Дата документу 08.01.2025 Справа № 333/7410/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/7410/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/204/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 08 січня 2025 року в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, розлучений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

28 лютого 2020 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

09 червня 2021 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції.

Захисник-адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16 лютого 2023 року, яким ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та засуджено, а також ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (роки).

Згідно з ч.1 ст.71 КК України остаточно призначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 червня 2021 року у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 1 (один) місяць.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили ухвалено не обирати.

Стягнуто з обвинувачених ОСОБА_9 (вирок щодо якого скасовано та кримінальне провадження закрито у зв`язку із смертю обвинуваченого), ОСОБА_6 , в рівних частках, на користь держави, процесуальні витрати на залучення експерта на проведення судово-товарознавчої експертизи № 1098-21 від 26 серпня 2021 року, а саме по 171 (сто сімдесят одна) грн 61 коп. з кожного.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі (з доповненням) захисник - адвокат ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що враховуючи позицію обвинувачених, пояснення потерпілої, дослідженні у судовому засіданні докази, сторона захисту вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо доведеності вини ОСОБА_9 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку.

Проте вирок суду містить лише короткий виклад змісту досліджених доказів без їх ретельного аналізу та належної оцінки, у вироку відсутні достатні мотиви та підстави його ухвалення, у зв`язку з чим судове рішення не може вважатися обґрунтованим та вмотивованим у розумінні ст. 370 КПК України.

В частині формулювання об`єктивної сторони обвинувачення, висновки суду є суперечливими, оскільки суд, зазначаючи що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 «шляхом пошкодження петель металевої рами дверей, проникни до приміщення підвального сховища», не зрозуміло чи вони проникли до іншого приміщення, чи до сховища.

Із протоколу огляду місця події від 23 серпня 2021 року вбачається, що оглянуте підвальне приміщення (потреб), в якому зі слів потерпілої знаходилась викрадена драбина, являє собою викопану в землі яму, доступ до якої обмежується металевими решіткою та кришкою, які петлями приєднані до металевої рами. Проте, окрім пошкодженої петлі кришки, в протоколі відсутня інформація про будь-які запірні пристрої, які б перешкоджали вільному доступу до підвального приміщення.

Таким чином, оглянуте підвальне приміщення за наявності металевих решітки та кришки, запірних пристроїв відповідало би поняттю «інше приміщення», але ж ніяк не «сховище».

Окрім того, вирішуючи питання про наявність у діях винної особи такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення в житло, інше приміщення чи сховище, суди повинні мати на увазі таке, що під проникненням слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; за допомогою інших засобів), або способом, який дає змогу винній особі викрасти майно без входу житла, іншого приміщення чи сховища.

Обвинувачені зазначали, що драбину знайшли в кущах неподалік від підвального приміщення, до якого особисто не проникали. Потерпіла чітко не зазначила, коли саме вона останній раз бачила кришку підвалу, зачинену на замок. Сама вона не бачила, щоб драбину обвинувачені витягали з підвалу, як і відсутні свідків цих дій. При затриманні у ОСОБА_9 чи ОСОБА_6 будь-яких знарядь, за допомогою яких можливо зламати замок або металеві петлі, виявлено та вилучено не було.

Отже, така кваліфікуюча ознака, як крадіжка, поєднана з проникненням до іншого приміщення (за вироком до іншого сховища) не знайшла свого підтвердження дослідженими доказами.

Окрім того, у кримінальному провадженні не встановлені вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що є обов`язковим у розумінні ст. 94 КПК України.

В обвинуваченні суд зазначає, що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 «таємно викрали металеву драбину, середня ринкова (довідникова) вартість якої відповідно до висновку експерта за результатами судової товарознавчої експертизи № 1098-21 від 26 серпня 2021 року становить 301,00 грн. Проте зазначене твердження не ґрунтується на доказах.

За висновком судової товарознавчої експертизи №1098-21 від 26 серпня 2021 року визначена ринкова вартість лише 1 кілограму металу (брухту), яка на момент вчинення кримінального правопорушення (злочину), а саме 23 серпня 2021 року складала 7,00 грн, але ж ніяк ні драбини. Проте з висновку так і не зрозуміло про який метал йдеться мова, тому як метал - це загальне поняття групи хімічних елементів та їх сплавів (залізо, мідь, чавун, сталь, золото, срібло та ін.).

Також неможливо встановити вартість належної потерпілій ОСОБА_10 драбини, як лом металобрухту у зв`язку з тим, що органом досудового розслідування не встановлені її кількісні та якісні показники.

З матеріалів кримінального провадження взагалі неможливо зробити висновок, з якого саме металу виготовлена драбина, як й неможливо встановити її розміри та вагу, у зв`язку з суперечностями, які містяться в досліджених документах.

Так, в протоколі огляду місця події з фототаблицею від 23 серпня 2021 року, складеного в період часу з 15:05 до 15:35 год., на третьому аркуші в другому абзаці рукописного тексту зазначені розміри драбини 350x50 см без визначення ваги, в четвертому абзаці - розмір 358x58 см вагою 43 чи 48 кг, в п`ятому абзаці зазначені: довжина 358 см, ширина 58 см, вага 53 кг. Згідно розписки від 23 серпня 2021 року ОСОБА_10 отримала на відповідальне зберігання металеву драбину розміром 158x58 см вагою 43 кг. В мотивувальній частині постанови про призначення судової товарознавчої експертизи від 24 серпня 2021 року зазначено, що було виявлено та вилучено металеву драбину зеленого кольору довжиною 358 см, шириною 58 см, вагою 53 кг.

Отже, з досліджених документах містяться суперечності щодо розмірів та ваги належної потерпілій драбини, будь-які технічні засоби для зважування з метою визначення ваги не застосовувались, що унеможливлює зробити висновки відносно її вартості як лому металобрухту.

Таким чином, під час судового розгляду на підставі досліджених доказів сторони обвинувачення не встановлені вартість викраденого майна, а також те, що саме ОСОБА_9 та ОСОБА_6 проникли в підвальне приміщення, з якого викрали драбину.

До початку апеляційного розгляду захисник адвокат ОСОБА_8 . Трофзвернувся до апеляційного суду із клопотанням про перекваліфікацію дій ОСОБА_6 з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст. 162 КК України та про звільнення останнього від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а також про закриття кримінального провадження щодо нього.

Таким чином, захисник фактично змінив апеляцій скаргу.

Згідно з вироком суду, 23 серпня 2021 року, у період часу з 12 год. 00 хв. до 12 год. 30 хв., ОСОБА_9 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, із корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, повторно, знаходячись біля будинку № 9-б по вул. Ситова в м. Запоріжжі, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження петель металевої рами дверей, проникли до приміщення підвального сховища, що розташоване на території вищезазначеного будинку, звідки, з метою особистого збагачення, таємно викрали металеву драбину, середня ринкова (довідникова) вартість якої відповідно до висновку експерта за результатами судової товарознавчої експертизи № 1098-21 від 26 серпня 2021 року становить 301,00 грн, що належить потерпілій ОСОБА_10 .

У подальшому ОСОБА_9 разом з ОСОБА_6 перенесли викрадене майно з місця скоєння злочину до будинку АДРЕСА_2 , тим самим розпорядилися ним на власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду потерпілій на зазначену суму.

Заслухавши доповідь судді; захисника, який не оспорював фактичні обставини провадження, просив задовольнити подане ним клопотання, яке по суті змінює подану апеляційну скаргу; прокурора, який не заперечував проти задоволення вказаного клопотання; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у вищезазначеному клопотанні захисника, колегія суддів доходить таких висновків.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження зазначених вимог закону в цілому дотримався, ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України.

Разом з цим, 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон №3886-IX), яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною другою статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З оскаржуваного вироку убачається, що епізод кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України ОСОБА_6 вчинив у 2021 році. Діями обвинуваченого було заподіяно матеріальну шкоду потерпілій на суму 301,00 грн.

Станом на 01 січня 2021 року неоподатковуваний мінімум доходів громадян складав 1135 грн, тобто розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, на момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, становив 2270 грн.

Як регламентовано частиною 1 статті 3 КК України, законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч.1 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_6 майна поєднаного з проникненням до приміщення підвального сховища становила 301,00 грн, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме ніж 2270 грн, колегія суддів вважає, що, з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене статтею 185 КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність за певні діяння у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

В той же час, враховуючи спосіб вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а саме вчинення його з проникненням до приміщення підвального сховища, на переконання колегії суддів, доводи захисника щодо необхідності перекваліфікації вищевказаних дій ОСОБА_6 з ч.3 ст.185 КК України на за ч.1 ст.162 КК України є обґрунтованими.

Так, об`єктивна сторона ст.162 КК України полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, зокрема, у незаконному проникненні до приміщення (як це встановлено судами попередніх інстанцій у цьому провадженні).

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформованою в постанові від 21 серпня 2024 року по справі №127/26638/23. Зокрема, в цій постанові Верховний Суд з посиланням на ч.3 ст.337 КПК України зазначив, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч.1 ст. 12 КК України).

З огляду на зміст положення ч.1 ст.162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч.3 ст.185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого.

Тобто, вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.162 КК України, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції.

Як зазначено вище, під час апеляційного розгляду сторона захисту вказані фактичні обставини не оспорювала і не заперечувала факту незаконного проникнення ОСОБА_6 у чуже приміщення з метою заволодіння майном.

Враховуючи викладене та на підставі положень ч.3 ст. 337 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.3 ст.185 на ч.1 ст.162 КК України.

В свою чергу, відповідно до положень ч.1 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України, є кримінальним проступком.

В той же час, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з матеріалами провадження, кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_6 23 серпня 2021 року.

Таким чином, з моменту вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку минуло понад три роки.

За таких обставин, колегія суддів убачає правові підстави для задоволення апеляційної скарги захисника (з урахуванням поданих до неї змін) та звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 162 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Отже, на підставі вищезазначеного, а також вимог ст.417 КПК України, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.162 КК України, підлягає скасуванню зі звільненням останнього від кримінальної відповідальності на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.49 КК України, п.1 ч.2 ст.284 КПК України, ст.ст.404-405, 407-409, 417 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 з урахуванням поданих змін до неї, задовольнити.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16 лютого 2023 року, яким ОСОБА_9 та ОСОБА_6 визнано винними у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, скасувати.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.3 ст. 185 КК України на ч.1 ст. 162 КК України.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.162 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.162 КК України закрити на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4