Справа № 461/9417/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1832/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові апеляційну скаргу представника заявниці ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження,

за участю: прокурора ОСОБА_8

представника заявниці: ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 , який представляє інтереси ОСОБА_6 , на постанову слідчого про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000577 від 05.06.2024 року.

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що відсутність хоча б однієї обов`язкової ознаки складу кримінального правопорушення свідчить про відсутність складу кримінального правопорушення, що може бути єдиною підставою для притягнення особи до кримінальної відповідальності. При очевидній відсутності складу злочину продовження досудового розслідування у даному кримінальному провадженні буде безпредметним і призведе до порушення розумних строків досудового розслідування, та погодився з позицією слідчого про наявність підстав для закриття кримінального провадження, враховуючи обставини, які були встановлені на досудовому розслідуванні, шляхом проведення слідчих дій.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою слідчого судді, представник заявниці ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року; скасувати таку ухвалу та ухвалити нову ухвалу, якою скасувати постанову старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 від 27 вересня 2024 року про закриття кримінального провадження №0000577.

В обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження покликається на те, що оголошення ухвали слідчого судді відбувалось у відсутність заявника, а вступну і резолютивну частину ухвали надіслано через «Електронний суд» від 05 грудня 2024 року.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою. Наголошує, що слідчий суддя прийшов до помилкового висновку про те, що слідчий підставно прийняв рішення про закриття кримінального провадження, оскільки ним було проведено усі процесуальні необхідні слідчі дії для встановлення істини, та про те, що дії екіпажу щодо конвоювання підозрюваного до слідчого судді для обрання запобіжного заходу підпадають під ознаки «невідкладне службове завдання».

Звертає увагу на те, що старшим слідчим ВРЗСТ СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 проводилося досудове розслідування №0000577 від 05.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, за фактом ДТП, що відбулося 05.06.2024 у м. Львові на перехресті пр. Чорновола - вул. Хімічна за участю автомобіля Toyota Rav 4 НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 службового автомобіля органів Національної поліції Renault Duster р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням інспектора СРПП ВП №2 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 та автомобіля Skoda Octavia. Адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подав до органу досудового розслідування клопотання про проведення слідчих дій, зокрема, слідчого експерименту та призначення за результатами такої слідчої дії судової інженерно- технічної експертизи, проте на момент закриття кримінального провадження слідчий експеримент проведено органом досудового розслідування не було, а слідчий суддя дійшов до безпідставного висновку про те, що слідчий провів усі слідчі дії для встановлення істини у кримінальному провадженні.

Наголошує, що згадана ДТП була зафіксована на камери зовнішнього відеоспостереження, що знаходяться на перехресті пр. Чороновола - вул. Хімічна у м. Львові. Вирішуючи питання про те, яку із вимог, а саме п.3.2 чи п.12.3 ПДР України повинна була виконати ОСОБА_6 , слід врахувати, що службовий транспортний засіб поліції Renault Duster р.н.з. НОМЕР_2 рухався з правого боку на ліво по відношенню до напрямку руху автомобіля Toyota Rav 4 НОМЕР_1 , тобто не перебував в полі зору водія автомобіля Toyota Rav 4 НОМЕР_1 попереду чи позаду транспортного засобу.

Зауважує, що службовий автомобіль рухався зі сторони перехрестя, де впродовж 7 с. був увімкнутий забороняючий рух сигнал світлофора, а ОСОБА_6 розпочала свій рух на дозволяючий рух сигнал світлофора, що свідчить також, про відсутність реальної необхідності завчасно переконуватися у безпеці проїзду перехрестя у ОСОБА_6 , яка не бачила і не могла бачити автомобіль Renault Duster р.н.з. НОМЕР_2 до того, як він опинився перед нею в полі зору, а також не очікувала руху такого транспортного засобу, оскільки такий рухався на забороняючий сигнал світлофора.

Стверджує, що слідчим суддею не враховано, що водій не має обов`язку реагувати на рух службового транспортну поліції и небезпеку для руху, яку він об`єктивно не міг спостерігати.

Апелянт звертає увагу на те, що для встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями учасників ДТП та зіткненням, необхідно було встановити чи мала ОСОБА_6 об`єктивну можливість виявити рух службового транспортного засобу поліції та технічну можливість застосувати гальмування і повністю зупинити свій автомобіль до місця зіткнення з моменту виявлення службового автомобіля. Відеозапис із салону автомобіля Toyota Rav 4 НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 в матеріалах досудового розслідування відсутній. Із відеозаписів з камер вуличного спостереження, що знаходяться в матеріалах справи, зафіксовано обставини ДТП, зокрема рух транспортних засобів - учасників ДТП, ззовні (за межами салону транспортних засобів); чи могла ОСОБА_6 вжити заходів для зупинки транспортного засобу до місця зіткнення. Однак, зазначені обставини не встановлювались, а слідчий суддя І інстанції безпідставно дійшов до висновку, що було проведено усі необхідні слідчі дії, що прямо суперечить обставинам кримінального провадження.

Стверджує, що слідчим не надано належної оцінки показанням інспектора СРПП ВП №2 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 ОСОБА_11 не міг бачити зелений миготливий сигнал світлофора, коли такий миготливий сигнал працював, оскільки у такий момент виходячи із встановленої швидкості (74.82 км/год) перебував на відстані понад 150 м від перехрестя.

Заявляє що, відповідно до оскаржуваної постанови, висновком інженерно-транспортної експертизи від 24.09.2024 встановлено, що дії водія автомобіля Toyota Rav 4 НОМЕР_1 ОСОБА_6 з технічної точки зору не відповідали вимогам п.п. 1.10 (в частині значення «дати дорогу»); 2.3 (підпункту «д»); 3.2. ПДР України, а також дорожнього знаку 5.16 «напрямки руху по смугах» ПДР України та вказані відповідності перебувають у причинно-наслідковому звязку з фактом даної ДТП. Однак, експерту, яким проведено зазначену експертизу не було відомо і не враховано того, шо ОСОБА_6 в момент виїзду на перехрестя не бачила і не могла бачити автомобіль Renault Duster р.н.з. НОМЕР_2 який був за межами перехрестя, як і не враховано того, що в момент, коли в ОСОБА_6 настала об`єктивна можливість бачити автомобіль Renault Duster р.н.з. НОМЕР_2 , вона була позбавлена технічної можливості зупинитись. Експертом не вирішене питання про про дотримання водієм автомобіля Renault Duster р.н.з. НОМЕР_2 інспектором ОСОБА_11 вимог п.3.1 ПДР України в частині забезпечення безпеки дорожнього руху з огляду на рух автомобілів Toyota Rav 4 НОМЕР_1 та «Opel Vectra» НОМЕР_3 .

ОСОБА_11 , будучи зобов`язаним забезпечити безпеку дорожнього руху, здійснив виїзд на регульоване перехрестя на червоний забороняючий сигнал світлофора на швидкості 74.82 км/год, при якій він не має жодної технічної можливості відреагувати на рух транспортних засобів по перехрестю.

Резюмує, що органом досудового дослідування не було проведено слідчих дій та не надано належної оцінки учасникам ДТП, а саме: не проведено слідчий експеримент, шляхом відтворення дорожньої обстановки, яка існувала перед ДТП, що дало б об`єктивну видимість та оглядовість для водія Toyota Rav 4 НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , по ходу її руху щодо автомобіля Renault Duster р.н.з. НОМЕР_2 ; відсутні об`єктивні дані щодо реального виявлення автомобіля Renault Duster р.н.з. НОМЕР_2 з місця водія ОСОБА_6 ; не надано належну оцінку, діям водія ОСОБА_11 , які полягали у проїзді перехрестя на червоний забороняючий сигнал світлофора, який був увімкнутий протягом 7 секунд на швидкості 74.82 км/год, що не може свідчити про забезпечення безпеки дорожнього руху.

Вважає, що слідчим не враховано, що водії оперативних транспортних засобів мають право проїжджати регульоване перехрестя на червоний сигнал світлофора виключно у вазі виконання невідкладного службового завдання. Згідно листа начальника ВП №2 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області №8791/42/01-24 від 08.07.2024, лист слідчого ВРЗСТ СУ ГУ НП у Львівській області про виділення із числа працівників поліції ВП №2 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області для етапування на 05.06.2024 ОСОБА_12 надійшов 04.06.2024. тобто за день до завдання, тобто завдання було завчасно плановане та не було невідкладним.

Звертає увагу колегії суддів на те, що досудове розслідування проведено неефективно, упереджено та з та з явним відстоюванням слідчим СУ ГУ НП у Львівській області інтересів працівника ВП №2 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області, які є працівниками підпорядкованими одній установі - ГУ НП у Львівській області. Орган досудового розслідування не повідомив прокурора про підслідність ТУ ДБР у м. Львові та штучно затягував із отриманням результатів судово-медичних експертиз, які слідчому були відомі ще до призначення інженерно-технічної експертизи, суто з метою провести інженерно-технічну експертизу на даних, які виправдовують працівника поліції; Незважаючи на очевидну упередженість, однобічність і неповноту досудового розслідування, яке було проведено виключно з обвинувальним ухилом щодо ОСОБА_6 , орган досудового розслідування описав висновки про вину ОСОБА_6 . Тобто орган досудового розслідування повинен був закрити провадження з причин відсутності необхідного ступеню тілесних ушкоджень, натомість в інтересах працівника поліції провів «повноцінне» розслідування і безапеляційно доручив УПП у Львівській області скласти протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_13 , а слідчий суддя, посилаючись в оскаржуваній ухвалі на те, що слідчий є самостійним процесуальним суб`єктом, не врахував, що слідчий позбавив процесуальної самостійності інспектора, який би самостійно мав вирішити, на кого з учасників ДТП складати протокол про адміністративне правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, прокурора, який таку заперечив, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, знайшли своє підтвердження при апеляційному розгляді відтак такий строк необхідно поновити.

Відповідно до ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), а також обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії»). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справах «Танрікулу проти Туреччини» та «Ґюль проти Туреччини»).

Слідчий суддя не перевірив, чи були при закритті кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000577 від 05.06.2024 року, виконані слідчим вимоги ст.ст. 91 - 94 КПК України, необхідні для прийняття рішення про закриття кримінального провадження, й чи відповідає постанова слідчого вимогам закону.

В обгрунтування свого рішення слідчий суддя зазначив, що під час досудового розслідування слідчим було проведено допити свідків, призначено ряд експертиз, зокрема судові інженерно-транспортні експертизи, комплексну судово фототехнічну та інженерно-трасологічну експертизу, судово-медичні експертизи, за результатами розгляду яких отримано відповідні висновки експертів та дійшов до переконання , що жодних підстав не погодитися із висновками експерта у слідчого не було. При цьому, на думку слідчого судді, слідчий провів усі необхідні слідчі та процесуальні дії для встановлення істини у кримінальному провадженні, відтак постанова слідчого про закриття кримінального провадження є обґрунтованою.

Однак така обставина не може бути підставою для висновку про повноту та всебічність досудового розслідування, зважаючи на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 15 липня 2024 року адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подав до органу досудового розслідування клопотання про проведення слідчих дій, зокрема, слідчого експерименту та призначення за результатами такої слідчої дії судової інженерно- технічної експертизи (а.с.370-374). Слідчий відмовив у задоволені згаданого клопотання (а.с.375-376), мотивуючи таку відмову тим, що тривають експертизи на основі відеозаписів, тому необхідності у проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 немає.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.223 КПК України слідчі дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а відповідно до ч.6 згаданої статті Слідча дія, що здійснюється за клопотанням сторони захисту, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проводиться за участю особи, яка її ініціювала, та (або) її захисника чи представника, крім випадків, коли через специфіку слідчої дії це неможливо або така особа письмово відмовилася від участі в ній.

Відповідно до ч.1 ст.240 КПК України - З метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Вбачається що у даному випадку були наявні обґрунтовані та законні підстави для проведення слідчого експерименту, без проведення якого неможливо було досягнути мету досудового розслідування.

Слідчий суддя вказану обставину до уваги не взяв та дійшов до передчасного висновку, про те що слідчий провів усі слідчі дії для встановлення істини у кримінальному провадженні.

Із відеозаписів наявних у матеріалах справи, неможливо встановити об`єктивну видимість та оглядовість для водія Toyota Rav 4 НОМЕР_1 . ОСОБА_6 по ходу її руху щодо автомобіля Renault Duster р.н.з. НОМЕР_2 ; місце розташування транспортного засобу Renault Duster р.н.з. НОМЕР_2 в момент появи його в полі зору для водія автомобіля Toyota Rav 4 НОМЕР_1 (по відношенню до місця зіткнення, елементів дороги та іншого учасника ДТП); місце розташування транспортного засобу Toyota Rav 4 НОМЕР_1 в момент появи в полі зору водія ОСОБА_6 передньої частини автомобіля Renault Duster р.н.з. НОМЕР_2 (по відношенню до місця зіткнення, елементів дороги та іншого учасника ДТП). Наведені обставини можна перевірити шляхом проведення слідчого експерименту.

Відтак, колегією суддів встановлено, що залишені нез`ясованими питання встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями учасників ДТП та зіткненням. З`ясувати ці обставини слід з урахування доцільності проведення слідчого експерименту, шляхом відтворення дорожньої обстановки з метою визначення чи могла водій автомобіля Toyota Rav 4 НОМЕР_1 ОСОБА_6 об`єктивно спостерігати рух автомобіля марки Renault Duster р.н.з. НОМЕР_2 та чи мала технічну можливість застосувати гальмування і повністю зупинити свій автомобіль до місця зіткнення з моменту виявлення службового автомобіля, а вразі потреби і призначенням відповідної експертизи.

Наведені обставини мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, тому ухвала слідчого судді та постанова слідчого підлягають скасуванню.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що слідчим передчасно зроблено висновок про наявність підстав для закриття кримінального провадження, оскільки всупереч вимогам, передбачених ст.ст. 2, 9 КПК України, не забезпечено повного, об`єктивного, неупередженого розслідування кримінального провадження і дослідження всіх обставин справи, зокрема шляхом проведення необхідних слідчих дій.

Згідно з ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

Зазначені недоліки залишились поза увагою слідчого судді при розгляді скарги

адвоката ОСОБА_14 , в інтересах ОСОБА_6 , слідчий суддя не перевірив дотримання слідчим вимог закону при проведенні досудового розслідування, і зроблений ним висновок про правильність прийнятого слідчим рішення не відповідає фактичним обставинам.

Таким чином слідчий суддя допустив невідповідність висновків фактичним обставинам, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

З огляду на викладене апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження скасуванню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

поновити строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу представника заявниці ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 задоволити.

Ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000577 від 05.06.2024 року скасувати.

Постанову старшого слідчого ВРЗСТ СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 від 27 вересня 2024 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000577 від 05 червня 2024 року скасувати, а матеріли кримінального провадження №0000577 від 05 червня 2024 року повернути для подальшого проведення досудового розслідування.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4