Справа № 128/128/25
УХВАЛА

15.04.2025 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , представників потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця кримінальне провадження № 0000727, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.10.2024, за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні, представник потерпілої ОСОБА_9 , адвокат ОСОБА_5 підтримав письмову заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на належну ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1 , заборонивши її відчуження та розпорядження. Подана заява мотивована тим, що потерпіла ОСОБА_9 звернулась до суду з цивільним позовом про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 204 330, 25 грн та моральної шкоди в розмірі 1 000 000, 00 грн в даному кримінальному провадженні. Потерпіла вважає, що є реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду, оскільки обвинуваченим на даний час матеріальна та моральна шкода потерпілим навіть частково не відшкодована. Вважає, що обвинувачений може вжити заходів стосовно реалізації належного йому нерухомого майна або зміни права власності на нього, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим у подальшому виконати рішення суду у частині стягнення коштів з нього. Будь-яких домовленостей між потерпілою стороню та обвинуваченим щодо добровільного відшкодування шкоди на даний час немає.

Прокурор, потерпіла ОСОБА_6 та її представник, адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просили заяву про забезпечення позову задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували з приводу задоволення заяви про забезпечення позову, вважають її недоцільною, оскільки таким чином обвинувачений не зможе відшкодувати завдану шкоду в добровільному порядку. Так, ОСОБА_8 пояснив, що дійсно зазначена квартира належить йому, він придбав її в 2022 році та планував відчужити, щоб розрахуватися з потерпілими.

Суд, вивчивши заяву, заслухавши думку учасників судового розгляду, прийшов до наступного висновку.

Так, згідно наданої суду Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 14.04.2025, обвинуваченому ОСОБА_8 належить на праві власності за договором купівлі-продажу квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 36. 9 кв. м.

Потерпілою ОСОБА_9 дійсно подано цивільний позов до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди в кримінальному провадженні до початку судового розгляду, відповідно до якого нанесену матеріальну шкоду з боку ОСОБА_8 вона оцінює в сумі 204 330, 25 грн, а моральну шкоду у розмірі 1 000 000, 00 грн.

Крім цього, в даному кримінлаьному провадженні до обвинуваченого заявлено ще 5 цивільних позовів.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

З клопотанням про арешт майна до суду має право звернутись, з метою забезпечення цивільного позову, цивільний позивач, на підставі ч. 1 ст. 171 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно.

Вирішуючи дане питання, суд враховує також, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно відповідають заявленим ОСОБА_9 вимогам, тобто є необхідними і достатніми для забезпечення виконання можливого судового рішення.

Судом також враховується охорона прав і інтересів інших осіб, які беруть участь у справі, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки такий вид забезпечення позову як арешт, який полягає в тимчасовому, до скасування у встановленому законом порядку, позбавленні права на розпорядження квартирою, не перешкоджатиме використовувати квартиру за цільовим призначенням.

Зважаючи, що потерпілою ОСОБА_9 подано цивільний позов до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в кримінальному провадженні, та що представником потерпілої ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_10 доведено необхідність вжиття засобу забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартируобвинуваченого ОСОБА_8 , а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, зокрема те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження цього майна обвинуваченим з метою уникнення відповідальності, що в свою чергу може перешкоджати дієвості кримінального провадження в частині можливого відшкодування шкоди, з урахуванням розміру заявленої матеріальної та моральної шкоди потерпілою та наслідків арешту майна для обвинуваченого, суд вважає, що існують всі правові підстави для задоволеннязаяви представника потерпілої ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_5 про забезпечення позову шляхом накладення арешту у кримінальному провадженні.

Згідно п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Відповідно до ст. 175 КПК України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 175, 395 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання клопотання представника потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_5 , про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт, який полягає в тимчасовій, до скасування у встановленому законом порядку, забороні розпоряджатися квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , належною на праві приватної власності обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію ухвали невідкладно надіслати прокурору та відповідному державному реєстратору для виконання та учасникам судового провадження, яких стосується дана ухвала, для відома.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню після її оголошення і діє до скасування арешту в порядку, передбаченому ст. 174 КПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена на підставі ч. 7 ст. 173 КПК України до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: