Справа № 3259/8296/23
Провадження № 1-кп/359/625/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

законний представник потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000201 від 03.03.2023, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

встановив:

В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

Прокурор висловила позицію, що дане кримінальне провадження підсудне Бориспільському міськрайонному суду Київської області. Підстави, передбачені п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України відсутні. Кримінальне провадження можливо призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні судом одноособово з викликом учасників процесу.

Представник потерпілої підтримала позицію прокурора.

Під час підготовчого судового засідання, відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, захисник ОСОБА_6 подав письмове клопотання про повернення обвинувального акта прокурору з наступних підстав.

Захисник зазначає, серед іншого, що відповідно до матеріалів кримінального провадження потерпілий ОСОБА_7 у своїх показах повідомив, що під час конфлікту який мав місце 02.03.2023 року, за адресою АДРЕСА_1 , із ОСОБА_5 він впав з дерева, тому що не втримався на ньому, та вдарився ногами об землю. Після чого потерпілий пішов додому. До лікарні потерпілий звернувся наступного дня - 03.03.2023 року. ОСОБА_5 вказав на те, що під час конфлікту із малолітнім ОСОБА_7 , він попросив його спуститись із дерева для розмови, однак останній відмовився, після чого він доторкнувся до ноги та ще раз сказав спускатися, однак після цього потерпілий стрибнув із дерева та сів на ноги.

Із суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КК України може бути вчинене із прямим або непрямим умислом. Відсутність умислу виключає застосування ст. 122 КК України.

Виклад в обвинувальному акті відомостей про фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) КК України та формулювання обвинувачення не відповідають загальним засадам кримінального судочинства та положенням КК України (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України).

У зв`язку із цим, вбачає неконкретність висунутого обвинувачення, оскільки не зрозуміло характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у вчиненому діянні, а саме усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

За вказаних обставин обвинувальний акт не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам процесуального закону, а тому підлягає поверненню прокурору.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Прокурор заперечив проти задоволення вказаного клопотання та просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Представник потерпілої підтримала позицію прокурора.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали які подані з обвинувальним актом, суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні клопотання захисника з наступних підстав.

Основне завдання стадії підготовчого судового засідання полягає в тому, щоб процесуально та організаційно забезпечити проведення судового розгляду відповідно до положень кримінального процесуального законодавства.

За змістом ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст.291 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідають вимогам цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а також відповідно до п.6 ч.2 ст.291 КПК України обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання.

Як роз`яснив Верховний Суд України в постанові від 24 листопада 2016, аналіз вказаної норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: фактичних обставин кримінального правопорушення; правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); формулювання обвинувачення. При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980). Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000, на яке міститься посилання у заяві прокурора до Верховного Суду України, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Відповідно до положень п.13 ч.1 ст.3 КПК України визначено, що обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку встановленому цим Кодексом. Поряд з цим, ч.1 ст.11 КК України встановлено, що злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Встановлено, що в обвинувальному акті викладені фактичні обставини злочину інкримінованого ОСОБА_5 , зазначена правова кваліфікація його діям, а також сформульовано пред`явлене обвинувачення в тих межах, в яких прокурор вважає доведеними. Також в обвинувальному акті зазначено відсутність пом`якшуючої обставини та наявність обтяжуючої у формі повторного вчинення злочину.

Ці обставини свідчать про те, що зміст обвинувального акту повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

З огляду на це суд вважає, що підстави для повернення обвинувального акту прокурору відсутні.

Всі інші підстави, зазначені захисником, будуть розглянуті в судовому засіданні і у разі їх підтвердження, можуть бути підставою для інших наслідків, ніж повернення прокурору обвинувального акту у порядку п.3 ч.3 ст.314 КПК України.

Керуючись ст.ст.314-316, 291, ч.2 ст.376 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 , про повернення обвинувального акту прокурору, відмовити.

Підготовчу частину закінчити.

Кримінальне провадження № 0000201 від 03.03.2023, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

В судове засідання викликати учасників процесу.

Повний текст ухвали буде проголошений о 08:30 год. 22.12.2023.

Ухвала суду є остаточною та не підлягає апеляційному оскарженню.

Головуючий суддя ОСОБА_1