Провадження №: 1-кс/336/313/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши заяву адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про незаконне затримання особи,-

ВСТАНОВИВ:

До суду в порядку ст. 206 КПК України звернулася адвокат ОСОБА_3 із заявою про незаконне затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його безпідставне утримання у ІНФОРМАЦІЯ_2 . В скарзі адвокат, зокрема, просить слідчого суддю: постановити ухвалу, якою зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 негайно доставити до суду ОСОБА_4 для розгляду даного клопотання; звільнити ОСОБА_4 з незаконного утримання в ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви вказала, що 27.03.2025, близько 10 години 00 хвилин їй зателефонував ОСОБА_4 та сказав, що у Вознесенівському районі міста Запоріжжя на вул. Каменогорська його затримали особи у чорному одязі, не представилися, наказали пред`явити документи. Приїхав легковий автомобіль, з якого вийшли чоловіки у цивільному одязі та без згоди Дорогокуплі повезли в ІНФОРМАЦІЯ_2 . Станом на 13.00 год 27.03.2025 року перебуває на території ІНФОРМАЦІЯ_2 , звідки його не випускають без пояснення причин.

З матеріалів вбачається, що 28.03.2025 адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із скаргою на незаконне затримання в порядку ст. 206 КПК України.

Внаслідок автоматизованого розподілу скаргу 28.03.2025 передано в провадження судді ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 28.03.2025, прийнято скаргу до розгляду, зобов`язано керівника ІНФОРМАЦІЯ_3 надати інформацію про підстави затримання ОСОБА_4 , у разі його перебування в РТЦК, доставити до суду, а також надати інформацію про актуальне місце перебування, розгляд скарги призначено на 31.03.2025 року на 15.00 год.

В судове засідання 31.03.2025 року представник ІНФОРМАЦІЯ_4 не з`явився, причини неявки не повідомив, будь яких заяв від нього не надходило.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримала, додатково пояснила, що на даний час ОСОБА_4 проходить військову службу, на її думку це незаконно, оскільки останній не проходив військову підготовку, та за станом здоров`я не може бути мобілізований. Також надала інформацію з застосунку «Оберіг», з якої вбачається, що ОСОБА_4 пройшов ВЛК 27.03.2025 року, придатний, перебуває в званні рядовий на посаді діловода.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1, 2 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

При цьому слідчий суддя враховує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1, 17, 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Слідчим суддею встановлено та підтверджено адвокатом ОСОБА_3 , що ОСОБА_4 був призваний на військову службу під час мобілізації в особливий період та направлений для проходження військової служби.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що проголошуючи право на свободу, пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини означає фізичну свободу особи, а поняття свободи особистості має тлумачитись як відсутність будь-якого незаконного утримання.

У пункті 59 рішення «Engel and Others v. the Netherlands» від 08.06.1976 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що необхідність проживання військовослужбовців у казармах не суперечить вимогам статті 5 Конвенції, бо таке обмеження «не виходить за рамки звичайної військової служби». Навіть «легкі форми арешту», коли військовослужбовці мають перебувати в житлових приміщеннях, армійських корпусах чи спорудах, не створює порушення статті 5 Конвенції, бо «вони продовжують перебувати в більш або менш звичайних рамках свого армійського життя». Водночас подібні обмеження щодо цивільних осіб є неприйнятними.

Як встановлено у п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

З огляду на вищезазначену норму та встановлених фактичних обставин, слідчий суддя доходить висновку, що станом на 31.03.2025 року для рядового ОСОБА_4 розпочалася військова служба, а тому, у розумінні вищевказаного рішення ЄСПЛ, останній має статус військовослужбовця, а отже не зазнав втручання у права та основоположні свободи, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Суд зауважує, що призов громадянина на військову службу під час мобілізації в особливий період не є позбавлення особи права на свободу, а є обов`язком громадянина України, який передбачений ст.65 Конституції України, а отже не є незаконним утриманням особи.

Як вбачається із змісту скарги, у даному випадку має місце незгода ОСОБА_4 та його захисника із діями уповноважених органів, пов`язаними з мобілізацією.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що у разі порушення прав чи інтересів ОСОБА_4 службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, останній не позбавлений права звернутись для судового захисту із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вищенаведене слідчий суддя вважає, що скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, що викладений у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 766/22242/17 (провадження № 51-7276 кмо 18), ухвала, постановлена слідчим суддею за наслідком розгляду скарги в порядку ст. 206 КПК України, апеляційному оскарженню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 206 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 в порядку статті 206 КПК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1