Справа № 201/9368/24
Провадження № 1-кп/201/502/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі: судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000424 від 19.07.2024 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Душанбе Таджикистан, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, утриманців не має, працюючого поваром в мережі ресторанів «Конфетті», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

потерпілий ОСОБА_6

представник потерпілого адвокат ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

1.Обставини, які встановлені судом

14.07.2024 о 20 годині 52 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи на відкритій ділянці місцевості, що розташована за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 32, вступив в словесний конфлікт з ОСОБА_6 , в ході якого, на ґрунті особистих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_6 , у нього раптово виник умисел, направлений на спричинення умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому.

Далі, перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, передбачаючи настання можливих суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, своєю лівою рукою схопив за праву руку потерпілого, після чого ОСОБА_3 кулаком своєї правої руки наніс два удари в область обличчя потерпілому ОСОБА_6 .

В результаті своїх умисних протиправних дій ОСОБА_3 , спричинив потерпілому ОСОБА_6 , тілесні ушкодження у вигляді садна на тлі крововиливу - на слизовій оболонці верхньої губи по центру.

Виявлені тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_6 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися в умисному легкому тілесному ушкодженні, кваліфіковані за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

2.Позиція обвинуваченого

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального проступку визнав повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, вибачився перед потерпілим, просив суд його суворо не карати, цивільний позов визнав частково, а саме в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн, вважаючи, що шкода у вигляді лікування невизначеної потерпілим в своєму позові кількості зубів завдано саме з вини обвинуваченого ОСОБА_3 . Додав, що потерпілого ОСОБА_6 знає давно і його зуби зіпсувалися внаслідок його куріння протягом тривалого часу, а не від ударів по обличчю. Повідомив, що конфлікт із своїм сусідом ОСОБА_6 , якого він двічі вдарив по обличчю, виник на ґрунті того, що потерпілий ОСОБА_6 , незважаючи на чисельні вмовляння ОСОБА_3 та його дружини не курити на балконі, порушуючи правила добросусідства і ігноруючи їх прохання, упродовж значного проміжку часу курить на балконі і дим від цигарок заходить в квартиру ОСОБА_8 , а дружина обвинуваченого не може переносити запах цигарок, оскільки є астматиком. На підтвердження діагнозу дружини долучив до заперечення на позов медичні документи.

3.Позиція потерпілого

Потерпілий ОСОБА_6 підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, повідомив суду про те, що він сидів на лавочці біля під`їзду, коли з будинку вийшов ОСОБА_3 із своєю дружиною і ОСОБА_3 одразу накинувся на нього з питаннями «знов куриш?», почав ображати його, незважаючи на те, що сам потерпілий обвинуваченого не ображав. Далі ОСОБА_3 підійшов і вдарив його, коли той сидів на лавочці, два рази кулаком правої руки в обличчя. Далі ОСОБА_3 пішов звідти. Потерпілий додав, що внаслідок отриманого удару у нього загнулися 4 зуби, вони не випадали і він вимушений був їх видалити. Позов підтримав, щодо виду та міри покарання поклався на розсуд суду.

4.Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого учасники не заперечували.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позицій немає.

Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідив документи, які характеризують особу обвинуваченого та документи, які підтверджують процесуальні витрати, а також, зважаючи на часткове визнання обвинуваченим цивільного позову, провів судовий розгляд цивільного позову у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують заявлені в позові обставини.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Також прийняття судом рішення про судовий розгляд цивільного позову і доданих документів у загальному порядку, ґрунтується на правовій позиції, викладеної у Постанові ОП ККС ВС від 16 вересня 2024 року у справі № 444/870/22 (провадження № 51-2989кмо23), за якою у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та в такому випадку щодо цих оспорюваних обставин слід провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченого

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні, кваліфіковані за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання", за якими суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Крім того, суд враховує положення ст. 9 Конституції України, ч. 2 ст. 8 КПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», згідно яких суди при розгляді справ зобов`язанні застосовувати положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, як джерела права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції кожному гарантовано право на справедливий суд.

Вирішуючи питання, щодо призначення обвинуваченому покарання суд виходить з загальних засад призначення покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі №1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, виходячи з положень ч. 1 ст. 12 КК України, віднесено законом до категорії кримінального проступку.

Обставиною, яка, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання, суд відносить щире каяття.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому при судовому розгляді справи не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який є кримінальним проступком, вчинення його вперше, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, наявності пом`якшуючої покарання обставини і відсутності його обтяжуючої, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює офіційно, за місцем роботи характеризується позитивно, одружений, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, шкоду не відшкодував, думки прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу, підтримане в дебатах потерпілим, на думку суду, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень є покарання у вигляді штрафу у мінімальному розмірі, встановленому санкцією інкримінованої статті.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого таке призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

7.Вирішення цивільного позову

Потерпілим ОСОБА_6 заявлений цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 89 100,00 грн та моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн.

Обвинувачений ОСОБА_3 надав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Під час розгляду справи позов обвинувачений ОСОБА_3 визнав частково - в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, який суд згідно ст. 129 КПК України має вирішити.

Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому особа, яка заявляє вимоги щодо відшкодування майнової шкоди доводить лише факти заподіяння такої шкоди.

Потерпілий ОСОБА_6 в обґрунтування заявленої вимоги про відшкодування матеріальної шкоди вказує, що внаслідок нанесення двох ударів обвинуваченим ОСОБА_3 він був вимушений лікувати зуби, вставляти зуби, причому про їх кількість потерпілий не вказує. Внаслідок чого ним були понесені витрати на лікування невизначеної потерпілим в своєму позові кількості зубів на загальну суму 89100,00 грн. У підтвердження вартості матеріальної шкоди надав План лікування від 11.10.2024 на суму 89100,00 грн., складений клінікою «Дентал Центр», акти виконаних робіт КНП «Стоматологічна поліклініка № 1» ДМР та чеки про сплату вказаної суми.

Разом з цим, відповідно до обвинувального акта, в результаті своїх умисних протиправних дій ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді садна на тлі крововиливу на слизовій оболонці верненої губи по центру.

Також відповідно до фотознімку, долученого до висновку судово-медичного експерта № 2084 від 15.07.2024, у потерпілого ОСОБА_6 наявні передні зуби темно жовтого кольору. При огляді на слизовій оболонці верхньої губи по центру внутрішньо-шкірний крововилив рожево-червоного кольору, з нечітким контуром, розміром приблизно 2,5х3,0 см, в центральній частині якого садно, вкрите білісуватим нальотом, розміром приблизно 0,9х0,7 см. На верхній щелепі праворуч та ліворуч 1-й та 2-й зуб з підвищеною рухливістю, лунки вищевказаних зубів з вираженим набряком.

Про ушкодження зубів у потерпілого ОСОБА_6 та про їх кількість ані в обвинувальному акті, ані у висновку СМЕ не йдеться.

Тим більш, що до лікаря-стоматолога ОСОБА_6 звернувся лише 11.10.2024, тобто через майже три місяці після нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_3 .

Після роз`ясненням судом права на проведення судово-медичної експертизи, якою можна б було встановити причинно-наслідковий зв`язок між заподіяною шкодою та протиправними діями обвинуваченого, учасники кримінального провадження таким правом не скористалися, про призначення такої експертизи всі заперечили.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Суду потерпілим ОСОБА_6 не надано належних і допустимих доказів того, що лікування невизначеної потерпілим в своєму позові кількості зубів у нього, а саме, видалення і протезування зубів, знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку між шкодою та протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_3 .

Отже суду не доведено, що шкода у вигляді лікування потерпілим невизначеної в своєму позові кількості зубів завдано саме з вини обвинуваченого ОСОБА_3 , у зв`язку з чим в частині відшкодування матеріальної шкоди повністю відмовляє.

Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Встановлене Конституцією та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного.

У суду не виникає сумніву, що діями обвинуваченого потерпілому завдано моральної шкоди, яка виразилась в тому, що йому спричинено негативні зміни у його житті: негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, порушення сну, нервозність, дратівливість та інше.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням викладеного, суд вважає розумним та справедливим стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Крім того суд зазначає, що виходячи із висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного в постанові від 23.01.2019 року (справа № 187/291/17, провадження № 51-274км17), при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у статтях 2, 7, 9 КПК завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, статей 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Судом вирішується питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, яка відповідно передбачає, що питання про долю речових доказів і документів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження в тому випадку, якщо такі речові докази або документи були надані суду.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не застосовувався, клопотань про його застосування не надходило, враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і вид призначеного покарання, суд не вбачає підстав для його застосування.

У кримінальному провадженні процесуальних витрат на проведення судово-медичних експертиз немає.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень 00 коп.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувався.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Речові докази:

- оптичний диск залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.п. 50).

Роз`яснити засудженому, що він зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально - виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. У разі несплати засудженим штрафу у вказаний строк, суд за поданням кримінально-виконавчої інспекції розглядає питання про розстрочку виплати не сплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1