Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/936/25
Провадження №: 1-кп/332/369/25
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.01.2025 за № 0000100, у відношенні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:
До Заводського районного суду м. Запоріжжя 21 лютого 2025 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.02.2025 призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив обвинувальний акт призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за участю сторін кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечували. Інших клопотань не заявляли.

Вислухавши думку учасників провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду з таких підстав. Дане кримінальне провадження підсудне Заводському районному суду м. Запоріжжя, підстав для закриття кримінального провадження не вбачається, обвинувальний акт складений відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.

Крім того, 26.02.2025 прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи, що строк тримання обвинуваченого під вартою завершується 14 березня 2025 року, а тому виникла необхідність у продовженні вищевказаного строку, оскільки у даному кримінальному провадженню лише призначене підготовче судове засідання, що унеможливлює завершення судового розгляду до визначеної дати.

Прокурор зазначає, що ОСОБА_5 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України. Також наголошує, що існують достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, внаслідок чого є підстави вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є актуальними, не відпали та не зменшилися. На наявність вказаних ризиків, як зазначає прокурор, вказує той факт, що обвинувачений неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху в частині керування транспортними засобами в стані сп`яніння, позбавлений права керувати транспортним засобом. Крім того, обвинувачений має лише місце тимчасового проживання у м. Запоріжжі, а зареєстрований на території с. Мала Токмачка Пологівського району Запорізької області, де відбуваються активні бойові дії, що унеможливлює проживання останнього за місцем реєстрації. Вказане діє підстави прокурору стверджувати, що ОСОБА_5 зможе змінити місце проживання та покинути території м. Запоріжжя та Запорізької області. Незастосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою створює загрозу здійснення впливу на потерпілого, свідків у вказаному кримінальному провадженні, оскільки обвинуваченому відоме місце проживання потерпілого, а зі свідком ОСОБА_7 обвинувачений проживає разом за однією адресою. На підтвердження наявності ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином прокурором зазначено про те, що обвинувачений, перебуваючи поза межами місця позбавлення волі, негативно впливатиме на психологічний та моральний стан потерпілого, свідків шляхом погроз, а також ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом періодичного невиконання вимог суду про явку шляхом зміни номеру телефону, місця проживання, а також може взагалі покинути територію України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала доводи, наведені у письмовому клопотанні.

Потерпілий ОСОБА_4 у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою просив відмовити, вважав, що до обвинуваченого можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

До суду 26.02.2025 надійшли заперечення захисника ОСОБА_6 , у яких захисник просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора з підстави недоведеності наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та змінити обвинуваченому запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт з 21 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин часу доби за адресою: АДРЕСА_1 із покладенням на нього обов`язку не відлучатися із міста без дозволу суду та повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Так, захисник, зокрема, зазначив, що обвинувачений не має наміру переховуватися від суду та скоювати інші злочини, підтвердженням чого слугують такі факти: з моменту вчинення злочину обвинувачений сприяв працівникам швидкої медичної допомоги та поліції у координації шляху для найскорішого прибуття до місця події; обвинувачений щиро розкаявся та визнав вину у вчиненому через недбальство злочині; сприяв слідству на всіх стадіях на досудовому розслідуванні; обвинувачений та ОСОБА_8 чекають на дитину та планують створити сім`ю.

На спростування твердження прокурора про наявність ризику впливу на потерпілих, свідків, експертів захисник зазначив, що потерпілий ОСОБА_4 17.02.2025 склав заяву, яка міститься у матеріалах кримінального провадження про відсутність претензій до ОСОБА_5 ; свідок ОСОБА_7 під час досудового розслідування надав повну інформацію правникам поліції, а обвинуваченим не спростовуються та не заперечуються свідчення дідуся щодо подій та обставин, які відбувалися 13.01.2025, крім того, свідок склав заяву про відсутність претензій до обвинуваченого; під час досудового розслідування експерти надали свої висновки, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження.

Захисник зазначив, що бабуся обвинуваченого ОСОБА_9 надала свою згоду на проживання обвинуваченого разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 проти клопотання прокурора заперечили з підстав, зазначених у запереченнях.

Прокурор просила відмовити у клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Ознайомившись з поданим клопотанням, заслухавши доводи учасників процесу щодо заявленого клопотання, суд дійшов такого висновку.

Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом.

Як передбачено ч. 3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Частиною 1 ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як встановлено ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Суд зазначає, що тривале тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принципи поваги до свободи особистості. Також згідно з п. 3 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Крім того, суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і визначалась слідчим суддею визначальним елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак, на думку суду на даному етапі кримінального провадження не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою або самостійною підставою для тримання особи під вартою чинним законодавством України не визначається, а повинна враховуватися з іншими обставинами, які вказані в ст. 177, ст. 183 КПК України.

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Так, у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 р. у справі «Марченко проти України» зазначено: «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу», про це ж вказується у п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 р. по справі «Хайреддінов проти України».

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу.

При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, зменшує це побоювання і його наміри втекти. При цьому на користь звільнення свідчать відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя (справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії»).

Згідно з правовою позицією ЄСПЛ у рішенні в справі «Харченко проти України» «розумність» строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, щодо можливості його звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 р.).

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2025 (справа № 334/325/25) було застосовано до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» на строк 60 діб, по 14.03.2025 включно, в межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000100 від 14 січня 2025 року.

Зі змісту цієї ухвали вбачається, що слідчим суддею визначено підставами застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_10 обґрунтованість підозри та доведеність наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_10 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідка ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Суд на стадії підготовчого судового засідання не здійснює оцінку обґрунтованості підозри, оскільки обгрунтованість підозри вже була визнана при застосуванні до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Тому в контексті питання про продовження запобіжного заходу суд оцінює підстави для обрання запобіжного заходу та наявність ризиків, які існують станом на момент скерування обвинувального акту до суду для розгляду по суті.

Так, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим в інкримінованому йому злочині, вказує на наявність ризику переховування від суду.

Водночас, перебування обвинуваченого під вартою два місяці, протягом яких завершено досудове розслідування, само по собі зменшило небезпеку зазначеного ризику, а нових підстав, які б вимагали подальшого тримання обвинуваченого під вартою, прокурором у клопотанні не наведено.

Також слід зазначити, що на час розгляду клопотання прокурора свідок ОСОБА_7 , який є дідусем обвинуваченого та чоловіком загиблої, надав повну інформацію працівникам поліції, претензій до ОСОБА_5 не має, а обвинувачений, виходячи зі змісту обвинувального акта, щиро розкаявся у скоєному злочині. Дані обставини свідчать про мінімізацію ризику протиправного впливу на свідка з боку обвинуваченого.

Що стосується ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то суд вважає, що даний ризик на даний час прокурором не доведений, оскільки прокурором не наведені об`єктивні обставини, які б свідчили про те, що обвинувачений ОСОБА_5 має намір змінити номер свого телефону, змінити місце проживання без повідомлення про це суду, а також покинути територію України.

З обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується як свідком ОСОБА_7 , який є чоловіком загиблої ОСОБА_11 , так і іншими особами, які є родичами обвинуваченого та його друзями (двоюрідною бабусею ОСОБА_12 , бабусею ОСОБА_9 , подругою ОСОБА_8 , другом ОСОБА_13 ). Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, оскільки перебуває у стосунках з ОСОБА_8 , яка є вагітною, що підтверджується довідкою ЛКК від 04.03.2025 № 15, відомості про наявність повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення відсутні.

Станом на день розгляду клопотання нових доказів на підтвердження того, що обвинувачений буде ухилятись від виконання процесуальних рішень суду або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, матеріали кримінального провадження не містять.

Отже, оскільки прокурором не наведено нових ризиків, існування яких є обов`язковим для продовження строку тримання під вартою, частина ризиків, що бралися до уваги під час застосування запобіжного заходу, зі спливом часу суттєво зменшилися, а інша частина перестала існувати, то у суду відсутні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Оцінивши обставини, визначені статтею 178 Кримінального процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, але прокурор не довів обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, тому належить застосувати щодо обвинуваченого більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Стороною захисту висловлена позиція щодо можливості застосування у відношенні обвинуваченого іншого запобіжного заходу, зокрема, домашнього арешту у період часу з 21 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин часу доби за адресою: АДРЕСА_1 із покладенням на нього обов`язку не відлучатися із міста без дозволу суду та повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Допитана у судовому засіданні за клопотанням сторони захисту свідок ОСОБА_9 пояснила, що є рідною бабусею обвинуваченого зі сторони батька. Оскільки місцем її реєстрації є село Мала Токмачка Пологівського району, що відносено наразі до території активних бойових дій, то її син ОСОБА_14 орендував для їхнього спільного проживання двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Наразі у цій квартирі свідок проживає одна, оскільки її син перебуває на військовій службі з 08.06.2024 року. Тому просить суд не застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою, а дозволити йому жити разом з нею за вищевказаною адресою. Свідок повідомила, що гроші на оренду квартиру їй надає її син, але і вона отримує пенсію, допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам, неофіційно працевлаштована, тому має змогу оплачувати оренду квартири.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 6 статті 181 Кримінального процесуального кодексу України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

За таких обставин, ураховуючи дані про особу обвинуваченого, для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, та забезпечення належного виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків необхідним і достатнім є запобіжний захід домашній арешт із забороною покидати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період доби з 21 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

Відповідно до частини 5 статті 194 Кримінального процесуального кодексу України на обвинуваченого ОСОБА_5 належить покласти обов`язки: прибувати до суду за кожною вимогою, не відлучатися з міста Запоріжжя без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176-178, 181, 183, 193, 194, 196, 197, 331, 350 Кримінального процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0000100 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.
Судовий розгляд провести 07 березня 2025 року о 14 годині 00 хвилин у відкритому судовому засіданні у судовій залі приміщення Заводського районного суду м. Запоріжжя за адресою: м. Запоріжжя, вул. М. Симчича, 65.
У судове засідання викликати прокурора, потерпілого, обвинуваченого, захисника обвинуваченого.
Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на домашній арешт в певний період доби, заборонивши ОСОБА_5 в період часу з 21-00 години до 06-00 години залишати місце його проживання за адресою: АДРЕСА_1 строком на два місяці, тобто до 24 години 00 хвилин 03 травня 2025 року.
Зобов`язати ОСОБА_5 протягом часу дії ухвали:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не відлучатися з міста Запоріжжя без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Строк дії обов`язків, покладених судом, визначити до 03 травня 2025 року включно.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду.
Ухвала суду про зміну запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвалу суду для виконання передати до Відділу поліції № 1 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.
Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Визначити строк дії ухвали до 03 травня 2025 року.
Копію ухвали надіслати до ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» до відома.
Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали виготовлено та проголошено о 16 годині 45 хвилин 05 березня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1