Справа № 442/6289/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1079/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000695 за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.09.2024 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дрогобича Львівської області, українця, громадянина України, непрацюючого, розлученого, який має на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, зокрема: 26.11.2020 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185, ч. 3 - ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України, на підставі ст. ст. 70, 71 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі;

обвинуваченогоу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,3 ст.357, ч.4 ст.185, ч.2 ст.15 - ч.4 ст. 186 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника- адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Прокурор подав апеляційну скаргу на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.09.2024, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст.15 - ч.4 ст. 186 КК України, та призначено йому покарання:

за ч.1 ст.357 КК України - 1 рік обмеження волі;

за ч.3 ст. 357 КК України - 2 роки обмеження волі;

за ч.4 ст.185 КК України - 6 років позбавлення волі;

за ч. 2 ст.15 - ч.4 ст. 186 КК України - 7 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з 05.07.2024.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави витрати, пов`язані з проведенням експертиз, у загальному розмірі 7572,80 грн .

Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено.

Стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_10 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 70 000, 00 грн.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_11 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 61 140, 00 грн.

Скасовано арешти накладені по справі та вирішено питання з речовими доказами.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.09.2024 року відносно ОСОБА_7 за ч.1, 2 ст. 357, ч.4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 186 КК України змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1, 2 ст. 357, ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 15 - ч. 4 ст. 186 КК України та призначити покарання:

за ч. 1 ст. 357 КК України - 1 рік обмеження волі;

за ч. З ст. 357 КК України - 2 роки обмеження волі;

за ч. 4 ст. 185 КК України - 6 років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 186 КК України - 6 років 8 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання.

Згідно з вироком суду, обвинувачений вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), в умовах воєнного стану та його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 186 КК України.

Апелянт зазначає, що санкцією ч.4 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від 7 до 10 років, тобто найбільш суворим видом покарання, що передбачено за вчинення даного злочину визначено - десять років позбавлення волі, відтак дві третини максимального строку покарання за дане кримінальне правопорушення становитиме - 6 років 8 місяців позбавлення волі.

Отже, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 за вчинення замаху на кримінальне правопорушення не дотримано вимог ч.3 ст. 68 КК України, у зв`язку з чим призначено покарання більш суворе, ніж передбачено законом України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, суд першої інстанції при ухваленні 19.09.2024 вироку стосовно ОСОБА_7 , невірно визначив покарання за незакінчене кримінальне правопорушення, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 під час дії воєнного стану, введеного з 05.30 год 24.02.2022 згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, продовженого, зокрема, Указом Президента України №271/2024 від 06.05.2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 3684-ІХ від 08.05.2024 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», з 05 год 30 хв 14 травня 2024 року на 90 діб, 31.05.2024 приблизно о 01 год 00 хв, перебуваючи на другому поверсі будинку АДРЕСА_3 , яка на праві користування належить ОСОБА_10 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, вирішив умисно, повторно, в умовах воєнного стану, таємно проникнути у квартиру з метою викрадення майна потерпілої.

Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді завдання майнової шкоди власнику майна і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, переконавшись в тому, що його дії не будуть викриті сторонніми особами, підійшов до вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 , які не були зачинені на замок, за допомогою дверної ручки відкрив вхідні двері та проник у квартиру, де у вітальній кімнаті з лівої сторони до входу побачив дерев`яне крісло, з якого викрав піджак синього кольору вартістю 307 гривень та шкіряну сумку чорного кольору вартістю 400 грн, в якій знаходилися гаманець з екошкіри сірого кольору вартістю 180 гривень, грошові кошти в сумі 70000 гривень, мобільний телефон марки «МАХСОМ» моделі ММ740 вартістю 982 гривень 80 копійок, сім-карта «Київстар» з номером телефону НОМЕР_1 , вартістю 125 гривень, посвідчення члена сім`ї дружини військовослужбовця, який загинув під час проходження військової служби на прізвище ОСОБА_12 серії НОМЕР_2 , видане ІНФОРМАЦІЯ_2 19.06.2023 ОСОБА_10 , паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , виданий 01.04.2021 на прізвище ОСОБА_10 відділом оформлення документів Управління з питань паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління ДМС України у Львівській області, банківські картки АТ «IdeaВаnк» № НОМЕР_4 , АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - «Золота Універсальна» № НОМЕР_5 , АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - «Золота Універсальна» № НОМЕР_6 , АТ «Ukrgasbank» № НОМЕР_7 та АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_8 і № НОМЕР_9 .

Утримуючи при собі викрадене, ОСОБА_7 покинув місце вчинення кримінального правопорушення та у подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 71994 гривні 80 копійок.

Окрім цього, 31.05.2024 приблизно о 01 год 00 хв ОСОБА_7 , перебуваючи на другому поверсі будинку АДРЕСА_3 , яка на праві користування належить ОСОБА_10 , викрав шкіряну сумку чорного кольору з гаманцем з екошкіри сірого кольору, в якому знаходилися банківські картки АТ «IdeaВаnк» № НОМЕР_4 , АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - «Золота Універсальна» № НОМЕР_5 , АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - «Золота Універсальна» № НОМЕР_6 , АТ «Ukrgasbank» № НОМЕР_7 та АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_8 і № НОМЕР_9 , які в силу вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХІІ від 2 жовтня 1992 року, п. 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи коштів в Україні» №2346-III від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-ІІІ від 7 грудня 2000 року, «Положення про міжбанківські розрахунки», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року № 414 та примітки до ст. 358 Кримінального кодексу України, є офіційними документами, тобто, електронними платіжними документами, які ОСОБА_7 не повернув, а вирішив викрасти.

У подальшому, реалізуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на викрадення банківських карток, 31.05.2024 ОСОБА_13 не вчинив жодних дій щодо їх повернення власнику, а направився у невідомому напрямку та розпорядився ними на власний розсуд.

Окрім цього, 31.05.2024 приблизно о 01 год 00 хв ОСОБА_7 , перебуваючи на другому поверсі будинку АДРЕСА_3 , яка на праві користування належить ОСОБА_10 , викрав шкіряну сумку чорного кольору з гаманцем з екошкіри сірого кольору, в якому знаходилися паспорт громадянина України № НОМЕР_3 , виданий 01.04.2021 на прізвище ОСОБА_10 відділом оформлення документів Управління з питань паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління ДМС України у Львівській області та посвідчення члена сім`ї дружини військовослужбовця, який загинув під час проходження військової служби на прізвище ОСОБА_12 , серії НОМЕР_2 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_2 19.06.2023 ОСОБА_10 , яке є важливим особистим документом, тим самим незаконно заволодів шляхом викрадення паспортом громадянина України та іншим важливим документом та направився до свого місця проживання, де у подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Окрім цього, 18.06.2024 в період з 20 год 00 хв по 20 год 30 хв ОСОБА_7 , знаходячись у квартирі АДРЕСА_5 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_14 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, вирішив умисно, повторно, в умовах воєнного стану, таємно викрасти майно потерпілої.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді завдання майнової шкоди власнику майна і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, переконавшись в тому, що його дії не будуть викриті потерпілою, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_5 , під приводом надання волонтерської допомоги особам похилого віку, з ліжка кімнати, де перебувала потерпіла зі зламаною ногою, викрав мобільний телефон «Samsung» моделі «Galaxy А04s», з серійним номером НОМЕР_10 , імеі 1: НОМЕР_11 , імеі 2: НОМЕР_12 , вартістю 3409 гривень 70 копійок, в синьому силіконовому чохлі вартістю 118 гривень 30 копійок.

Утримуючи при собі викрадене, ОСОБА_7 , залишив приміщення квартири та у подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_14 майнову шкоду на суму 3528 гривень.

Окрім цього, 02.07.2024 приблизно о 17 год 30 хв ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_6 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_15 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, вирішив умисно, повторно, в умовах воєнного стану, проникнути в житло останнього та таємно викрасти його майно.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді завдання майнової шкоди власнику майна і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, переконавшись в тому, що його дії не будуть викриті потерпілим, перестрибнувши через огорожу, підійшов до вхідних дверей квартири АДРЕСА_7 , які були не зачинені на замок, за допомогою дверної ручки відкрив вхідні двері та проник у квартиру, де у коридорі на підлозі побачив набори електричних будівельних інструментів, звідки викрав шуруповерт «Black+Decker» з напругою живлення акумулятора 18V, ємністю акумулятора 1.5 Ah, 0-1400 min, вартістю 2551 гривень 45 копійок, який сховав у заздалегідь підготовлений рюкзак чорного кольору з оранжевими вставками, який приніс із собою. У подальшому, утримуючи при собі викрадене майно, ОСОБА_7 був виявлений потерпілим ОСОБА_15 , який намагався його зупинити, переслідуючи з викраденим майном. Усвідомлюючи, що його протиправні дії є викритими, ОСОБА_7 продовжив відкрито викрадати майно потерпілого та намагався з викраденим покинути місце вчинення кримінального правопорушення, для цього перестрибнув через огорожу, проте, викинувши викрадене, втік у невідомому напрямку, тобто, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак, кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

Окрім цього, 02.07.2024 близько 15 год 00 хв ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу будинку №45 на вул.Богдана Хмельницького в м. Дрогобич Львівської області, побачив припаркований автомобіль марки «AUDI А6», номерний знак НОМЕР_13 , яким користується ОСОБА_16 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, вирішив умисно, повторно, в умовах воєнного стану, таємно викрасти майно потерпілого.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді завдання майнової шкоди власнику майна і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, переконавшись в тому, що його дії не будуть викриті потерпілим та іншими особами, відкривши не зачинені на замок двері багажного відділення автомобіля марки «AUDI А6», номерний знак НОМЕР_13 , проник у багажне відділення автомобіля, звідки викрав шліфмашинку марки «Дніпро - М» модель GS-98, потужність 720 W, діаметр круга 125 mm, вартістю 1245 грн 30 коп, електродриль марки «ЕНХЕЛЬ» модель ТС-ID710Е, потужність 710 W вартістю 730 грн 80 коп, силові кабелі «Alligator» 400 А морозостійкі -40° С, ВС642, довжиною 3 м вартістю 311 грн 50 коп.

Надалі, відкривши не зачинені на замок двері салону автомобіля марки «AUDI А6», номерний знак НОМЕР_13 , проник у салон автомобіля, звідки з сумки чорного кольору викрав грошові кошти в сумі 1600 грн.

Утримуючи при собі викрадене, ОСОБА_7 залишив місце вчинення кримінального правопорушення та у подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_16 майнової шкоди на суму 3887 грн 60 коп.

Окрім цього, 04.07.2024 близько 11 год 00 хв ОСОБА_7 , знаходячись у квартирі АДРЕСА_8 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_11 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, вирішив умисно, повторно, в умовах воєнного стану, таємно викрасти майно потерпілої.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх злочинних дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді завдання майнової шкоди власнику майна і бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, спрямованим на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, переконавшись в тому, що його дії не будуть викриті сторонніми особами, підійшов до вхідних дверей квартири АДРЕСА_8 , які не були зачинені на замок, за допомогою дверної ручки відкрив вхідні двері та проник у квартиру, де у дитячій кімнаті побачив книжну поличку з книгами, з якої викрав 3000 доларів США, що згідно курсу валют Національного банку України станом на 04.07.2024 становить 122280 грн, ліхтарик чорного кольору з маркуванням «СОР-158000W ВL-520-Т6» з додатковими бічними діодами вартістю 144 грн 20 коп, пачку сигарет марки «Магvel 25» вартістю 96 грн, флакон парфумів квадратної форми ємністю 100 мл «Jean Marc» уоur mind» вартістю 389 грн.

Утримуючи при собі викрадене, ОСОБА_7 покинув місце вчинення кримінального правопорушення та у подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_11 майнової шкоди на загальну суму 122909 гривні 20 копійок.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора ОСОБА_8 , який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, думку захисника-адвоката ОСОБА_9 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні вимоги прокурора та просили задовольнити їх, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскільки висновки суду про доведеність вини обвинуваченого, а також правильність кваліфікації дій жодна із сторін не оскаржує, то вирок у цій частині перегляду не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 , у вчиненні зазначених у вироку суду кримінальних правопорушень відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та ніким не оспорюються.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 , за ч.1,3 ст.357, ч.4 ст.185, ч.2 ст.15 - ч.4 ст. 186 КК України, однак призначаючи остаточне покарання, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, яке не відповідає чинному законодавству.

Апеляційні вимоги прокурора частково знайшли підтвердження в суді першої інстанції.

Відповідно суд першої інстанції при призначені покарання неправильно застосував закону України про кримінальну відповідальність.

Так ч.3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на кримінальне правопорушення сірок або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно з вироком суду, обвинувачений вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), в умовах воєнного стану та його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 186 КК України.

Санкцією ч. 4 ст. 186 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років, тобто найбільш суворим видом покарання, що передбачено за вчинення даного злочину визначено - 10 років позбавлення волі, відтак дві третини максимального строку покарання за дане кримінальне правопорушення становитиме - 6 років 7 місяців позбавлення волі.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7, відповідно до ч.3 ст. 68 КК України у разі засудження за замах на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК. При цьому, призначаючи особі покарання згідно з частинами 2 і 3 статті 68 КК України, у вироку суд повинен наводити відповідні мотиви; посилатися на статтю 69 КК у такому разі не потрібно.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06,12.2018 (справа № 712/8515/15-к, провадження № 51-4179км 18) щодо застосування норми ст. 68 КК України, зокрема, ч. 2 ст. 68 ККУ, вказано, що ця норма має імперативний характер і тому суд зобов`язаний її дотримуватися у всіх випадках призначення покарання, зокрема, за готування до злочину. При цьому призначення покарання за правилами ч. 2 ст. 68 КК має бути вмотивоване у вироку суду з обов`язковим посиланням на цю норму закону.

Отже, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 за вчинення замаху на кримінальне правопорушення не дотримано вимог ч.3 ст. 68 КК України, у зв`язку з чим призначено покарання більш суворе, ніж передбачено законом України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів погоджується з покликанням прокурора про те, що суд першої інстанції при ухваленні 19.09.2024 вироку стосовно ОСОБА_7 , невірно визначив покарання за незакінчене кримінальне правопорушення, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 К ПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею Кримінального кодексу, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим як внаслідок м`якості, так і внаслідок суворості.

Згідно з п 4 ч.1,2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно п.2 ч.1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції має право за наслідками апеляційного розгляду скарги змінити вирок чи ухвалу.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Ураховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора, які відповідають вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування закону який підлягає до застосування, що є вагомою підставою для зміни вироку суду в цій частині.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-

постановила :

Апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.09.2024 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 3 ст.357, ч.4 ст.185, ч.2 ст.15 - ч.4 ст. 186 КК України - змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за ч.1, 3 ст. 357, ч.4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст.186 КК України та призначити покарання:

за ч. 1 ст. 357 КК України - 1 рік обмеження волі;

за ч. 3 ст. 357 КК України - 2 роки обмеження волі;

за ч. 4 ст. 185 КК України - 6 років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 186 КК України - 6 років 7 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 6 років 7 місяців позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Головуючий:

Судді: