У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасника судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллічівськ Одеської області, до засудження проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Казанківська виправна колонія (№93).

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування відносно нього Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати. Засуджений, не наводячи доводів, просить ухвалити рішення про пом`якшення покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

14.11.2024 засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про застосування відносно нього Закону України № 3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX).

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 відбуває покарання в Державній установі «Казанківська виправна колонія (№93)» за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, кримінальна караність якого (на думку засудженого) усунена. У клопотанні засуджений стверджує, що злочин, за який його засуджено, вчинено 20.04.2023, а не 20.04.2022 (як зазначається у вироку).

Проте, з вироку Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 12.10.2023 вбачається, що ОСОБА_6 вчинено таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, повторно, в умовах воєнного стану, та його дії кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України. Крадіжка вчинена 20.04.2022 на суму 2846,05 грн.

З огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, розмір вартості майна у 2022 році, за яке настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2 481 грн, а у 2023 році - 2684 грн.

З огляду на наведені вище обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Окрім того, судом першої інстанції також враховано доводи засудженого ОСОБА_6 щодо того, що суд першої інстанції нібито припустився описки у вироку, вказавши невірну дату вчинення злочину. За висновком суду першої інстанції, вказана засудженим інша дата вчинення ним кримінального правопорушення не впливає на неможливість застосування відносно нього декриміналізації покарання.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_6 повідомлений про дату та час судового засідання, про що свідчить розписка. Заяву про бажання брати участь в судовому засіданні не подавав.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши викладені в апеляційні скарзі прокурора доводи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна) та передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

У зв`язку з вказаними змінами у законодавстві, засуджений ОСОБА_6 звернувся з клопотанням про його звільнення від покарання, призначеного вироком Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 12.10.2023 згідно з вимогами Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024.

У постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21) об`єднана палата Касаційного кримінального суду сформулювала висновок про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 Кримінального кодексу України (далі - КК) з урахуванням положень Закону № 3886-ІХ. Відповідно до висновку, «питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-ІХ, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння».

Порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, регулюється статтею 539 КПК України, а питання, які вирішуються судом під час виконання вироків, визначені статтею 537 КПК.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право, зокрема, вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами другою і третьою статті 74 КК (пункт 13 частини першої статті 537 КПК). Відповідно до частини другої статті 74 КК особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

На стадії виконання вироку, відповідно до пункту 13 частини першої статті 537 КПК України, суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання у зв`язку з набранням чинності Законом № 3886-ІХ та про пом`якшення покарання шляхом визначення після застосування цього Закону розміру покарання, яке необхідно відбувати засудженому, якщо вирок стосується сукупності злочинів чи сукупності вироків.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно вироку Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 12.10.2023, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

З вироку вбачається, що ОСОБА_6 вчинено таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно, в умовах воєнного стану, та його дії кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України. Крадіжка вчинена 20.04.2022, а вартість викраденого майна складає 2846,05 грн. Хоча засуджений стверджує, що за вказаним вироком він злочин вчинив у іншу дату 20.04.2023, але з досліджених матеріалів особової справи не вбачається будь-яких доказів, що свідчать про іншу дату вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Тобто, доводи засудженого не мають підтвердження.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 481 грн, а 50 відсотків від його розміру становить 1 240,5 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2 481 грн (1 240,5х2=2 481).

Разом з тим, сума викраденого 20.04.2022 ОСОБА_6 майна за вироком суду становить 2 846,05 грн.

Тому суд першої інстанції правильно зазначив, що у даному випадку клопотання засудженого задоволенню не підлягає.

Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424, ч. 1 п. 13 ст. 537 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2024 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3