ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/249/25 Справа № 691/1274/24 Категорія: ч. 5 ст. 426-1 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м. Черкаси апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_10 на ухвалу Городищенського райсуду Черкаської обл. від 27.11.2024 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.

Котовськ Одеської обл., українця, громадянина Ук-

раїни, який має вищу освіту, одружений, військово-

службовця ЗСУ, на момент вчинення інкримінова-

ного кримінального правопорушення перебував на

посаді командира ВЧ НОМЕР_1 , має спеціальне військо-

ве звання підполковник, учасник бойових дій, ра-

ніше не судимий, проживає

АДРЕСА_1 ,

продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 26.01.2025 р. включно, без визначення розміру застави, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Городищенського райсуду Черкаської обл. перебуває обвинувальний акт з додатками за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 4261 КК України.

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 26.01.2025 р. включно, без визначення розміру застави.

При прийняті рішення про продовження строку тримання під вартою, суд встановив наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений може переховуватися від суду з метою подальшого уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілого, свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема створенням штучних доказів та підбурювання осіб, які не були свідками кримінального правопорушення до надання неправдивих свідчень на підтвердження захисних версій, може вчинити інше кримінальне правопорушення. Наведені прокурором ризики є триваючими, вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Суд врахував ступень тяжкості кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченому, та яке, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, а санкція ч. 5 ст. 4261 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 8 до 12 років, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки суворість передбачуваного покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Тяжкість кримінального покарання та суворість можливого вироку підвищують ймовірність переховування від суду. Наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, а саме дружини та місця проживання, є лише однією з обставин, яка врахована при обранні запобіжного заходу, але не може спростувати ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Суд не встановив надмірного тримання ОСОБА_9 під вартою, оскільки взяв до уваги сукупність ризиків, встановлених в ході розгляду клопотання прокурора.

При продовженні строку тримання під вартою суд врахував підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 КПК України, в тому числі, що злочин вчинено із застосуванням насильства або з погрозою такого застосування, щодо злочину, який спричинив загибель людини (ч. 4 ст. 183 КПК України) та не визначив обвинуваченому розмір застави.

Суд зауважив, що на даний час обмеження права ОСОБА_9 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Про існування ризиків свідчить і суворість можливого покарання у випадку визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Санкція ч. 5 ст. 4261 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років, обвинувачений розуміє, що йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, тому ризики про які зазначив прокурор є обґрунтованими.

В апеляційній скарзі захисниця ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, оскільки, на її думку, судом помилково не визначено розмір застави, про визначення якої просив захисник, вважає, що обвинуваченому обрано занадто суворий запобіжний захід.

В обґрунтування зазначає, що прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, але суд дійшов помилкового висновку щодо продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 без визначення розміру застави.

Відсутність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинувачений самостійно прибув до відділу поліції за викликом, де був затриманий. При затриманні опору не чинив.

Відсутність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинувачений звільнений із займаної посади командира військової частини та зарахований у розпорядження командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ ЗСУ, таким чином він не має реальної змоги контактувати зі свідками, оскільки військовослужбовці, які є свідками, не перебувають в безпосередній підлеглості до ОСОБА_9 і останній не має дисціплінарного впливу. Крім того, єдиний свідок ОСОБА_11 звільнений з військової служби.

Відсутність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що сторона захисту не заявляла про здійснення виклику певних осіб до суду для допиту та витребування певних речей та документів. Судовий розгляд буде здійснюватися за наявності тих свідків та доказів, які надав прокурор. Подання додаткових доказів не передбачається.

Наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурор обґрунтував тим, що ОСОБА_9 попередньо притягувався до кримінальної відповідальності, однак суд не звернув уваги на те, що такі мотиви жодним чином не доводять, що даний ризик реально існує, і що це виправдовує застосування тримання під вартою.

Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави або визначити більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши доповідь судді, захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 , які підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, встановити розмір застави в межах від 80 до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали, які виділені з кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, об-ґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями КПК України.

За приписами ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому Главою 18 Розділу II КПК України.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178 та 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих апеляційному суду матеріалів встановлено, що вказані вимоги місцевим судом виконані в повному обсязі.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 до двох місяців, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 4261 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину та за який, згідно санкції цієї статті, передбачено покарання у виді позбавлення волі від 8 до 12 років. Суд правильно врахував, що наявні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема створенням штучних доказів та підбурювання осіб, які не були свідками кримінального правопорушення до надання неправдивих свідчень на підтвердження захисних версій, може вчинити інше кримінальне правопорушення, наведені прокурором ризики є триваючими, вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Ризики, які були наявні при обранні даного виду запобіжного заходу обвинуваченому, не відпали, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено, інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 під час розгляду кримінального провадження.

Прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України. Будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту не наведено, обставин, які б виключали перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою не встановлено.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає не лише особі обвинуваченого, а й характеру та тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, такий виключає можливість перешкоджання інтересам правосуддя, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, при продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, продовжують існувати, в зв`язку з чим суд прийшов до обґрунтованого висновку про доцільність збереження застосованого щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який забезпечить його належну процесуальну поведінку.

Дані обставини у своїй сукупності на сьогоднішній день свідчать про те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані при прийнятті рішення про обрання запобіжного заходу, а саме: що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені вище ризики наразі є реальними та триваючими, вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, альтернативний запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесу-альних обов`язків.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, оскільки вони не забезпечать його належної процесуальної поведінки під час судового розгляду обвинувального акту з додатками.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст. ст. 197 та 199 КПК України на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого до двох місяців, тобто до 26.01.2025 р.

На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисниці про те, що відсутність ризиків передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що обвинувачений звільнений з займаної посади командира ВЧ, зарахований у розпорядження командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ ЗСУ, він не має реальної можливості контактувати зі свідками, свідки, які є військовослужбовцями, не перебувають в безпосередній підлеглості до ОСОБА_9 , останній не має дисціплінарного впливу, єдиний свідок ОСОБА_11 звільнений з військової служби; сторона захисту не заявляла клопотання про виклик певних осіб до суду для допиту та витребування певних речей та документів, судовий розгляд буде здійснюватися за наявності тих свідків та доказів, які надав прокурор, подання додаткових доказів не передбачається; зазначення прокурором того факту, що ОСОБА_9 попередньо притягувався до кримінальної відповідальності і це виправдовує застосування тримання під вартою, то на даній стадії процесу апеляційний суд не досліджує докази в кримінальному провадженні, а лише досліджує наявність підстав і ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які і є підставою для продовження строку тримання під вартою.

Згідно довідки про рух розгляду справи, судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_12 не завершено, проведено тільки підготовче судове засідання, тобто не допитані свідки, не досліджені докази (а. пр. 75), а тому доводи апеляційної скарги про обрання обвинуваченому занадто суворого запобіжного заходу без визначення розміру застави, апеляційний суд вважає не доречними, тому що вивченням наданих судом першої інстанції та сторонами матеріалів вбачається, що розгляд справи місцевим судом проводиться згідно вимог КПК України, його тривалість залежить від кількох чинників, як об`єктивних так і суб`єктивних та на які суд апеляційної інстанції не має законних підстав для впливу.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисниці про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою без визначення розміру застави, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам виділеного кримінального провадження.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію викладених вище ризиків є запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З урахуванням характеру та тяжкості злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , встановлених судом першої інстанції ризиків, сторона захисту не навела переконливих доказів того, що обвинувачений буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років, а тому у суду першої інстанції були вагомі підстави для продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, апеляційний суд дійшов висновку, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також, беручи до уваги покарання, яке у майбутньому йому загрожує за вчинення особливо тяжкого злочину, враховуючи особу обвинуваченого, підстави і мету запобіжного заходу, стадію розгляду кримінального провадження, яке до спливу строку обраного запобіжного заходу не буде завершено, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, то апеляційний суд вважає виправданою необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою.

Враховуючи, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні діяння, передбаченого ч. 5 ст. 4261 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану, апеляційний суд, виходячи із вимог п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає, що відсутні підстави для визначення розміру застави.

Приймаючи до уваги існування ризиків передбачених п. п. 1, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, обставини його вчинення, та дані про особу обвинуваченого, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що існують підстави для продовження стосовно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисниці задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 418 та 4221 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Городищенського райсуду Черкаської обл. від 27.11.2024 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_9 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 26.01.2025 р. включно, без визначення розміру застави залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді