КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Святошинського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000585 від 23 листопада 2021 року відносно ОСОБА_7 обвинуваченого за ч. 3 ст. 301-1 КК України та ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України

Прокурором ОСОБА_8 подано клопотання, яке підтримано прокурором ОСОБА_9 у судовому засіданні, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , посилаючись на вагомість доказів обвинувачення останнього у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, наявний ризик його переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, а також зважаючи на те, що обвинувачений ухилявся від суду, перебував у розшуку та з`явився до суду коли дізнався про перебування його у розшуку.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2024 року вищевказане клопотання прокурора задоволено та обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді - тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22 лютого 2025 року включно, з визначенням розміру застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 20 (двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2024 року скасувати та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування своїх вимог вказала, що приводом для винесення оскаржуваної ухвали стало те, що ОСОБА_5 як обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України не з`явився у кілька судових засідань, зокрема: 26 вересня 2024 року, 08 листопада 2024 року та 25 листопада 2024 року. Сторона захисту звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_5 повідомляв суд про причини неявки в судове засідання 25 листопада 2024 року письмовою заявою та про причини неявки 08 листопада 2024 року. Відразу, як обвинувачений ОСОБА_5 дізнався про існування ухвали про розшук, останній особисто з`явився до судді і повідомив, що не переховується від суду і на всі призначені засідання з`являється, попередньо брав участь у відеоконференціях, не дивлячись на те, що жодної судової повістки впродовж розгляду справи йому не направлялося. Сторона захисту вказує, що злочин у якому обвинувачується ОСОБА_5 не є тяжким та прокурором не доведено і не доводилось, що перебуваючи на волі, останній переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, а також і те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. На переконання сторони захисту, обрання найсуворішого запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 у відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є нічим іншим як засобами примусу до обвинуваченого та схиляння його до беззастережного визнання винуватості та грубим порушенням усіх конституційних процесуальних прав.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, які надійшли в порядку ст. 422-1 КПК України та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 надійшла апеляційна скарга з проханням про розгляд її апеляційної скарги в режимі відеоконференції.

Враховуючи, що від захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 не надходило клопотань про розгляд поданої апеляційної скарги за участю сторін, як того вимагає ч. 4 ст. 422-1 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне розгляд апеляційної скарги сторони захисту на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснювати без участі сторін кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 422-1 КПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 177, 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Вирішуючи питання щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суду першої інстанції вказав, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України, що згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином, за яким передбачено максимальне покарання до п`яти років позбавлення волі. Що стосується наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то суд першої інстанції вказав, що існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 може преховуватися від суду, оскільки він, усвідомлюючи міру покарання за кримінальне правопорушення, у вчинені якого обвинувачуються, навмисно переховувалвся від суду з метою уникнення відповідальності, у зв`язку із чим був оголошений у розшук. Також, суд першої інстанції звернув увагу на те, що справа перебуває в провадженні суду два з половиною роки, судові засідання постійно відкладаються через неявку обвинувачених, їх захисників. При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 зазначив, що змінив місце проживання з м. Нетишин на м. Київ, але про це суд не повідомив. За сукупності таких обставин, суд першої інстанції приймаючи до уваги вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 , щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою, дані про його особу: відсутність міцних соціальних зв`язків, офіційного місця роботи, які суд оцінює виключно у своїй сукупності, вважав, що прокурором доведено у судовому засіданні, як того вимагає ч. 3 ст. 176 КПК України, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відносно останнього необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ч. 1 ст. 176 КПК України, у тому числі і домашній арешт, можуть забезпечити виконання останнім процесуальних обов`язків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

На думку колегії суддів, обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Відтак, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_5 судом на даному етапі не встановлено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.

Посилання сторони захисту на те, що приводом для винесення оскаржуваної ухвали стало те, що ОСОБА_5 як обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 301 КК України не з`явився у кілька судових засідань, однак останній повідомляв суд про причини неявки в судове засідання 25 листопада 2024 року письмовою заявою та про причини неявки 08 листопада 2024 року - не заслуговують на увагу.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 направив до судупершої інстанціїклопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 25листопада 2024року, у зв`язку з зайнятістю свогозахисника в інших справах, але про поважність своєї неявки в клопотанні не зазначив. Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_5 знав про розгляд кримінального провадження щодо нього в суді першої інстанції, однак свідомо ухилявся від суду, у зв`язку з чим його було оголошено у розшук.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати і в сукупності з даними про особу обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою.

Зважаючи на наведене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, доводи апеляційної скарги сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також про те, що прокурором не доведено існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними.

Враховуючи наведене, ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2024 року винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, а тому колегія суддів не знаходить підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 25 грудня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у вигляді - тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 22 лютого 2025 року включно, з визначенням розміру застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі 20 (двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. - без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2