Справа № 932/1085/25
Провадження № 1-кс/932/417/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією в м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську ОСОБА_6 , погодженого прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старий Вишнівець, Збаразького району Тернопільської обл., українця, громадянина України, із середньою освітою, військовослужбовця, військова частина НОМЕР_1 , військове звання солдат, посада стрілець, одруженого, маючого на утриманні дитину, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказане клопотання, яке мотивоване наступним.

Так, у провадженні Першого слідчого відділу (з дислокацією в м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002418 від 16.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді стрільця 2 відділення 3 стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов?язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 16 січня 2025 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, перебуваючи в місці району зосередження підрозділів військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати бойовий наказ командира стрілецької роти (резервної) НОМЕР_2 бригади Національної гвардії України в ОТУ «Луганськ» капітана ОСОБА_8 від 16 січня 2025, згідно якого до 16.00 години 16.01.2025 необхідно висунутись за маршрутом Військове Містечко №1 - КСП БТГр 18 бр на службовому автотранспорті стрілецької роти (резервної) зі штатним озброєнням та індивідуальними засобами захисту, по прибуттю поступити в розпорядження командира БТГр 18 бр, доповісти командира БТГр 18 бр про прибуття та готовність до виконання бойових завдань в складі сил і засобів БТГр 18 бр в районі Часів Яр.

23 січня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Як зазначено у клопотанні, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: допитами свідків, протоколами слідчих експериментів зі свідками та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Виходячи з вищевикладеного, сторона обвинувачення просить застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний не визнав підозру та пояснив, що від виконання наказу не відмовлявся, проте виконати наказ не міг у зв`язку із незадовільними станом здоров`я та поганим самопочуттям на той час. Також у нього на момент видання цього наказу була підстава для звільнення зі служби, оскільки має на утриманні хвору матір, яка є особою з обмеженими фізичними можливостями та потребує постійного догляду. Просить відмовити у задоволенні клопотання та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити у його задоволенні повністю, з підстав його необґрунтованості та не доведеності ризиків.

Вислухавши пояснення прокурора та сторони захисту, дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідків; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог, викладених у ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Згідно з рішенням ЄСПЛ за скаргою № 35615/06 від 13.11.2007 року по справі «Чеботарі проти Молдови», п. 48, «…вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Першого слідчого відділу (з дислокацією в м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002418 від 16.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

За фабулою цього кримінального правопорушення, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на посаді стрільця стрілецької роти (резервної) військової частини НОМЕР_1 , 16 січня 2025 року приблизно о 13 годині 00 хвилин, перебуваючи в місці району зосередження підрозділів військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати бойовий наказ командира стрілецької роти (резервної) НОМЕР_2 бригади Національної гвардії України в ОТУ «Луганськ» капітана ОСОБА_8 від 16 січня 2025.

23 січня 2025 року молодшого сержанта ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування, а саме протоколами допитів свідків, протоколами слідчих експериментів зі свідками, службовими і медичними характеристиками, копіями наказів, протоколом огляду мобільного телефону, та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Таким чином, приходжу до висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Ризики, на які посилається прокурор, доведені частково.

Так, про існування ризику переховування вказує те, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, тому може переховуватись від слідства.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не доведений, оскільки всі свідки допитані, потерпілого немає. До того ж свідки є військовослужбовцями, побратимами ОСОБА_4 , які не змінять своїх показань, оскільки факт невиконання наказу підтверджується відео, яке знято на мобільний телефон.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України недоведений, оскільки не вказано, які саме може вчинити дії та яким саме перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, також вважаю недоведеним, оскільки ОСОБА_4 раніше не судимий, прослужив у війську тривалий час, слухався свого командира, не допускав порушень військової дисципліни. Тому ризик вчинення нового злочину не знайшов свого підтвердження.

Відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ (зокрема, в справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії») обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який би забезпечив належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість в такому разі обмежитися застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу.

У Рішенні ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року (п. 79), ЄСПЛ «Єлоєв проти України» зазначено, що тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який превалює над принципом поваги до свободи особистості, попри презумпцію невинуватості.

У пункті 62 рішення у справі «Гарькавий проти України» від 18 лютого 2010 року (заява № 25978/07) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що стаття 5 ЄКПЛ гарантує основоположне право на свободу та недоторканність. Це право є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні ЄКПЛ.

Згідно положень ст. 129 Конституції України проголошено, що однією з основних засад судочинства є законність.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду, і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Тримання особи під вартою може бути застосовано лише як тимчасовий запобіжний захід у разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи припинити його.

Відповідно до висновків, викладених в Рішенні ЄСПЛ «Александер Макаров проти росії» (№ 15217/07 від 12.03.2009 р.) національні органи влади зобов`язані проаналізувати особисті обставини особи докладніше та навести на користь тримання її під вартою конкретні підстави, підкріплені встановленими в судовому засіданні доказами.

В п. 51 Рішенні ЄСРПЛ «Летельє проти Франції» (від 26.06.1991 р.) попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Таким чином, оскільки тримання під вартою є «винятковим» і найсуворішим запобіжним заходом, слідчий суддя повинен перевіряти можливість застосування більш м?яких запобіжних заходів.

При цьому запобіжний захід не може мати на меті кару, приниження гідності або «прелюдію» до кримінального покарання, оскільки метою запобіжного заходу є не ув`язнення особи чи обмеження волі, а лише забезпечення певної поведінки підозрюваного, щоб забезпечити виконання завдань розслідування і судового розгляду.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 402 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зазначене положення суперечить практиці ЄСПЛ та Конституції України, оскільки слідчим суддею повинно перевірятись в обов`язковому порядку можливість застосування до підозрюваного інших, більш м?яких запобіжних заходів, а також альтернативного запобіжного заходу.

Таке положення нівелює й діяльність слідчого судді, який розглядає клопотання про застосування запобіжного заходу «формально», лише постановляючи ухвалу про застосування єдиного можливого запобіжного заходу, тобто тримання під вартою. Це становить порушення прав людини, оскільки особа має право бути вислуханою, і враховані як обставини кримінального провадження, так і характеризуючі обставини (наявність у підозрюваного утриманців, сім`ї, відсутність судимостей, визнання підозри тощо).

Отже, частина 8 ст. 176 КПК України суперечить іншим положенням КПК України, щодо обрання, застосування запобіжних заходів, необхідності врахування певних обставин при обранні запобіжного заходу, а саме не відповідає ст. ст. 132, 177, 178, 183 КПК України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).

Таким чином, вважаю можливим розглянути питання щодо можливості застосування до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , більш м`якого запобіжного заходу.

Так, ОСОБА_4 характеризується позитивно, раніше ніколи не був судимий, не притягувався до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину; також має на утриманні матір інваліда, яка потребує постійного стороннього догляду. Стан здоров`я ОСОБА_4 поганий, тому він потребує госпіталізації і лікування.

Командуванням також повинно було ретельно розглянуто його рапорт про звільнення зі служби, у зв`язку із доглядом за хворою мамою. Проте рапорт та документи розглянуті формально, не враховано, що у будинку матір проживає одна, вона є лежачою, їй потрібний постійний догляд та піклування.

Відтак, в ході розгляду клопотання установлено обставини, з якими Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» пов`язує звільнення зі служби.

З огляду на особу підозрюваного, його стан здоров`я, наявність міцних соціальних зв`язків, перебування на утриманні дитини та хворої матері, вважаю доцільним застосувати до ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт за місцем проживання мами, у нічний час. Його необхідно відправити до матері, щоб він зміг доглядати поки що за нею.

Крім того, такий запобіжний захід буде стимулювати ОСОБА_4 виконувати всі покладені на нього процесуальні обов`язки, оскільки він розуміє, що слідчий суддя певним чином висловив йому довіру та застосовує більш м`який запобіжний захід, врахував всі обставини, стан здоров`я, наявність хворої матері, попередню службу тощо. Тому підозрюваному немає сенсу кудись тікати чи порушувати свої обов`язки, оскільки він розуміє, що його все одно знайдуть і знову привезуть на санкцію, і наступного разу його точно вже направлять на гауптвахту.

Таким чином, приходжу до висновку про відмову у задоволенні клопотання, та застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту за місцем проживання, в вечірній та нічний час, щоб мати змогу вдень придбавати ліки та надавати сторонній догляд матері, виводити її на прогулянки, їздити в магазин за хлібом тощо. Водночас на підозрюваного слід покласти наступні обов`язки: -прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; -у разі зміни місця проживання повідомити про це слідчого, прокурора чи суд.

У випадку невиконання цих обов`язків, підозрюваний буде підданий більш суворому запобіжному заходу.

Крім того, підозрюваного необхідно звільнити з під варти, оскільки він був незаконно затриманий, і його тримали на підвалі в клітці за місцем розташування військової частини, погано годували, не надавали мобільний телефон. Тому його слід звільнити в залі суду від будь-якого процесуального примусу з боку представника військової частини, забезпечити йому свободу та можливість прибуття до місця виконання запобіжного заходу.

З урахуванням викладеного, у задоволенні клопотання сторони обвинувачення, вважаю можливим відмовити.

Керуючись ст. ст. 181, 183, 193, 194, 196, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією в м. Краматорську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську ОСОБА_6 , погодженого прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з під варти.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши залишати це житло у період з 20 год. 00 хв. вечора до 07 год. 00 хв. ранку наступного дня.

Для виконання застосованого запобіжного заходу покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

-прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

-у разі зміни місця проживання повідомити про це слідчого, прокурора чи суд;

Ухвалу направити до ІНФОРМАЦІЯ_2 та поліції за місцем проживання підозрюваного.

Попередити підозрюваного, що в разі невиконання (порушення) покладених на нього даної ухвалою обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Роз`яснити підозрюваному, що працівники Національної поліції та Військової служби правопорядку з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в його житло у вечірній та нічний час, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань виконання покладених на нього обов`язків.

Строк дії ухвали встановити до 22 березня 2025 року включно.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Дніпровського апеляційного суду (розташованого в м. Кривий Ріг) протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_9