн, вона не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у зв`язку з чим, до цих діянь має застосовуватися положення ст. 5 КК України та, відповідно до ч.2 ст.74 КК України, засуджений підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

При цьому, суд вважав, що вартість викраденого майна за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 22 серпня 2023 року на суму 5400,00 грн та вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2020 року за епізодом 27.04.2019 на суму 2500,00 грн перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на дати їх вчинення, у зв`язку з чим, вимоги засудженого в цій частині не підлягають задоволенню.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду змінити та виключити з резолютивної частини цієї ухвали посилання на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 17.12.2020 року за ч.1 ст.186 КК України та, відповідно, приведення даного вироку за епізодом грабежу 10.04.2019 року зі спричиненням матеріальної шкоди у сумі 1662, 57 грн., у відповідність до нового закону, оскільки за вказаним епізодом та вироком в цілому, діяння засудженого ОСОБА_8 не підпадають під дію вказаного закону України від 18.07.2024 року №3886 та не підлягають декриміналізації.

В іншій частині, просив ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.11.2024 року щодо засудженого ОСОБА_8 , залишити без змін.

Свої вимоги прокурор обґрунтовував тим, що відповідно до вказаного Закону України №3886 від 18.07.2024 року, а саме статті третьої, викладено в новій редакції статтю 51 КУпАП, та дрібним вважається викрадення чужого майна, шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення, не перевищує 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. А тому, застосування вказаного закону, щодо викрадення чужого майна, шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, не застосовується до ст.186 КК України.

Натомість, як зазначає прокурор, судом у другому абзаці резолютивної частини оскаржуваної ухвали зазначено про усунення караності діяння за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 17.12.2020 за ч.1 ст.186 КК України, за епізодом грабежу 10.04.2019 року, що прокурор вважає порушення вказаного Закону України №3886 від 18.07.2024 та просить в цій частини змінити ухвалу та виключити це посилання суду.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Засуджений заперечував проти вимог апеляційної скарги прокурора, взявши захист своїх інтересів на себе.

Прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, виключивши з резолютивної частини цієї ухвали посилання на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 17.12.2020 року за ч.1 ст.186 КК України та, відповідно, приведення даного вироку у відповідність до нового закону.

Представник ДУ «Темнівська ВК №100», повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від нього не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

За приписами ч. 6 ст. 3 КК зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Вказаним Законом №3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином статті 185, 190, 191 КК фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Віхолячи з приписів статті 51 КУпАП, дрібним викраденням чужого майна, є викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

А отже, саме крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата чужого майна, передбачені ст.ст.185, 190, 191 КК України, відносяться законодавцем до дрібного викрадення майна, у розумінні вимог ст.51 КУпАП, натомість, скоєння протиправного діяння у виді грабежу, передбаченого ст.186 КК України, не являється дрібним викраденням чужого майна.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, скоєний ОСОБА_8 злочин, передбачений ч.1 ст.186 КК України, за епізодом від 10.04.2019, зі спричиненням матеріальної шкоди на суму 1662, 57 грн., за який його було засуджено вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 17.12.2020, не підлягає під дію вказаного Закону №3886-ІХ від 18.07.2024 року.

А тому, в даному випадку, судом помилково було застосовано вимоги вказаного Закону №3886-ІХ до епізоду грабежу, скоєного ОСОБА_8 10.04.2019, зі спричиненням матеріальної шкоди на суму 1662, 57 грн., за який його було засуджено вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 17.12.2020, у зв`язку з чим, вказане посилання суду у резолютивній частині оскаржуваної ухвали, підлягає виключенню.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала зміні в цій частині.

Керуючись ч.6ст.9,ст.7,392,393,404,405, п.2 ч.1 ст.407, п.4 ч.1ст.409, 418, 409, 413, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.11.2024 року про вирішення питання, пов`язаного із приведенням вироків суду стосовно засудженого ОСОБА_8 , у відповідність до вимог Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024, - змінити в частині, а саме : - виключити з резолютивної частини цієї ухвали посилання на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 17.12.2020 року за ч.1 ст.186 КК України та, відповідно, приведення даного вироку у відповідність до нового закону.

В іншій частині ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.11.2024 року щодо засудженого ОСОБА_8 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ______________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3