Справа № 201/2822/25
Провадження № 1-кс/201/1365/2025
УХВАЛА
Іменем України
07 квітня 2025 року м. Дніпро
ВСТАНОВИВ:
Слідчий звернувся до суду із клопотанням про арешт майна.
До ЧЧ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_5 проте, що невстановлені особи, протягом 2021 року виготовили підроблені документи, у вигляді заяви поданої до суду, договору відступлення права вимоги та договору про надання безоплатної допомоги від імені заявника, використавши які, невстановлена група осіб заволоділа майном, що належить заявнику. Сума збитків заподіяних заявнику вказаними діями встановлюється. (ЖЄО 7163 від 27.02.2025)
07.03.2025 був допитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з показів та заяви якого вбачається наступне:
11.01.2019 року між ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_5 було передано у борг ОСОБА_6 5 000 000 грн. із строком повернення до 10.01.2020 року.
З огляду на порушення ОСОБА_6 свого зобов`язання, та не повернуто в обумовлених строк грошових коштів, в січні 2021 року ОСОБА_5 було подано до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позов до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості в розмірі 5 000 000 грн. (справа №201 /82/21 від 06.01.2021)
Також в забезпечення виконання рішення суду, за заявою ОСОБА_5 , 12.01.2021 року судом було винесено ухвалу якою накладено арешт на належне ОСОБА_6 майно, а саме земельні ділянки в кількості близько 36 штук (справа №201/83/21)
11.06.2021 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_6 заборгованість в розмірі 5 000 000 грн.
30.07.2021 року представником ОСОБА_5 - адвокатом ОСОБА_7 , з якою в нього був укладений договір про надання безоплатної правової допомоги, було отримано рішення суду від 11.06.2021 року, а також виконавчий лист та повідомлено, що його буде передано на виконання до Індустріального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області.
В подальшому адвокат повідомляла ОСОБА_5 , що виконавцем проводяться виконавчі дії.
З 2022 року в зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України та з особистих обставин, ОСОБА_5 не проводився контроль за виконанням рішення, при цьому останній повністю довіряв своєму адвокату, що ОСОБА_7 здійснює контроль за виконанням рішення.
Наприкінці 2024 року ОСОБА_5 почав питати у адвоката ОСОБА_7 чому і досі не виконано рішення суду та йому не повернуті грошові кошти, на що повідомила, що належні ОСОБА_6 земельні ділянки в рамках іншого виконавчого провадження передано на торги, та ОСОБА_5 та вона нічого не можуть вдіяти.
Так як поведінка адвоката ОСОБА_7 здалась дивною, ОСОБА_5 звернувся до іншого адвоката за правовою допомогою, яка здійснила ознайомлення з матеріалами справи 201/82/21, після чого ОСОБА_5 дізнався, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_6 на його користь заборгованості в розмірі 5 000 000 грн. не було передавно на виконання, та оригінал знаходиться в матеріалах справи.
Також, в матеріалах справи наявна ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.11.2021 року, якою було задоволено заяву подану нібито від імені ОСОБА_5 (хоча підпис в ній йому не належить), та замінено первісного позивача (стягувана) ОСОБА_5 за виконавчими листами, виданим на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 11 червня 2021 року справі № 201/82/21 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу на правонаступника ОСОБА_8 .
Хто та яким чином вчинив вказане правопорушення ОСОБА_5 не відомо, але внаслідок цих дій, останньому завдано матеріальну шкоду на суму 5 000 000 грн., так як земельні участки, що належать ОСОБА_6 неможливо обернути в оплату боргу, визнаного в судовому порядку, як неоплачений та той що підлягає стягуванню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 .
На підставі викладеного з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, слідчий просить задовольнити подане клопотання.
Сторони у судове засідання не з`явилися. У судове засідання слідчий, який про час та місце розгляду клопотання про арешт майна був повідомлений належним чином, не з`явився, причини неявки слідчому судді не повідомив, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України його неявка не перешкоджає розгляду клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності осіб, що не з`явилися.
Слідчий суддя, дослідивши клопотання та матеріали, додані до нього приходить до такого висновку.
Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до абзацу другого частини 1 статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Слідчим в якості мети накладання арешту на майно було зазначено збереження речових доказів по справі.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Слідчим суддею встановлено, що до ЧЧ ВП №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_5 проте, що невстановлені особи, протягом 2021 року виготовили підроблені документи, у вигляді заяви поданої до суду, договору відступлення права вимоги та договору про надання безоплатної допомоги від імені заявника, використавши які, невстановлена група осіб заволоділа майном, що належить заявнику. Сума збитків заподіяних заявнику вказаними діями встановлюється. (ЖЄО 7163 від 27.02.2025)
У відповідності до положень ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.
З огляду на вищенаведене, слідчий у даному кримінальному провадженні або прокурор мав діяти у законний спосіб та звернутися до слідчого судді після усунення недоліків не пізніше 72 годин з клопотанням про накладення арешту на майно.
Відповідно до частини 2 та 7 статті 115 КПК України при обчисленні строку годинами строк закінчується в останню хвилину останньої години. При обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час.
У свою чергу, статтею 116 КПК України встановлено, що строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти.
За приписами ч. 2 ст. 113 КПК України, процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами кримінальний процесуальний закон розуміє лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у строк, визначений законом.
З огляду на вищенаведене, слідчий або прокурор мав діяти у законний спосіб та звернутися з відповідним клопотанням до слідчого судді не пізніше 72 годин, після усунення недоліків.
Пропустивши строк звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, слідчий у своєму клопотанні не просить його поновити, клопотання не містить обґрунтованих підстав для його поновлення, жодних аргументів на підтвердження поважності причин, які б слугували підставою для поновлення цього строку в порядку ч. 1 вищезазначеної статті та з урахуванням вимог статей 170,171 КПК України, у клопотанні не наведено.
Матеріали клопотання не доводять наявність таких причин непереборного характеру, в силу яких слідчий або прокурор, були позбавлені реальної можливості подати клопотання про арешт майна після усунення недоліків.
З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про те, що оскільки клопотання про арешт майна подано з пропуском строку встановленого ухвалою суду, вказане клопотання задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.170-173,309 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1