Справа №592/2517/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/197/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - інші скарги
УХВАЛА

Іменем України

27 березня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/2517/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.02.2025, якою повернута скарга ОСОБА_7 на постанову про видачу особи (екстрадицію),

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчої судді, оскільки викладені у рішенні висновки про те, що скарга подана особою, яка не має на це право, суперечать положенням КПК, так як ОСОБА_7 особисто підписав та передав до суду скаргу на рішення про його екстрадицію, тому слідча суддя повинна була здійснити розгляд скарги по суті за участю сторін.

17.02.2025 до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшла скарга ОСОБА_7 , в якій він просив скасувати постанову в. о. Генерального прокурора ОСОБА_10 від 31.12.2024 про видачу до Федеративної Республіки Німеччина громадянина цієї держави ОСОБА_7 для притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою слідчої судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.02.2025 скарга ОСОБА_7 на постанову про видачу особи (екстрадицію) повернута у зв`язку з порушенням встановленого ст. 591 КПК порядку подачі скарги на рішення про екстрадицію особи з огляду на те, що скарга надійшла безпосередньо до суду та не містить даних про те, що вона подана особисто ним. Крім того, до скарги не долучено оскаржену постанову.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчої судді, доводи захисника ОСОБА_9 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Зокрема, відповідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право будь-якими, не забороненими законом засобами, захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, а згідно ч. 1 ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора в порядку, передбаченому цим Кодексом. При цьому завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК), а зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, крім іншого, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (ч. 1 ст. 7 КПК)

Під час кримінального провадження слідчий суддя, прокурор, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу (ч. 1, 6 ст. 9 КПК).

ЄСПЛ у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» (Panteleyenko v. Ukraine), заява № 11901/02) констатував, що «засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом; обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту, а протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права». В іншому своєму рішенні від 13.05.1980 у справі «Артіко проти Італії» (Artico v. Italie) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних; право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом» (див. п. 33 рішення від 21.03.2000 у справі «Дюлоранс проти Франції (Dulaurans v. France), заява № 34553/97); п. 32 і 35 рішення від 07.03.2006 у справі «Донадзе проти Грузії», заява № 7464/01).

Відповідно ст. 591 КПК, рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою, крім випадку, передбаченого ст. 588 цього Кодексу. Якщо до особи застосовано запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, скарга на рішення про видачу такої особи (екстрадицію) може бути подана до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого розташований відповідний центральний орган України. Якщо скаргу на рішення про видачу подає особа, яка перебуває під вартою, уповноважена службова особа місця ув`язнення негайно надсилає скаргу до слідчого судді і повідомляє про це відповідну обласну прокуратуру. Розгляд скарги здійснюється слідчим суддею протягом п`яти днів з дня її надходження до суду. Судовий розгляд проводиться за участю прокурора, який проводив екстрадиційну перевірку, особи, щодо якої прийнято рішення про видачу, її захисника чи законного представника, якщо він бере участь у провадженні. При розгляді скарги слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу (екстрадицію). За результатами розгляду слідчий суддя виносить ухвалу, якою: 1) залишає скаргу без задоволення; 2) задовольняє скаргу і скасовує рішення про видачу (екстрадицію).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 17.02.2025 до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшла скарга ОСОБА_7 , в якій він просив скасувати постанову в. о. Генерального прокурора ОСОБА_10 від 31.12.2024 про його видачу до Федеративної Республіки Німеччина як громадянина цієї держави для притягнення до кримінальної відповідальності.

Повертаючи скаргу Бена Левента фон Ромбса на постанову про видачу особи (екстрадицію), слідча суддя суду першої інстанції дійшла висновку, що скарга подана з порушенням встановленого ст. 591 КПК порядку, оскільки скарга надійшла безпосередньо до суду та не містила даних про те, що її особисто подав саме ОСОБА_7 . При цьому, як на підставу повернення апеляційної скарги слідча суддя послалася на п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК, яким визначено, що скарга повертається, якщо скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу. Крім того, слідча суддя зазначила в ухвалі про те, що до скарги не долучено постанову, яку намагається оскаржити ОСОБА_7 .

Однак такі висновки слідчої судді суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не ґрунтуються на кримінальному процесуальному законі і належним чином неумотивовані.

Зокрема, скарга ОСОБА_7 була зареєстрована канцелярією місцевого суду та після проведення автоматизованого розподілу передана слідчій судді, тому жодних підстав вважати, що ця скарга подана не особою, стосовно якої прийнято рішення про видачу (екстрадицію), у слідчої судді не було. При цьому слід зазначити, що кримінальний процесуальний закон не забороняє такій особі звертатися зі скаргою як особисто, так і через свого захисника чи законного представника, в тому числі перебуваючи під вартою, безпосередньо до належного суду.

Що стосується положень ч. 2 ст. 591 КПК, згідно яких якщо скаргу на рішення про видачу подає особа, яка перебуває під вартою, уповноважена службова особа місця ув`язнення негайно надсилає скаргу до слідчого судді і повідомляє про це відповідну обласну прокуратуру, то вони стосується насамперед дій службової особи місця ув`язнення у разі надходження відповідної скарги, але не є такими, що встановлюють єдиний та безальтернативний порядок подачі цієї скарги.

Також дійшовши необгрунтованого висновку про порушення порядку подачі скарги в порядку ст. 591 КПК, слідча суддя фактично ототожнила цю обставину із передбаченою п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК підставою для повернення скарги через подання її особою, яка не має на це право, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Крім того, є необгрунтованими і висновки слідчої судді в тій частині, що до скарги не долучено постанову, яку намагається оскаржити ОСОБА_7 , оскільки КПК не покладає на особу, яка подає скаргу, обов`язку додавати до неї рішення про екстрадицію.

Не досліджуючи у встановлений законом спосіб факти та обставини, які ОСОБА_7 виклав у в своїй скарзі, слідча суддя суду першої інстанції на стадії відкриття провадження ухвалила рішення, яке напряму суперечить вимогам ст. 2, 7, 304, 370 КПК, так як не було дотримано вимог кримінального процесуального закону щодо кримінального провадження, передбачених КПК; ухвала постановлена не на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами; у рішенні слідчого судді не наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, що на думку колегії суддів, як зазначалось вище, перешкодило цій слідчій судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

З огляду на положення ст. 7, 9, 22 КПК слідча суддя повинна була створити необхідні умови для реалізації особи, яка подала скаргу, його процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, зберігаючи при цьому об`єктивність та неупередженість, а не робити висновок про не повноважність цієї особи на подання скарги.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч. 1 ст. 412 цього Кодексу істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу слідчої судді у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, задовольнивши таким чином частково апеляційну скаргу захисника.

Вирішуючи питання подальшого руху кримінального провадження після скасування ухвали, колегія суддів враховує, що порушення слідчою суддею вимог ст. 370 КПК щодо змісту мотивувальної частини ухвали та загальних засад судочинства не охоплюється напряму (безпосередньо) переліком підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ч. 1 ст. 415 КПК.

У той же час, положеннями ч. 2 ст. 8, ч. 5-6 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України (ст. 1 КПК) застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ, а у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади, визначені ч. 1 ст. 7 КПК.

Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є верховенство права, законність, доступ до суду, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованість і вмотивованість судового рішення, визначені як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК, що стосується також і рішень слідчих суддів.

Відповідно ст. 9 Конституції України та ЗУ «Про міжнародні договори України» норми міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, необхідно застосовувати у внутрішньодержавному правопорядку України у спосіб, передбачений для норм національного законодавства. Іншими словами, норми таких міжнародних договорів України повинні мати силу не меншу, ніж закони України, але не силу Конституції України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж передбачені національним законом, повинні застосовуватися правила міжнародного договору, що ґрунтується на ст. 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів 1969 р., учасницею якої є Україна: «…учасник не може посилатись на положення свого внутрішнього права як на виправдання для невиконання ним договору».

Необхідність дотримання при вирішенні питання про відкриття провадження вказаних загальних засад судочинства підтверджується, як зазначалось вище, судовою практикою ЄСПЛ та змістом норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., які згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, тобто є джерелом права, яке має пріоритет загальновизнаних норм міжнародного права перед нормами внутрішньодержавного права (окрім норм Конституції України), зокрема рішень ЄСПЛ перед ч. 2 ст. 412 і ч. 1 ст. 415 КПК, які визначають вичерпний перелік безумовних підстав для скасування судового рішення і призначення нового судового розгляду у суді нижчого рівня.

Необґрунтованість та невмотивованість рішення слідчої судді, в цьому випадку, є безумовними підставами як для скасування ухвали в порядку ст. 412 КПК, так і для призначення нового розгляду в суді першої інстанції за обставин, визначених ч. 1 ст. 415 КПК, що відповідає як сталій судовій практиці ЄСПЛ з цього питання, так і положенням національного законодавства, враховуючи, що під час апеляційного розгляду колегія суддів позбавлена можливості на законних підставах ухвалити рішення згідно п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК, тобто після скасування ухвали слідчої судді постановити нову ухвалу, так як, крім іншого, скарга Бена Левента фон Ромбса на постанову про видачу особи (екстрадицію) не розглядалась слідчою суддею суду першої інстанції по суті вимог з урахуванням положень ст. 591 КПК, а повернута останньому без відкриття провадження з підстави подання скарги особою, яка не має права подавати скаргу.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд (лист ВС вих. № 3567/0/2-20 від 31.12.2020, п. 2), згідно якої, виходячи з ч. 3 ст. 407 КПК, суд апеляційної інстанції не має право самостійно вирішити по суті клопотання, яке не було розглянуто по суті судом першої інстанції.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.02.2025 про повернення скарги ОСОБА_7 на постанову про видачу особи (екстрадицію) скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу, якою призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4