СНІГУРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

іменем України

12 грудня 2024 року м.Снігурівка

справа №485/2468/24

провадження № 1-кс/485/440/24

Слідча суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Снігурівка клопотання начальника Державної установи «Снігурівська виправна колонія (№5)» ОСОБА_3 щодо вирішення питання про передачу заборонених предметів в дохід держави,

установила:

10 грудня 2024 року начальник Державної установи «Снігурівська виправна колонія (№5)» ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив вирішити питання про передачу заборонених предметів в дохід держави.

Клопотання мотивовано тим, що 20.08.2024 під час проведення загального обшуку відділення №3, в бесідці локальної дільниці, начальником відділу нагляду і безпеки капітаном внутрішньої служби ОСОБА_5 спільно з молодшими інспекторами відділу нагляду і безпеки прапорщиком внутрішньої служби ОСОБА_6 та прапорщиком внутрішньої служби ОСОБА_7 , було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Samsung», модель GT-E1200V (SER), imeil1: НОМЕР_1 .

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідча суддя зазначає таке.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Відповідно до положень ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

За приписами ч.7 ст.102 Кримінально-виконавчого кодексу України вбачається, що зберігання засудженими при собі речей, а також предметів, які заборонено використовувати в колоніях, не допускається. Виявлені у засуджених речі та предмети, які заборонено використовувати в колоніях, вилучаються, про що посадовою особою колонії складається протокол. За клопотанням установи виконання покарання слідчий суддя розглядає питання про конфіскацію таких речей та предметів або про передачу їх на зберігання до звільнення засудженого відповідно до положень розділу VIII Кримінального процесуального кодексу України.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що до компетенції слідчого судді віднесено здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, а також вирішення питання про конфіскацію вилучених саме у засуджених.

Разом з тим, з матеріалів клопотання, встановлено, що таку річ виявлено та вилучено не у засуджених. Адміністрацією колонії не ідентифіковано власника забороненого предмету, тому дане клопотання не відноситься до компетенції слідчого судді та підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Крім цього, слід зазначити, що клопотання є процесуальним документом, в якому особа звертається з офіційним проханням про проведення процесуальних дій чи прийняття процесуальних рішень.

Чинний КПК України не містить вимог щодо структури та змісту клопотання про вирішення питання, стосовно вилучених у засуджених заборонених для зберігання речей та предметів. Разом з тим, такий документ повинен відповідати загальним вимогам, які ставляться до текстів управлінських документів.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 4 глави 9 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18.06.2015 р., текст управлінського документа повинен бути чітким, конкретним, лаконічним, інформативним та відповідати орфографічним, лексичним, морфологічним, синтаксичним, стилістичним, пунктуаційним нормам. Текст документа повинен стосуватися того питання, яке сформульоване в заголовку до тексту, чітко відображати причину й мету створення документа, розкривати суть конкретної справи, містити аргументовані докази, висновки, пропозиції. Текст, як правило, складається з вступної, мотивувальної та заключної частин. Вступна частина містить підставу, обґрунтування або мету складення документа, мотивувальна - обґрунтування позиції установи, в заключній - висновки, пропозиції, рішення, прохання. Текст документа містить інформацію, для фіксування якої його створено. Інформація в тексті документа викладається стисло, грамотно, зрозуміло та об`єктивно.

Вищенаведеним правовим нормам подане начальником Державної установи «Снігурівська виправна колонія (№5)» ОСОБА_8 клопотання не відповідає. Окрім того, клопотання не містить посилань на норми чинного законодавства, які дають право особі звертатись до слідчого судді з даним клопотанням.

Керуючись «Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань», затверджених наказом Міністерства юстиції України №2823/5 від 28.08.2018, ст.59, 102 КВК України, ст.370-371,395, 537 КПК України, слідчий суддя

постановила:

Клопотання начальника Державної установи «Снігурівська виправна колонія (№5)» ОСОБА_3 щодо вирішення питання про передачу заборонених предметів в дохід держави повернути особі, яка його подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1