УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши заяву про самовідвід судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_2 , у справі №760/18656/24, провадження №1-кп/760/2310/25, -

ВСТАНОВИВ:

З 12.02.2025 у провадженні судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 перебуває заява про самовідвід судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_2 , у справі №760/18656/24, провадження №1-кп/760/2310/25.

Заява про самовідвід вмотивована наступним.

В провадженні судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_2 перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000025 від 09.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 114-1, ч.1 ст. 436-2.

Під час судового розгляду справи обвинуваченою ОСОБА_3 було заявлено відвід головуючому судді у справі ОСОБА_2 , оскільки в мережі Інтернет містяться публікації відносно нього, які є доступними для користувачів мережі Інтернет і викликали інтерес у громадськості, зазначені обставини були обвинувачена, вважає такими що можуть викликати неупередженість судді ОСОБА_2 при розгляді даного кримінального провадження.

24.10.2024 ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні заяви обвинуваченої ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_2 .

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_2 заявив самовідвід у цій справі з підстав, передбачених ч. 1 статті 75 КПК України, з метою недопущення виникнення у стороннього спостерігача сумнівів щодо його неупереждності при розгляді справи №760/18656/24, провадження №1-кп/760/2310/25.

Дослідивши подану заяву про самовідвід, приходжу до наступного.

Положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року задекларовано принцип за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а тому наявні підстави для розгляду заяви про відвід по суті.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах «Piersac vs Belgium, Grieves vs UK»). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі «Le Comte, Van Leuven iMeyere vs Belgium», суд має бути неупередженим і безстороннім.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» («De. Belgium»), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» («Wettstein v. Switzerland») та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» («Castillo. Spain»), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Як зазначив Європейський суд у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об`єктивному розгляді справи.

За таких обставин, з метою недопущення існування у стороннього спостерігача сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді ОСОБА_2 при розгляді обвинувального акту № 0000025 від 09.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 114-1, ч.1 ст. 436-2, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.1 ст.111-2 КК України, суддя вважає, що наведені в заяві про самовідвід підстави є обґрунтованими та достатніми для її задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 75, 76, 77, 79, 80, 81 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про самовідвід судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_2 - задовольнити.

Відвести суддю Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_2 від розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000025 від 09.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 114-1, ч.1 ст. 436-2.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1