Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1108/25
Номер провадження 1-в/711/48/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року Придніпровський районний суд м.Черкаси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000433, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

У С Т А Н О В И В :

11.02.2025 до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000433 від 02.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, накладеного ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.11.2024 на автомобіль «Fiat Ducato», номерний знак державної реєстрації НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 25.10.2022 належить ОСОБА_5 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

В обґрунтування клопотання заявник зазначив, що постановою слідчого від 30.12.2024 кримінальне провадження № 0000433 від 02.11.2024 за ч. 2 ст. 286 КК України закрите у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Вказана постанова учасниками кримінального провадження не оскаржувалася. Арешт на майно був накладений з метою збереження речових доказів. Оскільки кримінальне провадження, в межах якого було арештоване майно, закрите, потреба у застосуванні такого заходу забезпечення відпала, тому накладений слідчим суддею арешт може бути скасований. Як на правову підставу подання клопотання заявник посилався на ч. 9 ст. 100 КПК України, відповідно до якої у разі закриття кримінального провадження слідчим, дізнавачем або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 КПК України.

Заявник просив розглядати справу без його участі та участі ОСОБА_5 , клопотання підтримав.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття у судове засідання власника майна, його захисника, не перешкоджає розгляду клопотання.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечувала, зазначила, що кримінальне провадження № 0000433 від 02.11.2024 за ч. 2 ст. 286 КК України 30.12.2024 закрите постановою слідчого у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, речовий доказ був належно досліджений під час досудового розслідування, а тому у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення потреба відпала.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, суд дійшов до наступних висновків.

З матеріалів справи установлено, що 02.11.2024, близько 20:27 години, водій автомобіля «Fiat Ducato», номерний знак державної реєстрації НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись автодорогою М-30 сполученням «Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка-Луганськ-Ізварине» в адміністративних межах с. Орадівка Уманського району Черкаської області в напрямку від м. Умань до м. Вінниця, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебігав проїзну частину справа наліво по напрямку руху автомобіля. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці.

За цим фактом 02.11.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості у кримінальному провадженні № 0000433 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Оглядом місця події 02.11.2024 встановлено, що на автомобілі «Fiat Ducato», номерний знак державної реєстрації НОМЕР_1 , наявні пошкодження і сліди, які виникли внаслідок ДТП та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

02.11.2024 після огляду місця події автомобіль «Fiat Ducato», номерний знак державної реєстрації НОМЕР_1 , було вилучено і направлено для подальшого зберігання на територію за адресою: вул. Степана Бандери, 12, м. Умань Черкаської області. Постановою слідчого від 02.11.2024 вилучений транспортний засіб визнаний речовим доказом.

Ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.11.2024 за клопотанням прокурора у кримінальному провадженні накладений арешт на автомобіль «Fiat Ducato», номерний знак державної реєстрації НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 25.10.2022 належить ОСОБА_5 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Постановою старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 від 30.12.2024 кримінальне провадження № 0000433 від 02.11.2024 за ч. 2 ст. 286 КК України закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПУ України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Під час досудового розслідування із речовим доказом проведено комплекс слідчих дій, зокрема, судову експертизу технічного стану транспортного засобу, трасологічну та автотехнічну експертизу, слідчий експеримент. Із постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що відповідно до висновку експерта № СЕ-19/124-24/18277-ІТ у дорожній обстановці, що склалася на момент ДТП, та за обставин, зазначених у постанові слідчого про призначення експертизи, вихід пішохода ОСОБА_6 на проїзну частину, якою рухався автомобіль «Fiat Ducato», номерний знак державної реєстрації НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 у момент, коли остання не мала технічної можливості своїми одноособовими діями уникнути наїзду шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригод, знаходився з технічної точки зору у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК. За змістом статей 173, 174 цього Кодексу під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд відповідно.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 1 ст. 174 КПК).

Щодо повноважень суду на розгляд клопотання про скасування арешту майна, суд зазначає таке.

Частини 3 та 4 ст. 174 КПК регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Натомість у ст. 174 КПК не йдеться про скасування арешту майна слідчим суддею після закінчення досудового розслідування внаслідок закриття кримінального провадження за постановою керівника органу досудового розслідування на підставі приписів п. 2

ч. 1 ст. 284 КПК.

Разом із тим, за приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК є нормою, за якою в КПК встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Чинний кримінальний процесуальний закон розрізняє поняття «суд» та «слідчий суддя», визначаючи стадії кримінального провадження (досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність) здійснення ними своїх повноважень та належним чином розмежовуючи їх.

Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Тобто, у випадку, коли кримінальне провадження закрите слідчим, клопотання подане в порядку ч. 9 ст. 100 КПК про долю речових доказів вирішується судом, а не слідчим суддею.

З огляду на викладене, подане адвокатом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді у кримінальному провадженні, яке закрите постановою слідчого від 30.12.2024, розглядається Придніпровським районним судом м. Черкаси.

Як визначено ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Протокол до Конвенції), ратифікованого Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово та послідовно зазначав, що «перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання державного органу у мирне володіння майном має бути правомірним: друге речення абзацу першого дозволяє позбавляти майна лише «за умов, визначених законом», а другий абзац визнає, що держави мають право контролювати процес користування майном шляхом застосування «законів». Верховенство права (правовладдя) одна із засад демократичного суспільства, притаманна всім статтям Конвенції. Отже питання про те, чи було досягнуто справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та потребою захисту фундаментальних прав особи набуває значення лише після того, як буде встановлено, що втручання, про яке йдеться, відповідало вимозі правомірності і не було свавільним [рішення у справі Iatridis v. Greece від 25 березня 1999 року (заява № 31107/96), § 58; рішення у справі Frizen v. Russia від 24 березня 2005 року (заява № 58254/00), § 33].

Як визначено ч. 9 ст. 100 КПК, у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

На думку суду, посилання в ч. 9 ст. 100 КПК на те, що клопотання розглядається згідно зі статтями 171-174 КПК, слід сприймати як таке, що свідчить про наявність у суду за результатами такого розгляду відповідних повноважень вирішити питання про долю речових доказів і документів.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією щодо подібних норм права, викладених у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.04.2024 у справі № 554/2506/22.

У поданому клопотанні представник володільця майна ставить питання про скасування накладеного арешту на майно з посиланням на те, що кримінальне провадження, в межах якого було накладено арешт, закрите, а тому в застосуванні цього заходу відпала потреба.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ч. 1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Безпідставне обмеження права власності у вигляді накладення арешту на майно не є співрозмірним із завданнями кримінального провадження та порушує основоположні права власника майна, які визначені Конституцією України та чинним законодавством України.

Арешт на транспортний засіб «Fiat Ducato», номерний знак державної реєстрації НОМЕР_1 , який постановою слідчого від 02.11.2024 визнаний речовим доказом, накладений з метою збереження речових доказів та забезпечення їх подальшого дослідження у кримінальному провадженні.

Із матеріалів клопотання у їх сукупності вбачається, що на цей час у застосуванні арешту, накладеного на вказане вище майно у кримінальному провадженні № 0000433 від 02.11.2024 за ч. 2 ст. 286 КК України, відпала потреба, оскільки кримінальне провадження, в межах якого накладений арешт, закрите постановою слідчого від 30.12.2024, а речовий доказ був належним чином досліджений під час досудового розслідування, про що свідчить ряд проведених судових експертиз. Слідчим, прокурором у провадженні питання про долю речових доказів, що наявні у розпорядженні органу досудового розслідування, при закритті кримінального провадження не було вирішено. Зважаючи на це, доводи клопотання про скасування арешту є законними та обґрунтованими, а відтак права та законні інтереси володільця майна в цьому випадку підлягають захисту шляхом скасування арешту на майно.

Керуючись статтями 7, 9, 100, 132, 170, 174, 372-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000433, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.11.2024 у кримінальному провадженні №0000433 від 02.11.2024 за ч. 2 ст. 286 КК України на автомобіль «Fiat Ducato», номерний знак державної реєстрації НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 25.10.2022 належить ОСОБА_5 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси, який постановив ухвалу, протягом 7 днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1