ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/1757/24

Провадження № 1-кп/568/26/25

24 лютого 2025 року м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в м.Радивилів кримінальне провадження №0000593 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Коростень Коростенського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого водієм ПП «Укрпалетсистем», маючого на утриманні троє неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб на утриманні немає, не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8

в с т а н о в и в:

17 серпня 2024 року о 14 години 09 хвилин ОСОБА_3 на 428км+200м автодороги Київ-Чоп в межах с.Бугаївка Дубенського району Рівненської області керуючи сідловим тягачем DAF XF 105.460 реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом Schmitz S 01 реєстраційний номер НОМЕР_2 рухаючись по крайній правій смузі за сторони м.Львова у напрямку м.Рівне зі швидкістю 83 км./год, в порушення п.п.б п.2.3, п.12.3 Правил дорожнього руху проявив неуважність до дорожньої обстановки, невірно її оцінив, з моменту виникнення перешкоди для руху, яку він міг об`єктивно виявити, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив зіткнення з автомобілем Daewoo Lanos реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався в попутному напрямку попереду, по одній смузі руху зі швидкістю приблизно 20 км/год в включеним лівим покажчиком повороту, хоча мав технічну можливість уникнути скоєння дорожньо-транспортної пригоди шляхом своєчасного гальмування. В наслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Daewoo Lanos ОСОБА_9 від триманих травм померла в автомобілі швидкої медичної допомоги. Інший пасажир вказаного транспортного засобу ОСОБА_7 та водій ОСОБА_6 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження по критерію тривалого розладу здоров`я.

Порушення ОСОБА_3 вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, відповідно до якого у разі виникнення перешкоди для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, перебуває у прямому безпосередньому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Своїми діями, які виразились в порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та спричинила середньої тяжкості тілесне ушкодження, ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України визнав повністю, та пояснив, що 17 серпня 2024 року рухаючись по автодорозі Київ-Чоп в напрямку м.Рівне, з дозволеною швидкістю руху, помітив на своїй смузі руху легковий автомобіль, що рухався зі полоси розгону. Вважав, що вказаний автомобіль завершить маневр, проте почав зменшувати швидкість, однак уникнути зіткнення не вдалось. Він намагався уникнути зіткнення, однак йому це не вдалось. Після зіткнення автомобілів, він допомагав потерпілим вибратись з автомобіля та викликав швидку допомогу. Матеріальну шкоду, відповідно до заявлених цивільних позовів відшкодував повністю. У вчиненому чистосердечно розкаюється, просить вибачення у потерпілих. Про те, що вчинив кримінальне правопорушення, в результаті якого загинула потерпіла та інші потерпілі отримали тілесні ушкодження щиро жалкує. Просить суворо не карати, не позбавляти волі, а також не застосувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки працює водієм, отримана заробітна плата є єдиним джерелом доходів для його сім`ї, де виховуються троє неповнолітніх дітей та дружина, яка має статус особи з інвалідністю. Також на його утриманні перебуває батько, якому також встановлено групу інвалідності.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просить суд при призначенні покарання врахувати особу обвинуваченого, позитивні характеристики, як за місцем проживання, так і за місцем праці, міцні соціальні зв`язки, наявність на утриманні обвинуваченого неповнолітніх дітей, дружини, яка особою з інвалідністю та батька, якому встановлена група інвалідності, факт відсутності відомостей про притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності. Крім цього просить врахувати збіг фактичних обставин вказаного кримінального правопорушення, факт визнання обвинуваченим повністю своєї провини у вчиненому ДТП та повне відшкодування шкоди. Також просить врахувати, що робота обвинуваченого пов`язана з керуванням транспортними засобами і є єдиним джерелом доходу його сім`ї.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 17 серпня 2024 року їхав з м.Радивилова Рівненської області до с.Сестрятин. В автомобілі з ним були односельчанки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Виїхавши на автодорогу Київ-Чоп, він виїхав на смугу розгону, та включивши лівий поворот, перестроївся на крайню праву смугу руху. Для виконання розвороту, йому необхідно було перестроїтись на крайню ліву смугу, однак він міг виконати даний маневр, оскільки на вказаній смузі руху рухався транспортний засіб. Він продовжував рухатись з швидкістю приблизно 20 км/год в правій полосі руху, коли відчув удар в задню частину автомобіля. Що відбувалось далі, не пам`ятає, оскільки втратив свідомість. Опритомнів в Радивилівській міській лікарні, де дізнався що потрапив в дорожньо-транспортну пригоду. Просить суд суворо обвинуваченого не карати, окрім цього, вказав, що завдана шкода йому відшкодована в повному обсязі, просить цивільний позов залишити без розгляду.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 підтримала позицію свого довірителя щодо призначення покарання, просить суд залишити цивільний позов без розгляду, оскільки шкода відшкодована в повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що 17 серпня 2024 року їхала зі своїм сусідом ОСОБА_6 в с.Сестрятин з м.Радивилів. Вона сиділа на передньому пасажирському місці, однак за дорогою не слідкувала. Пам`ятає, що їх автомобіль виїхав на трасу Київ-Чоп, на за декілька хвилин відбулось зіткнення, вантажівка вдарила автомобіль ззаду. Претензій до обвинуваченого вона не має, просить суд суворо його не карати, при призначенні покарання покладаєтсья на розсуд суду.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 21 жовтня 2024 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспортну СУ ГУНП у Рівненській області ОСОБА_10 та затверджений прокурором Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_11 .

З огляду на обвинувальний акт прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений ОСОБА_3 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої та спричинило двом потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим своєї вини, прокурор в судовому засіданні просить суд здійснювати розгляд кримінального провадження на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

В судових дебатах прокурор просить суд призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбуття покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки, поклавши обов`язки передбачені ст.76 КК України.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи, а також те, що заперечень від учасників судового розгляду, щодо недоцільності дослідження інших обставин справи, їх скоєння не надходило, і вони ніким не оспорюються, при цьому, суд з`ясував чи правильно вони розуміють зміст цих обставин та сумнівів у добровільності та істинності їх позиції немає, а також, роз`яснивши, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що дослідження доказів у більшому об`ємі є недоцільним у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, а тому враховуючи викладене вище, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілих, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення доведено як подію кримінального правопорушення, так і те, що вказане кримінальне правопорушення вчинено саме обвинуваченим ОСОБА_3 .

При призначенні покарання обвинуваченому слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

За змістом п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, також положення ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та положення ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_3 працевлаштований, за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений та має на утримання троє неповнолітніх дітей, дружина та батько є особами з інвалідністю.

Згідно з досудовою доповіддю Коротенського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_3 оцінюється як низький. Беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також низьку ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Обставиною, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого судом не встановлено.

На підставі наведеного, а також враховуючи характеризуючі дані особи винного, який на час розгляду справи повністю визнав свою вину, а, отже, готовий нести кримінальну відповідальність, з урахуванням пом`якшуючих обставин у вигляді щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди потерпілим, відсутності обтяжуючих у справі обставин, а також позиції потерпілих, які не заперечують щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд вважає можливим виправлення винного без реального відбування покарання, із звільненням від основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Іспитовий строк дисциплінує засудженого, привчає його до дотримання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Відповідно до ч.1 ст. 55 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю може бути призначено на строк від одного до трьох років.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18.

В постанові Третьої судової палати ККС ВС від 15.01.2020 у справі 161/537/18, провадження № 51-4055км19 вказав, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. Також колегія суддів зазначила, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Суд вважає, що підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_3 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами немає, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження встановлено, що обвинувачений працює на посаді водія автотранспортних засобів ПП «Укрпалетсистем», та наявність у нього права керувати транспортними засобами є єдиним засобом за допомогою, якого він може здійснювати свою трудову діяльність. На думку суду, застосування до ОСОБА_3 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами ставить під загрозу гідне людське існування його сім`ї, оскільки обвинувачений є одруженим і на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей та дружина, яка є особою з інвалідністю, у зв`язку з чим обвинувачений зобов`язаний працювати та забезпечувати свою сім`ю всім необхідним.

На підставі наведеного, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Підсумовуючи зазначене, суд вважає, що саме дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого.

В підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено цивільний позов в інтересах Національної служби здоров`я України до ОСОБА_3 про стягнення витрат за перебування потерпілих на стаціонарному лікуванні.

Також потерпілим ОСОБА_6 подано цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

В судовому засіданні прокурор та потерпілий ОСОБА_6 заявили клопотання про залишення цивільних позовів без розгляду, зважаючи на повне відшкодування обвинуваченим заподіяної моральної шкоди.

За змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України на вимогу позивача суд залишає заяву без розгляду, постановивши про це ухвалу.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що залишення позовних заяв без розгляду не порушує права та інтереси як позивачів, за якими відповідно до ч.2 ст. 257 ЦПК України зберігається право звернутися до суду повторно, так і відповідача, а тому позовну заяву, слід залишити без розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд зобов`язаний вирішити питання про скасування арешту майна.

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 21.08.2024 року накладено арешт на майно, а саме автомобіль DAF XF105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом SchmitzS 01, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належать ТОВ «Юпіджі» і ОСОБА_12 .

Також ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 21.08.2024 року накладено арешт на майно, а саме автомобіль Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 .

Питання про речові докази у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

У кримінальному провадженні наявні процесуальні витрати у сумі 14388,32 грн. за проведення судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/118-24/10221-ІТ від 24.09.2024 року на суму 3029,12 грн., судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/118-24/10222-ІТ від 23.09.2024 року на суму 3029,12 грн., судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/118-24/10224-ІТ від 24.09.2024 року на суму 4543,68 грн., судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/118-24/11463-ІТ від 24.09.2024 року на суму 3786,4 грн., які у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_3 в ході досудового розслідування та судового розгляду провадження не застосовувалися, і підстав їх застосування до набрання вироком чинності суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 128, 129, 370, 374, 395 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно ч.1 ст.76 КК України на час іспитового строку покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов прокурора в інтересах в інтересах Національної служби здоров`я України до ОСОБА_3 про стягнення витрат за перебування потерпілих на стаціонарному лікуванні залишити без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в розмірі 14 388 (чотирнадцять тисяч триста вісімдесят вісім) гривень 32 копійки.

Заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалами слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 21 серпня 2024 року у виді арешту майна скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- сідловий тягач DAF XF105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом SchmitzS 01, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що перебувають в користуванні ПП Укрпалетсистем залишити в користуванні останнього;

- автомобіль Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_6 залишити в користуванні останнього;

- тахограф із сідлового тягача DAF XF105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів СУ ГУНП в Рівненській області повернути власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1