17.12.2024
Справа №153/1804/24
Провадження по справі №1-кп/150/72/24
УХВАЛА

17 грудня 2024 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 (дистанційно),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у дистанційному режимі відеоконференції між Чернівецьким районним судом Вінницької області та Ямпільським районним судом Вінницької області за участі прокурора ОСОБА_3 , матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000145 від 30.08.2024 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слобода Підлісівська Ямпільського району Вінницької області та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого

за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебувають матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, підготовче судове засідання у якому призначено на 10 год. 30 хв. 17.12.2024 в приміщенні Чернівецького районного суду Вінницької області.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні клопоче про зупинення провадження в справі, оскільки, його підзахисного ОСОБА_5 призвано до лав ЗСУ під час мобілізації на особливий період для проходження військової служби згідно повістки на відправку.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні заперечує проти задоволення клопотання адвоката ОСОБА_4 , у зв`язку із відсутністю належних та достатніх доказів проходження ОСОБА_5 військової служби. Клопоче про витребування у ІНФОРМАЦІЯ_2 відомостей щодо проходження військової служби ОСОБА_6 .

При вирішенні клопотань, заявлених захисником обвинуваченого та прокурором судом враховується наступне.

Частиною 2 статті 314 КПК України встановлено, що підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалося спеціальне досудове розслідування), прокурора, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_5 в підготовче судове засідання не прибув, причини його неприбуття суду невідомі.

Законом України від 24.02.2022 за №2102-IX затверджено Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за №64/2022, відповідно до якого в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року запроваджено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, який неодноразово продовжувався Указами Президента України і триває і до сьогоднішнього дня.

Відповідно до ст.335 КПК України у разі якщо обвинувачений був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його звільнення з військової служби.

Так, із копії повістки на відправку (команда № НОМЕР_1 ), наданої в підготовчому судовому засіданні захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_4 , вбачається, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 наказано ОСОБА_5 прибути до вказаного РТЦК та СП 16.12.2024 на 09 год. 00 хв. Військовозобов`язаний ОСОБА_5 призивається за загальною мобілізацією відповідно до Указу Президента №64/2022 від 24.02.2022.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ч.1 ст.84 КПК України).

Статтею 85 КПК України встановлено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Однак, вище зазначена копія повістки на відправку не є належним доказом в розумінні статті 85 КПК України, оскільки, не містить достовірної та достатньої інформації щодо проходження ОСОБА_5 військової служби та термінів її проходження. Згідно повістки ОСОБА_5 зобов`язаний був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зазначений час та дату, тобто, 09 год. 00 хв. 16.12.2024. Однак, чи прибув ОСОБА_5 за викликом до військкомату суду та чи був мобілізований для проходження служби та в якій військовій частині проходить службу в разі його мобілізації, суду не надано жодних належних, достатніх та допустимих доказів, які б слугували підставою для зупинення провадження у справі у відповідності до положень статті 335 КПК України.

З огляду на вище викладене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі з підстав проходження його підзахисним ОСОБА_5 військової служби, у зв`язку із відсутністю належних та достатніх доказів її проходження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалого судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Відповідно до принципу диспозитивності, на якій неодноразово наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішення, особи, які беруть участь у справі, мають можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.

Вказаний принцип надає кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже, особа має цікавитись ходом справи та результатами окремих судових засідань, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно зі статтею 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Також не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У свою чергу частиною другою статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Натомість, здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Аналогічні положення закріплені у статті 5 Закону України «Про інформацію». Разом із тим, указаним Законом також передбачені застереження, згідно з якими реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес встановлені Законом N2939-VI.

Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення положенням частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України, у своєму рішенні від 20 січня 2012 № 2 рп/2012 зазначив, що інформацією про особисте та сімейне життя особи (персональними даними), серед іншого, є: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування.

З наведеного вбачається, що з огляду на динаміку розвитку сфер людського життя та їх різноманітність визначити абсолютно всі види персональних даних неможливо. Тому важливо зрозуміти, що під цю категорію підпадає будь-яка інформація про особисте та сімейне життя окремої особи, навіть та, що захищається іншими законами (наприклад, лікарська, банківська, нотаріальна таємниці тощо).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд звертає увагу на те, що запитувана інформація витребовується з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження, забезпечення оперативності судового провадження, уникнення тяганини судового процесу, об`єктивності розгляду справи, дослідження всіх обставин, встановлення істини та прийняття законного, обґрунтованого судового рішення, а також з метою проведення і завершення судового розгляду протягом розумного часу.

Суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З урахуванням вище викладеного, з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження, об`єктивності розгляду справи, дослідження всіх обставин, встановлення істини та прийняття законного, обґрунтованого судового рішення, суд приходить до висновку про необхідність та доцільність витребування відомостей щодо проходження військової служби за загальною мобілізацією ОСОБА_5 та задоволення таким чином клопотання прокурора ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.322 КПК України судовий розгляд відбувається безперервно, крім часу, призначеного для відпочинку. Не вважається порушенням безперервності судового розгляду випадки відкладення судового засідання, зокрема, внаслідок неприбуття сторони або інших учасників кримінального провадження (п.1 ч.2 ст.322 КПК України).

З огляду на неприбуття в підготовче судове засідання обвинуваченого, суд в силу положень статті 322 КПК України приходить до висновку про відкладення підготовчого судового засідання.

На підставі ст., ст.129, 129-1 Конституції України, керуючись ст., ст.322, 369, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задоволити.

Витребувати в строк до 22 січня 2025 року у ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ; електронна адреса: ) інформацію щодо проходження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с. Слобода Підлісівська Ямпільського району Вінницької області та мешканцем АДРЕСА_1 , військової служби із зазначенням її виду (строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу) та термінів проходження служби.

Підготовче судове засідання у кримінальному провадженні відкласти до 11 години 00 хвилин 22 січня 2025 року, який проводити в залі судових засідань Чернівецького районного суду Вінницької області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч.5 ст.532 КПК України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.

Відповідно до ч.2 ст.21 КПК України ухвала суду, що набрала законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

СУДДЯ: ОСОБА_7