ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/976/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

обвинувачений ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0002164 від 19.09.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва,

громадянина України, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , та який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває на обліку у лікаря нарколога з 11.12.2007, раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі

ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він 19 вересня 2023 року, приблизно о 07 год. 37 хв., перебуваючи за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , будучи на сьомому поверсі будинку, наблизився до вікна лоджії, з якого побачив припаркований автомобіль білого кольору «Audi», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 . Після чого у ОСОБА_7 винник безпричинний, раптовий умисел на вчинення хуліганства за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , маючи умисел на вчинення хуліганства, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яке проявилось у зневажливому ставленні до норм громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, з метою самоствердження, достовірно усвідомлюючи, що його дії можуть пошкодити майно у громадському місці, незважаючи на присутність перехожих осіб на вулиці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно та висловлюючись нецензурними словами, перебуваючи біля вікна лоджії квартири, у якій він проживає та яка розташована на 7 поверсі, взяв до рук предмет ззовні схожий на цеглину та тримаючи вказаний предмет, наблизився до вікна квартири, після чого скинув його на лобове скло автомобіля білого кольору «Audi», державний номерний знак НОМЕР_1 , тим самим спричинив пошкодження у вигляді вм`ятин та тріщини лобового скла автомобіля.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

За такого формулювання ОСОБА_7 було висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

ІІ. Позиції учасників судового провадження

У судових дебатах прокурор просила визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначити покарання виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Обвинувачений вину у пред`явленому обвинуваченні заперечив повністю, захисник просив про виправдання ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю події та складу вказаного кримінального правопорушення.

ІІІ. Докази у провадженні, надані стороною обвинувачення

Законодавець не вимагає від суду викладати докази у певній послідовності, тому вони будуть проаналізовані у тому порядку, як були досліджені під час судового розгляду.

3.1 Допит обвинуваченого, потерпілого та свідків

Потерпілий ОСОБА_5 розповів, що зранку (близько 08 години) 19 вересня 2023 року, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , вийшов із своєї квартири та був вже біля ліфту як йому зателефонували працівники поліції та попросили переставити автомобіль, оскільки на лобове скло скинули цеглу. Після дзвінка одразу вийшов у двір, де побачив працівників поліції та одну жінку, яка стояла поряд з ними. Далі на прохання поліцейських переставив свій автомобіль, який був оглянутий уповноваженими працівниками та згодом написав заяву про вчинення кримінального правопорушення. Також вказав, що автомобіль поставив під балконом близько 20 години вечора, жодних пошкоджень на такому не було. Після цих подій лобове скло поміняв у автомобілі майже одразу, обійшлося це все близько 10 000 грн, тому жодних матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не має.

Свідок ОСОБА_8 вказала, що 19 вересня 2023 року зранку, приблизно о 7 годині, перебувала на ранковій пробіжці за адресою: АДРЕСА_3, та стала очевидцем подій, як людина з вікна багатоповерхівки кинула на білу автівку цеглу. Окрім цього також зазначала, що чоловік викидав ще й інші речі. Надалі викликала працівників поліції та після їх приїзду продемонструвавши їм відеозапис разом вдалось встановити з якого саме вікна були кинуті ці предмети. Переконувала, що бачила силует чоловіка та під час впізнання змогла його розпізнати. Пояснила, що перебувала у той момент у шоковому стані, а чоловік нехтував загальноприйнятними нормами поведінки щодо людей, які ймовірно могли б проходити повз.

Свідок ОСОБА_9 розповів, що є працівником УПП у м. Києві. 19 вересня 2023 року вийшов на чергування та екіпаж отримав виклик на вул. Б. Гмирі від заявниці ОСОБА_8 , яка повідомила що якийсь чоловік з 7-го поверху будинку почав кидати речі. Коли прибули на місце, вона намагалась описати його за зовнішніми ознаками, та згодом встановили з якого вікна це могло бути зроблено. Далі з напарником піднялись на 7-ий поверх і виявили квартиру з якої вікно виходило саме на місце, де відбулась подія. Зайшли у квартиру, позаяк двері були відчиненими, а потім прийшов ОСОБА_7 , який був з явними ознаками наркотичного сп`яніння, ледь стояв на ногах, щось кричав, говорив речі несумісні з реальністю. Далі не реагуючи на законні вимоги було прийнято рішення про затримання ОСОБА_7 та вилучено у останнього 3 пакетики з порошкодібною речовиною.

Обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що 19 вересня 2023 року був у себе вдома за адресою: АДРЕСА_3. Вийшов на балкон, почув галас жінки та побачив, що біля машини лежить цеглина чи камінь, тому вибіг на вулицю аби зрозуміти, що трапилось. На вулиці перебував декілька хвилин, побачив там жінку з працівниками поліції та опісля пішов до своєї квартири. Коли повернувся додому збагнув, що двері були відчинені та звідти почали виходити працівники поліції, які одразу почали його бити. Після цього без жодних пояснень надягли на нього кайданки та змусили півдня сидіти на бетонних сходах біля ліфту. Потім приїхала слідчо-оперативна група, запросили понятих, вилучили велику кількість майна та відвезли його у відділок поліції.

Судом безпосередньо, повно, всебічно і неупереджено під час судового розгляду були досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення:

- Протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19 вересня 2023 року, ОСОБА_5 подав заяву, в якій просив притягнути до відповідальності особу, яка 19.09.2023, приблизно о 08 год. 00 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3, пошкодила його автомобіль шляхом розбиття лобового скла.

- Протокол огляду місця події від 19 вересня 2023 року з ілюстративною фототаблицею до нього, проведено з 10 год. 15 хв. до 10 год. 30 хв., огляд асфальтної ділянки місцевості, а саме території неподалік будинку за адресою: АДРЕСА_3. Огляд проводився на ділянці, яка огороджена парканом та є паркувальним майданчиком для автомобілей. Вхід на територію відбувається через металеві ворота, які на момент огляду відсутні. Надалі під час огляду виявлено автомобіль білого кольору «Audi», державний номерний знак НОМЕР_1 , на чотирьох колесах. При огляді фар, кузова, бокових дзеркал/вікон пошкоджень не виявлено. При огляді переднього бокового скла виявлено його пошкодження у виді вм`ятини від якого пішли тріщини по всьому склу. Під час огляду місця події придатних слідів для вилучення та камер відеоспостереження не виявлено, нічого не вилучалось.

- Протокол огляду місця події від 19 вересня 2023 року з ілюстративною фототаблицею до нього, проведено з 14 год. 10 хв. до 14 год. 20 хв., огляд асфальтної ділянки місцевості, а саме території неподалік будинку за адресою: м. Київ, вул. Б. Гмирі, 9. Огляд проводився на ділянці будинку зі сторони паркувального майданчику під вікном на приблизній відстані 10 метрів від бетонного стовпа та на відстані 1,5 метра від тротуару. На цій ділянці виявлено цеглину приблизного розміру 25х15х10 см, яку було вилучено та поміщено до спец пакету WAR1472131. Під час огляду місця події придатних слідів для вилучення та камер відеоспостереження не виявлено, інші предмети не вилучались.

- Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 06 жовтня 2023 року, який проводився у присутності понятих, відповідно до якого свідок ОСОБА_8 впізнала за загальними рисами обличчя особу, волоссям та поглядом № 2 ( ОСОБА_7 ), який 19 вересня 2023 року, за адресою: м. Київ, вул. Б. Гмирі, 9, перебуваючи у будинку на 7-му поверсі предметом схожий на цеглу пошкодив автомобіль «Audi», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Також прокурором в ході судового розгляду були долучені документи стосовно ОСОБА_7 , серед яких:

- копія паспорта ОСОБА_7 ;

- вимога управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП у м. Києві від 06 листопада 2023 року, яка складена стосовно ОСОБА_7 ;

- довідка Департаменту охорони здоров?я Комунального некомерційного підтриємства «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» про те, що ОСОБА_7 за даними облікової документації під диспансерно-динамічним наглядом перебуває з 11 грудня 2007 року з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та іншиї психоактивних речовин.

При оголошені прокурором письмових матеріалів сторона захисту жодних заперечень проти них не висловила, втім в основу судового рішення можуть бути покладені лише належні докази (ст. 85 КПК України) та допустимі (ст. 86 КПК України). При цьому для суду жоден доказ не має наперед встановленої сили.

IV. Мотиви суду

ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).

У частині 2 ст. 17 КПК України закріплено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

За своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення.

Особа визнається винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачення у якому їй висунуто, лише за одночасної наявності всіх обов`язкових елементів складу злочину.

Так, відповідно до дій, зазначених в обвинувальному акті, які стороною обвинувачення інкримінуються ОСОБА_7 , останній грубо порушив громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, а саме: з метою самоствердження, достовірно усвідомлюючи, що його дії можуть пошкодити майно у громадському місці, незважаючи на присутність перехожих осіб на вулиці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно та висловлюючись нецензурними словами, перебуваючи біля вікна лоджії квартири, у якій він проживає та яка розташована на 7 поверсі, взяв до рук предмет ззовні схожий на цеглину та тримаючи вказаний предмет, наблизився до вікна квартири, після чого скинув його на лобове скло автомобіля білого кольору «Audi», державний номерний знак НОМЕР_1 , тим самим спричинив пошкодження у вигляді вм`ятин та тріщини лобового скла автомобіля.

При цьому суд бере до уваги, що хуліганство як кримінальне правопорушення, інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_7 виключно за ознакою особливої зухвалості.

Норми, передбачені частиною першою статті 296 КК України - хуліганство (основний склад злочину) - визначають обсяг (стан, зміст, певну сукупність) суспільних відносин, які охороняються їх дією, й водночас визначають умови, характер, підстави застосування заходів примусу до суб`єктів, які порушили встановлений ними обов`язок утримуватися від учинення дій певного змісту.

Об`єктом захисту цих норм є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших поза юридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає у посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

За ознакою особливої зухвалості хуліганством, яка інкримінована ОСОБА_7 у висунутому обвинуваченні, може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалося, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Водночас тут слід одразу зауважити, що у разі, якщо грубе порушення громадського порядку не супроводжувалось особливою зухвалістю або винятковим цинізмом, його необхідно кваліфікувати як дрібне хуліганство за ст. 173 КУпАП, оскільки тоді вважається, що таке порушення громадського порядку не досягло рівня суспільної небезпечності, що може вимагати застосування положень кримінальної юрисдикції (постанова ККС ВС від 07.06.2022, у справі № 404/7814/15-к).

Крім того, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства.

Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм хуліганства, як злочину проти громадського порядку та моральності.

При цьому головною рушійною силою хуліганських дій є бажання завдати шкоди не конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти.

Суд звертає увагу, що за зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших кримінальних правопорушень, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Отже, що для кваліфікації діяння за ст. 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього кримінального правопорушення у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства, а за відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій навіть у громадському місці та в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.

Повертаючись до обставин цієї справи, первинним є необхідність встановлення у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, що ставлять йому у вину, а саме чи наявне в діях обвинуваченого порушення громадського порядку, і якщо так, то чи було воно грубим, а саме очевидним для винного з мотивів явної неповаги до суспільства, чи спричинило воно істотну шкоду особистим чи суспільним інтересам, та чи супроводжувалось таке порушення особливою зухвалістю.

Так, основним доказом, яким сторона обвинувачення обґрунтовує доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, є показання свідка-очевидця ОСОБА_8 , яка єдина безпосередньо сприймала протиправні дії обвинуваченого.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав про те, що зміст і спрямованість протиправного діяння має істотне значення для його правової оцінки і в кожному конкретному випадку визначається виходячи місця, часу, тривалості, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного тощо. Така позиція щодо кримінально-правової оцінки діяння, передбаченого ст. 296 КК України, міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 288/1158/16-к).

Суд відзначає, що з урахуванням наданих суду показань свідка ОСОБА_8 доведено, що особа чоловічої статті скинула предмет схожий на цеглу, у той самий час, судом не було встановлено, що його дії супроводжувались насильством, заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, що не менш важливо, не були направлені на це.

При цьому становлення факту грубого порушення громадського порядку це не лише об`єктивна картина події, а й людські відчуття. Адже шляхом вчинення умисних особливо зухвалих чи винятково цинічних дій правопорушник бажає виказати і демонструє явну неповагу до суспільства (у реальності - конкретним особам), від чого настає такий суспільно небезпечний наслідок, як грубе порушення громадського порядку (у реальності - від протиправних дій завдається шкода конкретним особам).

Проте, зі свого боку свідку ОСОБА_8 , яка була єдиним безпосереднім очевидцем подій, така подія саме як особливо зухвала не сприймалася, поведінку ОСОБА_7 свідок сприймала як можливу та ймовірну загрозу для оточуючих, якби вони у тому місці, у той момент опинились би.

Водночас самі лише посилання свідка на те, що в обстановці в якій перебував обвинувачений могла бути заподіяна шкода дітям, які йшли до школи, є лише припущенням та вільним викладенням обставин з можливим розвитком подій, оскільки невідомо наскільки є людним вказане місце та хто нею пересувається тощо.

Адже зі слів цього ж свідка встановлено, що будь-які інші особи поряд були відсутні та жодних очевидців події також не було.

Ба більше, як свідок ОСОБА_9 , так і потерпілий ОСОБА_5 повідомили суду, що перебуваючи на місці події, кожен у різний проміжок часу, теж інших людей у зв`язку із цією подією не спостерігали.

До того ж суд не може припускати, яка кількість людей могла б бути свідком цієї події або ймовірно від неї будь-яким чином постраждати, оскільки ймовірність подій, які не настали та не були пов`язані жодним чином із умислом обвинуваченої особи не є предметом розгляду кримінального провадження та не можуть бути негативними наслідками для такої особи.

Отже, хоч у цьому випадку пошкодження майна шляхом скидання предмета схожого на цеглу і мало місце в громадському місці, однак, за умов його вчинення, посягало не на громадський порядок чи моральність, а саме на майно. У свою чергу сам по собі факт вчинення протиправних дій у громадському місці не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства (постанова ККС ВС від 03.10.2023 у справі № 756/5198/20).

Навіть з урахуванням цього, у висунутому обвинуваченні не наведено жодних тверджень, а судом у свою чергу під час судового розгляду судом не було встановлено, у чому саме такі дії супроводжувалися особливою зухвалістю.

Інший момент полягає у тому, що важливим елементами криміналістичних характеристик цих кримінальних правопорушень є серед іншого, тривалість (час) їх вчинення.

Одночасно судом також і було встановлено, що з урахуванням обстановки й обставин події, динаміки їх розвитку, зазначені протиправні дії тривали менше 1 хвилини, впродовж 10-20 секунд та були припиненні без втручання будь-яких сторонніх осіб.

Також в обґрунтування умислу в обвинуваченого саме на вчинення хуліганських дій, а також наявності у його діях мотиву явної неповаги до суспільства, в обвинувальному акті вказано, що обвинувачений нецензурно висловлювався.

Поряд з цим, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 посилались на те, що нецензурних висловлювань вона не чула, як і не чула що саме говорив чоловік коли підходив та скидав предмет схожий на цеглину.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 688/788/15-к, провадження № 51-597км17) у рішенні від 04 липня 2018 року зазначив, що поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішенні має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, в якому обвинувачується особа, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу (ухвала Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 1-5/2012).

Водночас із наданих суду показань, не вбачається, що ОСОБА_7 до вказаної ситуації, мав на своїй меті домінувати над іншими чи протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність або іншими чином виразити явну неповагу до встановлених у суспільстві правил та норм поведінки.

Відтак, стороною обвинувачення не доведені у діях ОСОБА_7 такі обов`язкові ознаки складу інкримінованого кримінального правопорушення, як мотив явної неповаги до суспільства та особлива зухвалість, що є обов`язковими юридичними ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 КК України.

Аналізуючи дії ОСОБА_7 , суд висновує, що вчинені ним дії є недостатніми для висновку суду про наявність в його діях складу кримінального правопорушення - хуліганства, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 296 КК України.

Щодо інших показань, зокрема потерпілого ОСОБА_5 , які він надав під час судового розгляду, то такі жодним чином не вказують на те, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_7 та містить елементи хуліганства, оскільки потерпілий лише констатував, що його автомобіль був пошкоджений та у подальшому за його участі був складений протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення.

З огляду на ці обставини, суд вважає, що показання потерпілого ОСОБА_5 не можуть бути розцінені, як такі, що підтверджують висунете обвинувачення.

Що стосується показань свідка ОСОБА_9 , суд встановив, що він як поліцейський у складі екіпажу отримав інформацію про правопорушення, щойно вчинене у районі їхнього патрулювання. Він вказував, що під опис наданий їм свідком ОСОБА_8 , склалася сукупність обставин, що давала їм достатні підстави підозрювати саме ОСОБА_7 у причетності до кримінального правопорушення, про який вони були повідомлені, і, відповідно, для його затримання. Після цього, зі слів свідка у ОСОБА_7 були віднайдені речі вилучені з обігу та останній був затриманий із застосуванням спеціальних засобів у виді кайданків.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтвердив у суді доводи свідка в тій частині, що до нього були застосовані заходи примусу.

У цьому світлі важливим є й той факт, що протокол затримання ОСОБА_7 не був складений, як і відсутні будь-які відомості щодо реєстрації інших кримінальних проваджень, зокрема пов`язаних з вилученням заборонених речовин у останнього, тобто обставини затримання і особистого обшуку ОСОБА_7 можуть свідчити про відсутність підстав для такого затримання і з урахуванням версіи? подіи? обох сторін (обвинуваченого та свідка), існує небезпідставне припущення, що до ОСОБА_7 могли бути застосовані «недозволені методи слідства» з боку працівників поліції, що також не може залишатись поза увагою суду.

Отже, показання свідка ОСОБА_9 також не доводять фактів сторони обвинувачення.

Сам же обвинувачений ОСОБА_7 надав показання про те, що він не вчиняв будь-яких кримінальних правопорушень і вважає себе невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 296 КК України, наголошуючи при цьому, що у день події починаючи з самого ранку перебував вдома і нікуди не відлучався, а вперше залишив місце своє домоволодіння після того як почув голос якоїсь жінки, що і зумовило його вийти на вулицю.

Хоча цього не було доведено поза розумним, у суду відсутні підстави вважати ці показаннями такими, що не відповідають фактичним обставинам, які мали місце, чи ставити їх під сумнів, адже у цьому випадку стороною обвинувачення не надано аргументів, здатних переконати суд дійти іншого висновку.

Суд висновує, що окрім указаних показань свідка ОСОБА_8 (яким суд надав критичну оцінку та які не підтверджують у будь-якому випадку вчинення інкримінованого правопорушення), прокурор не надала жодного доказу того, що ОСОБА_7 у цьому випадку діяв з особливою зухвалістю з мотивів явною неповаги до суспільства.

Отже, за наслідками судового розгляду, суд не встановив обов`язкових ознак об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

З огляду на не доведення наявності об`єктивної та суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, суд не вбачає підстав для аналізу та оцінки ознак суб`єкта, який у цьому випадку наявний, та зважаючи на відсутній склад правопорушення, не зайвим буде вказати, що фактично й не відбулось посягання на об`єкт, що охороняється цим законом.

Мотиви неврахування окремих доказів.

Незважаючи на те, що суд дійшов висновку про відсутність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, суд не може оминути обов`язку оцінки у тому числі числі й тих письмових доказів, що були надані суду.

Перелік письмових доказів із коротким змістом наведений у цьому вироку вище, проаналізувавши які як окремо кожен з них, так і в сукупності суд може дійти однозначного висновку про те, що вони не підтверджують висунуте обвинувачення, не свідчать жодним чином про вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Так, двома протоколами огляду місця події від 19 вересня 2023 року зафіксовані пошкодження на автомобілі у вигляді вм`ятини та під час цієї слідчої дії також виявлено цеглину без жодної згадки про обставини, що відбулись.

Як свідчать документи провадження, під час огляду місця події придатних слідів для вилучення та камер відеоспостереження не виявлено, як і більше нічого не вилучалось.

Відтак, зазначеним протоколами встановлено, що мала місце подія кримінального правопорушення, втім такими не підтверджується причетність до неї саме ОСОБА_7 .

Також стороною обвинувачення серед письмових доказів було надано протокол пред`явлення особи для впізнання.

Так, у ч. 1 ст. 228 КПК України визначено, що перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Під час досудового розслідування перед пред`явленням особи для впізнання у свідка ОСОБА_8 було з`ясовано, чи може вона впізнати особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, опитали її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, і яка у присутності понятих пояснила, що може впізнати особу, а також зазначила прикмети, що зафіксовано у протоколі опитування про зовнішній вигляд особи, яка підлягає впізнанню.

З протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками вбачається, що свідок ОСОБА_8 впізнала ОСОБА_7 , як особу яка з 7-го поверху будинку кинула предмет схожий на цеглу.

При цьому свідок також і зазначила прикмети цього чоловіка за якими його запам`ятала, а саме: рисами обличчя, зачіскою та головне поглядом.

Надаючи оцінку цій слідчій дії суд виходить з того, що подія правопорушення відбувалась в межах прибудинкової території, зі слів свідка ОСОБА_8 вона пробігала повз будинку та у той самий час спостерігала як ОСОБА_7 скидав предмет з 7-го поверху.

Варто вказати, що будівлі, які зображені у ілюстративній таблиці в якості додатку до протоколу, є будинками старого зразка і з відкритих джерел можна встановити, що висота поверху дев`ятиповерхівки від підлоги до стелі частіше за все варіюється від 2,65 до 2,75 метра, плюс товщина плити перекриття (220-ть мм), тобто отримуємо висоту до 7 поверху, яка коливається в межах 20 метрів у висоту (принаймні).

У цьому контексті суд вважає нереалістичним допускати, що свідок ОСОБА_8 у виниклій ситуації змогла розгледіти погляд та зачіску обвинуваченого на доволі таки значній відстані від неї.

Це при цьому, що свідок під час свого допиту в суді на питання сторін (щодо статті особи) лише повідомляла, що бачила лише силует чоловіка без конкретизації його зовнішніх ознак.

Наведене може свідчити, що сторона обвинувачення до проведення впізнання заздалегідь створила умови, які сприяли ідентифікації особи ОСОБА_7 перед свідком, що вочевидь не узгоджується із вимогам ст. 231 КПК України.

Як відомо, усі сумніви щодо достовірності відображення фактичних обставин справи мають тлумачитись на користь обвинуваченого.

Суд також встановив, що ця слідча дія була проведена старшим о/у ВКП майором поліції ОСОБА_10 .

Стаття 41 КПК України серед іншого встановлює, що оперативні підрозділи органів Національної поліції здійснюють слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням дізнавача або прокурора.

Одначе, прокурором під час судового розгляду не було надано належно оформлених документів, тобто доручення, як того вимагає ст. 41 КПК України на підтвердження повноважень оперуповноваженого на проведення слідчих дій у цьому кримінальному провадженні.

Більше того, з реєстру матеріалів досудового розслідування як додатку до обвинувального акта теж підтверджується, що таке процесуальне рішення під час дізнання не приймалось.

Суд відзначає, що умовами допустимості доказів є: одержання фактичних даних із належного процесуального джерела, одержання фактичних даних належним суб`єктом; одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку; належне оформлення джерела фактичних даних.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення відповідно ст. 86 КПК України.

Відтак, суд висновує, що проведення цієї слідчої дії відбулося оперуповноваженим, відомості про повноваження якого не містяться в матеріалах кримінального провадження, що в цьому випадку тягне за собою визнання протоколу пред`явлення особи для впізнання недопустимим доказом.

Таким чином, не заперечуючи факту пошкодження автомобіля потерпілого ОСОБА_5 , суд вважає, що надані прокурором докази на підтвердження вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, недостатніми для доведення винуватості останнього, і з огляду на це його винуватість викликає обґрунтований сумнів, що не узгоджується з принципом доказування поза розумним сумнівом, який власне і повинен застосовуватись при оцінці доказів.

Верховний Суд постійно у своїх рішеннях наголошує, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в цьому кримінальному провадженні зроблено не було.

Наостанок суд також вважає за необхідне звернути увагу, що під час проведення дізнання це кримінальне провадження було закрите постановою від 23 жовтня 2023 року, яку згодом скасувала прокурор 06 листопада 2023 року. При цьому у період після відновлення провадження (06.11.2023) слідчі органи жодних слідчих дій не проводили, тобто усі докази у матеріалах справи вже були зібрані до закриття провадження (що вбачається із реєстру матеріалів досудового розслідування) та начебто підтверджували вчинення ОСОБА_7 правопорушення за ч. 1 ст. 296 КК України.

Загалом видається, що такий підхід сторони обвинувачення про закриття кримінального провадження вказував про наявність сумніву не лише у суду щодо усіх обов`язкових елементів складу кримінального правопорушення.

За таких обставин суд, відповідно до загальних засад кримінального судочинства, зокрема верховенства права, законності, рівності перед законом та судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін тощо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, витлумачивши всі сумніви на користь обвинуваченого, дійшов висновку, що сторона обвинувачення не довела наявність у діях ОСОБА_7 усіх обов`язкових елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

У разі не доведення наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення ухвалюється виправдувальний вирок (п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України).

Суд визнає обвинуваченого ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та ухвалює виправдувальний вирок.

V. Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 не обирався. У зв`язку із ухваленням виправдувального вироку, підстави для обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу - відсутні.

Цивільний позов потерпілим не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів у провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та виправдати у зв`язку із недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Запобіжний захід у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 не обирався.

Цивільний позов потерпілим не заявлено.

Процесуальні витрати у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме: цеглу, яка поміщена до камери схову Дарницького УП ГУНП у м. Києві до спец пакету № WAR1472131, знищити.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1