КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №752/8971/24 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/7015/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року, -

за участю:

власника майна ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , про арешт майна та накладено арешт на 1/4 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; садовий будинок, загальною площею 28,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; земельна ділянка з кадастровим номером: :01:052:0200 площею 0.585 га, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка; автомобіль марки GMC TARRAIN, державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, 2015 року випуску, номер кузова: НОМЕР_2 ; номер двигуна: НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію: НОМЕР_4 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , погодженого прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно.

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт вказує на те, що висновки слідчого судді, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки тому, що слідчий не довів обґрунтованість підозри та не навів достатність доказів, що вказують на обґрунтовану потребу в арешті майна.

Так, суд першої інстанції залишив поза увагою, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 02.07.2024 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, вимогам закону не відповідає.

Апелянт наголошує на тому, що суд першої інстанції не надав оцінку тому факту, що органом досудового розслідування жодним чином не встановлювались достовірність наданих останньому документів та взагалі джерело їх походження.

Крім того, судом залишено поза увагою те, що з урахуванням доказів наданих стороною захисту, в матеріалах кримінального провадження, клопотання про накладення арешту та і в самій підозрі не можливо встановити причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_6 та кваліфікацією кримінального правопорушення за ст. 191 КК України.

Разом з цим, судом першої інстанції не було збережено певний баланс між правами особи на вільне володіння майном та суспільним інтересам в порушення сталій практиці ЄСПЛ.

На переконання апелянта, все зазначене вище свідчить у своїй сукупності беззаперечно свідчить про необґрунтованість накладення арешту, та тому факту, що висновки слідчого судді викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам справи, що як наслідок обумовлює необхідність скасування оскаржуваної ухвали.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином в установленому законом порядку, клопотання про відкладення судового засідання не надсилав.

З урахуванням зазначеного, думки власника майна та її представника, які вважали за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності прокурора, колегія суддів прийшла до висновку про можливість проведення судового розгляду без участі прокурора, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи власника майна та її представника в підтримку поданої апеляційної скарги, яку останні просили задовольнити з наведених в ній підстав, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що СУ ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000442 від 08.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 309, ст. 445 КК України.

02.07.2024 року ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

11.10.2024 слідчий СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_9 , звернулась до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва із клопотанням у кримінальному провадженні №0000442, відомості щодо якого 08.04.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 309, ст. 445 КК України, про арешт майна.

На обґрунтування вимог поданого клопотання слідча зазначила, метою арешту майна є забезпечення конфіскації майна як виду покарання, оскільки незастосування зазначених заборон може призвести до відчуження вказаного майна та, як наслідок, недієвості конфіскації майна як додаткового виду покарання.

17.10.2024 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчої задоволено та накладено арешт на 1/4 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; садовий будинок, загальною площею 28,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; земельна ділянка з кадастровим номером: :01:052:0200 площею 0.585 га, за адресою? Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка; автомобіль марки GMC TARRAIN, державний номерний знак НОМЕР_1 , сірого кольору, 2015 року випуску, номер кузова: НОМЕР_2 ; номер двигуна: НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію: НОМЕР_4 .

Задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя виходив з того, що санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, а тому з метою забезпечення виконання вироку суду в частині можливої конфіскації майна, а також, враховуючи, що незабезпечення схоронності майна підозрюваного може призвести до його зникнення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, існують підстави для накладення арешту на майно.

З такими висновками погоджується й колегія суддів, зауважуючи на наступному.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132, 167, 170, 171, 172, 173 КПК України та бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, згідно наданих матеріалів провадження вбачається, що 02.07.2024 року ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України /т. 1 а.с. 134-141/.

Санкцією ч. 5 ст. 191 КК Українипередбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_6 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та певними доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, зокрема передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, підозра у якому їй повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо неї такого обмежувального заходу, як арешт майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, щодо потреби у накладенні арешту на вищевказане майно з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Доводи апелянта, що клопотання про накладення арешту та і в самій підозрі не можливо встановити причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_6 та кваліфікацією кримінального правопорушення за ст. 191 КК України, колегія суддів не вважає безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності таких доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Щодо тверджень апелянта, що суд першої інстанції не надав оцінку тому факту, що органом досудового розслідування жодним чином не встановлювались достовірність наданих останньому документів та взагалі джерело їх походження, то колегія суддів зазначає, що із матеріалів провадження вбачається, що подані слідчим клопотання та додатки до нього зшиті та завірені належним чином печаткою та підписом /а.с. 170а/.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги посилання апелянта на те, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 02.07.2024 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, не відповідає вимогам закону, оскільки питання, пов`язані із змістом письмового повідомлення про підозру, врегульовані ст. 277 КПК України і є предметом судового розгляду скарг на повідомлення про підозру, розгляд яких здійснюється в порядку ст. 303 КПК України, а не під час розгляду клопотання про арешт майна.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4