Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/798/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2024 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Бобринецького районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000071 про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч.2 ст.194, ч. 2 ст. 194 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 25 жовтня 2024 року суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 на 60 днів, 60 днів, тобто до 23 грудня 2024 року, з правом внесення застави відповідно до ухвали слідчого судді Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25.05.2024 року.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 194, ч. 2 ст. 194 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Також судом встановлено, що ОСОБА_9 зможе без перешкод залишити своє місце проживання, крім того перебуваючи на волі обвинувачений може вчинити нові кримінальні правопорушення,а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки та попередження ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на наведене, суд вважає, що на даній стадії судового провадження встановлені судом ризики продовжують існувати, є реальними, що виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому на 60 днів.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 60 днів. Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 такі обов`язки: цілодобово не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що прокурором під час обгрунтування клопотання не доведено, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого забезпечить лише такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою.

Крім того, прокурором необґрунтовано неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, щодо даних про його особу, в їх сукупності.

На думку сторони захисту відсутні у клопотанні й переконливі дані про те, що цілодобовий домашній арешт до обвинуваченого не зможе запобігти ризикам, на які посилається прокурор. Також, ним не доведено обставин того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, мати вплив на потерпілу чи свідків.

Доводи клопотання в тій частині, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,2, 4, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, на наявність яких міститься посилання в клопотанні, не підтвердженні належними та об`єктивними даними, тобто, за таких обставин, у Бобринецького районного суду Кіровоградської області відсутні правові підстави для задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під варто обвинуваченому ОСОБА_9 найжорсткішого виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також захисник звертає увагу суду на те, що обвинувачений ОСОБА_9 примирився з потерпілою ОСОБА_8 про, що в матеріалах кримінального провадження міститься її заява від 22.10.2024 року в якій вона зазначає, що ніяких претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має та просить надати обвинуваченому умовний термін.

Обвинуваченим відшкодовано потерпілій збитки на суму 70 000,00 грн., про що в матеріалах кримінального провадження міститься розписка від 22.10.2024 року.

Також потерпіла в судовому засіданні зазначила, що просить не продовжувати обвинуваченому строк тримання під вартою, та просить обрати обвинуваченому цілодобовий арешт. Але судом було повністю проігноровано думку потерпілої, щодо обрання обвинуваченому більш м`якішого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Виходячи з вище викладеного захисник вважає, що обвинуваченому ОСОБА_9 може бути змінений запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти її задоволення, потерпілу, яка підтримала апеляційні вимоги захисника, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_9 встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

-наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

-недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З наданих до апеляційного суду матеріалів убачається, що в провадженні Бобринецького районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0000071 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч.2 ст.194, ч. 2 ст. 194 КК України.

25 жовтня 2024 року суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 на 60 днів, тобто до 23 грудня 2024 року, з правом внесення застави.

Питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання його під вартою. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою належним чином мотивувавши своє рішення.

Зокрема, суд першої інстанції встановив, що ризики, які були підставами для обрання та продовження запобіжного заходу не зменшились і продовжують існувати. Так, обвинувачений ОСОБА_9 , перебуваючи на свободі може ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від прокурора та суду шляхом залишення місця проживання. Окрім того, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також, колегія суддів приймає до уваги те, що у разі доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких він обвинувачується, йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років, що свідчить про наявність реальних ознак суспільного інтересу та необхідність забезпечення завдань кримінального провадження.

При цьому, обставин, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, не встановлено, а тому висновок суду першої інстанції, що менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики, передбачені ст. 177 КПК України та належне виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків є обґрунтований.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи обставини вчинення злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , дані про його особу, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів зауважує, що апеляційні доводи захисника про недоведеність ризиків є безпідставними, оскільки не спростовують висновок суду першої інстанції, а окрім того кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому, про що судом наведено відповідні мотиви в оскаржуваному рішенні.

Що стосується доводів захисника про те, що суд не взяв до уваги позицію потерпілої під час вирішення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки питання щодо продовження такого запобіжного заходу пов`язані з існуванням підстав, визначених ст. 177, ст. 197 КПК України. При цьому думка потерпілої особи у даному випадку може бути прийнята судом до уваги, проте не є вирішальною.

Разом з цим, колегія судді зазначає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

В апеляційній скарзі містяться також інші твердження захисника, які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги захисника, а тому ухвалу суду першої інстанції залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4