Справа № 153/1208/24
Провадження №11-кп/801/155/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого в режимі відеоконференції ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката

в режимі відеоконференції ОСОБА_8

потерпілих в режимі відеоконференції ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000096, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 30.05.2024 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ямпільського відділу Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Ямпіль Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, не працюючого, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 135 ч. 1, 286 ч. 2 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 135 ч. 1, 286 ч. 2 КК України та призначено покарання:

-за ч. 1 ст. 135 КК України 1 (один) рік позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 286 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень покарання ОСОБА_7 призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку постановлено рахувати з дня ухвалення вироку.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави понесені процесуальні витрати, пов`язані із залучення експертів в сумі 12592 (дванадцять тисяч п`ятсот дев`яносто дві) гривні 58 копійок.

На підставі ст. 96-1, 96-2 КК України застосовано спеціальну конфіскацію та конфісковано у власність держави автомобіль марки «BMW» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у корпусі синього кольору, ключі від автомобіля із кнопкою відмикання/закривання у корпусі чорного кольору з металевим ланцюжком та реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вирішено питання про забезпечення заходів кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 210000 (двісті десять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_9 210000 (двісті десять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Судом установлено, що 30 травня 2024 року близько 21 години 45 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «BMW», моделі «318і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Свободи в м. Ямпіль Вінницької області, навпроти ДПРЧ-35, не переконавшись в безпечності руху, по напрямку свого руху, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався проїжджою частиною дороги у попутному з ним напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до відділення анестезії та інтенсивної терапії КНП «Ямпільська ТЛ» по вул. Пирогова, 1 м. Ямпіль Вінницької області, а водій ОСОБА_7 покинув місце пригоди.

В результаті отриманих травм, 02.06.2024 ОСОБА_12 у відділенні анестезії та інтенсивної терапії КНП «Ямпільська ТЛ» помер.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №25 від 14.06.2024 у ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження: сполучна травма тіла, відкрита черепно-мозкова травма, перелом основи черепа, субарахноїдальний крововилив в лівій півкулі головного мозку, набряк головного мозку, крововилив в м`які тканини голови справа, синці та садна в правій половині обличчя, перелом 6 ребра справа, закритий перелом нижньої третини правої гомілки, садна по передній поверхні правого колінного суглобу, по передній поверхні обох ступнів, по задній поверхні ліктьових суглобів, синець по передньо-боковій поверхні правого плечового суглобу, травматичний шок (коефіцієнт шоку 0,8), які могли виникнути від дії тупого/их/, твердого/их/ предмета/ів/, можливо 30.05.2024 і по ступеню тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя на момент їх виникнення. Смерть ОСОБА_12 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 від набряку та набухання речовини головного мозку та травматичного шоку, які виникли внаслідок сполучної травми тіла, відкритої черепно-морзкової травми; перелому основи черепа, субарахноїдального крововиливу в ліву півкулю головного мозку, крововиливу в м`які тканини голови справ, синців та саден в правій половині обличчя; перелому 6-го ребра справа; закритого перелому нижньої третини правої гомілки; саден по передній поверхні правого колінного суглобу, по задній поверхні обох ліктьових суглобів, по передній поверхні обох ступнів, синця по передньо-боковій поверхні правого плечового суглобу. Між вищевказаними тілесними ушкодженнями і настанням смерті ОСОБА_12 є причинний зв`язок.

Згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи від 05.06.2024 №СЕ-19/102-24/10755-ІТ в даній дорожній ситуації водій автомобіля «BMW», моделі «318і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.2, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху та мав технічну можливість попередити зіткнення з велосипедистом ОСОБА_12 , який, в свою чергу, повинен був діяти відповідно до вимог п.11.14 Правил дорожнього руху. В даній дорожній ситуації невідповідність дій водія автомобіля «BMW», моделі «318і», реєстраційний номер НОМЕР_1 . ОСОБА_7 технічним вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху перебуває в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_7 , за вищевикладених обставин порушив вимоги п.п. 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (зі змінами та доповненнями), згідно з якими:

1) п. 12.2 - «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги».

2) п. 12.3 - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

3) п. 12.4 - «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год».

Порушення ОСОБА_7 , вимог п.п. 12.2., 12.3, 12,4 Правил дорожнього руху знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із настанням смерті велосипедиста ОСОБА_12 .

Крім того, 30.05.2024 близько 21 години 45 хвилини водій ОСОБА_7 , порушуючи п.п. 12.2., 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, по вул. Свободи в м. Ямпіль Вінницької області, навпроти ДПРЧ-35, здійснив наїзд автомобілем марки «BMW», моделі «318і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на велосипедиста ОСОБА_12 , внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, які небезпечні для життя на момент їх виникнення, після чого ОСОБА_7 місце події покинув, залишивши ОСОБА_12 без допомоги в безпорадному стані.

Внаслідок вказаного наїзду ОСОБА_12 згідно висновку експерта №25 від 14.06.2024 отримав наступні тілесні ушкодження: сполучна травма тіла, відкрита черепно-мозкова травма, перелом основи черепа, субарахноїдальний крововилив в лівій півкулі головного мозку, набряк головного мозку, крововилив в м`які тканини голови справа, синці та садна в праві половині обличчя, перелом 6 ребра справа, закритий перелом нижньої третини правої гомілки, садна по передній поверхні правого колінного суглобу, по передній поверхні обох ступнів, по задній поверхні ліктьових суглобів, синець по передньо-боковій поверхні правого плечового суглобу, травматичний шок (коефіцієнт шоку 0,8), які могли виникнути від дії тупого(их), твердого(их) предмета(ів), можливо 30.05.2024 і по ступеню тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя на момент їх виникнення.

В результаті отриманих травм, 02.06.2024 ОСОБА_12 у відділенні анестезії та інтенсивної терапії КНП «Ямиільська ТЛ» помер.

Смерть ОСОБА_12 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 від набряку та набухання речовини головного мозку та травматичного шоку, які виникли внаслідок сполучної травми тіла, відкритої черепно-мозкової травми; перелому основи черепа, субарахноїдального крововиливу в ліву півкулю головного мозку, крововиливу в м`які тканини голови справа, синців та саден в правій половині обличчя; перелому 6-го ребра справа; закритого перелому нижньої третини правої гомілки; саден по передній поверхні правого колінного суглобу, по задній поверхні обох ліктьових суглобів, по передній поверхні обох ступнів, синця по передньо-боковій поверхні правого плечового суглобу. Між вищевказаними тілесними ушкодженнями і настанням смерті ОСОБА_12 є причинний зв`язок.

Таким чином, ОСОБА_7 , поставивши потерпілого у небезпечний для життя стан, усвідомлюючи, що останній отримав тілесні ушкодження, які можуть бути небезпечними для його життя і здоров`я, діючи умисно, маючи і реальну можливість надати допомогу ОСОБА_12 , який перебував у небезпечному для життя стані і був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, таку допомогу і потерпілому не надав, у порушення вимог п. 2.10 (а, б, г, ґ, д, е) Правил дорожнього руху, а також вимог, які наведені у абзаці 5 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», після вчинення дорожньо-транспортної пригоди: негайно не зупинив транспортний засіб і не залишився на місці пригоди; не увімкнув аварійну сигналізацію і не встановив знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 ПДР; не вжив можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілому, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, не звернувся по допомогу до присутніх на місці події осіб, не відправив потерпілого до закладу охорони здоров`я; не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції; не вжив всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організації об`їзду місця пригоди, хоча повинен був і мав об`єктивну можливість це зробити, натомість місце дорожньо-транспортної пригоди залишив.

Дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ямпільського відділу Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_11 ставиться питання про скасування вироку Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд не врахував обставини вчинення кримінального правопорушення та його наслідки, а саме що обвинувачений порушив ряд пунктів Правил дорожнього руху, не надав потерпілому першочергової допомоги та натомість залишив місце пригоди. Не врахував суд також наслідки злочину у виді смерті потерпілого. Також прокурор звертає увагу на безпідставне застосування судом спеціальної конфіскації, адже така не застосовується до кримінальних правопорушень з необережною формою вини.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги прокурор у кримінальному провадженні з підстав, викладених в ній та просив задовольнити в повному об`ємі.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора в частині посилення покарання ОСОБА_7 та зазначили, що враховуючи визнання вини та дійсне щире каяття його пробачили та вважають, що відбування ним покарання у виді реального позбавлення волі є недоцільним. Окрім того зазначили, що обвинувачений повністю відшкодував майнову шкоду.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора в частині м`якості призначеного покарання вважаючи вирок місцевого суду у цій частині законним і обґрунтованим, а призначене покарання таким, що відповідає положенням ст. 50, 65 КК України. Не заперечують проти задоволення апеляційної скарги в частині повернення речових доказів (автомобіля та ключів).

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості (є явно несправедливим) суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Висновки щодо покарання

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

За приписами ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року) та «Фрізан проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначав, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 15.10.2008 року) Суд встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи», чого суд першої інстанції не дотримав.

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018. (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

У даному провадженні місцевий суд встановив, що ОСОБА_13 вчинив два кримінальні правопорушення, одне з яких відноситься до необережних тяжких злочинів, наслідки у виді смерті потерпілого, а також особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки та на утриманні перебуває малолітня дитина 2023 року народження. За таких обставин призначене покарання в межах санкцій відповідних статей закону про кримінальну відповідальність є таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання.

Підстави звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст.75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

Як установив суд першої інстанції, ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності. Також суд встановив обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття та часткове добровільне відшкодування шкоди. Таким чином щире каяття, яке вразилось у осуді своєї поведінки, вибачення у потерпілих та вжиття заходів до відшкодування шкоди свідчать про те, особа обвинуваченого не заслуговує про реальне відбування покарання. Окрім того суд врахував також думку потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які з урахуванням визнання вини та дійсне щирого каяття з боку обвинуваченого останнього та вважають, що відбування ним покарання у виді реального позбавлення волі є недоцільним. Окрім того зазначили, що обвинувачений повністю відшкодував майнову шкоду.

Такі дані про особу обвинуваченого у сукупності з встановленими обставинами провадження та тяжкості вчинених кримінальних правопорушень дали суду підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Окрім цього звільняючи особу від відбування покарання з іспитовим строком, судом на ОСОБА_7 покладені обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. Покладення на обвинуваченого обов`язків, які передбачають комплекс заходів, спрямованих на корекцію соціальної поведінки або її окремих проявів, формування соціально сприятливих змін особистості, які можливо об`єктивно перевірити, в повній мірі здатні забезпечити виправлення і перевиховання обвинуваченого без відбування покарання.

За наведених обставин суд не знаходить підстав для скасування чи зміни вироку в частині призначення покарання.

Неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, яке тягне за собою зміну судового рішення.

Водночас, як убачається з оскаржуваного вироку, місцевим судом прийнято рішення про спеціальну конфіскацію у власність держави на підставі ст. 96-1, 96-2 КК України автомобіля марки «BMW» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у корпусі синього кольору, ключів від автомобіля із кнопкою відмикання/закривання у корпусі чорного кольору з металевим ланцюжком та реєстраційного номеру НОМЕР_1 .

Проте у даному випадку судом першої інстанції неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, а саме застосовано закон, який не підлягає застосуванню, що у свою чергу тягне за собою зміну судового рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України.

Так, за змістом ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбачених визначеними статтями КК України.

Таким чином закон про кримінальну відповідальність пов`язує можливість застосування спеціальної конфіскації (ст. 96-1 КК) лише щодо умисних кримінальних правопорушень.

При цьому поза увагою суду залишилось те, що суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за яким визнано винуватим ОСОБА_7 , характеризується необережною формою вини, що у свою чергу виключає можливість застосування спеціальної конфіскації у порядку, визначеному ст. 96-1 КК України.

Окрім цього відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Так, місцевий суд, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_7 дійшов висновку про наявність обставини, яка відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, про що зазначив у мотивувальній частині судового рішення.

Однак суду необхідно було врахувати, що для констатування наявності такої обставини необхідно врахувати об`єктивне сприйняття винною особою того, що вона вчиняє кримінальне правопорушення стосовно особи похилого віку та при цьому бажає вчинити таке кримінальне правопорушення.

Натомість із формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, убачається, що обвинувачений здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_12 (потерпілого), який рухався у попутному напрямку. Такі обставини свідчать про те, що обвинувачений в момент вчинення кримінального правопорушення не усвідомлював і не міг усвідомлювати того, що злочин вчиняється стосовно особи похилого віку.

У зв`язку з наведеним з мотивувальної частини вироку необхідно виключити також вказівку суду про наявність обставини, що обтяжує відповідальність.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ямпільського відділу Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000096, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 30.05.2024 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 135 ч. 1, 286 ч. 2 КК України змінити в частині вирішення долі речових доказів через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

З мотивувальної частини вироку виключити обставину, яка відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

З резолютивної частини вироку виключити вказівку про застосування спеціальної конфіскації на підставі ст. 96-1, 96-2 КК України щодо автомобіля марки «BMW» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у корпусі синього кольору, ключів від автомобіля із кнопкою відмикання/закривання у корпусі чорного кольору з металевим ланцюжком та реєстраційного номеру НОМЕР_1 .

У резолютивній частині вироку вказати про долю речових доказів - автомобіль марки «BMW» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у корпусі синього кольору, ключі від автомобіля із кнопкою відмикання/закривання у корпусі чорного кольору з металевим ланцюжком та реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_7 .

У решті вирок залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: