Справа № 191/4956/24
Провадження № 1-в/191/611/24
У Х В А Л А

іменем України

04 грудня 2024 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прижигалінської Т.В.

за участю секретаря Силкіної О.Г.

прокурора Бачурного П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області заяву засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Кам`янка-Дніпровська Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, про звільнення від покарання, у відповідність до чинного законодавства,-

В С Т А Н О В И В:

До Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява засудженого ОСОБА_1 про приведення вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2024 року, а також вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2024 року у відповідність до вимог Закону України від 18.07.2024 №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Клопотання мотивовано тим, що розмір кожної вчиненої ним крадіжки складає приблизно 1000,00 грн., тобто з прийняттям закону такі крадіжки є адміністративними правопорушеннями, у зв`язку з чим просить розглянути кримінальні провадження і винести адміністративне стягнення.

Прокурор у судовому засіданні просив заяву засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково, а саме в частині вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2024 року, оскільки до вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2024 року декриміналізація не застосовується.

Засуджений ОСОБА_1 і представник виправної колонії надали суду письмові заяви про розгляд заяви без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2024 року ОСОБА_1 був засуджений за ч.4 ст.185 КК України до 7 років позбавлення волі, за ч.1 ст.357 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_1 остаточно призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Вказаним вироком ОСОБА_1 засуджений за викрадення з корисливих мотивів у ОСОБА_2 пенсійної платіжної картки АТ КБ «Приватбанк» і подальшим неодноразовим викраданням грошових коштів, які перебували на банківському рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_2 , шляхом розрахування за придбані товари. За період часу незаконного використання раніше викраденої пенсійної платіжної картки у 2023 році ОСОБА_1 загалом викрав у ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 51729,14 грн.

09 серпня 2024 набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон №3886-IX). Зокрема, указаним законом викладено нову редакцію статті 51 КУпАП, де частинами 1, 2 визначено, що дрібним викраденням чужого майна шляхом крадіжки є викрадення майна, вартість якого на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 підрозділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або порушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 ПКУ для відповідного року.

При цьому, підпунктом 169.1.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2023 року складає 2684 грн. 00 коп. А отже, сума соціальної пільги у 2023 році становить 1342 грн. 00 коп. (2684 грн. х 50% = 1342 грн. 00 коп.).

Отже, два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розумінні ст.51 КУпАП станом на 01 січня 2023 року складає 2684 грн. 00 коп.

Оскільки загальний розмір викрадених у потерпілого ОСОБА_2 грошових коштів значно перевищує два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, до вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2024 року декриміналізація не застосовується.

Також вироком Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2024 року ОСОБА_1 був засуджений за ч.4 ст.185 КК України до 6 років позбавлення волі, за ч.1 ст.357 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_1 призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення зазначеного вироку вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2024 року, ОСОБА_1 остаточно призначене покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

Вказаним вироком ОСОБА_1 засуджений за викрадення з корисливих мотивів у ОСОБА_3 банківської платіжної картки АТ КБ «Приватбанк» і подальшим неодноразовим викраданням грошових коштів, які перебували на банківському рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_3 , шляхом розрахування за придбані товари. За період часу незаконного використання раніше викраденої пенсійної платіжної картки у грудні 2023 року ОСОБА_1 загалом викрав у ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 1381,50 грн.

Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно з п.13 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

09 серпня 2024 набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон №3886-IX). Зокрема, указаним законом викладено нову редакцію статті 51 КУпАП, де частинами 1, 2 визначено, що дрібним викраденням чужого майна шляхом крадіжки є викрадення майна, вартість якого на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 підрозділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або порушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 ПКУ для відповідного року.

При цьому, підпунктом 169.1.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2023 року складає 2684 грн. 00 коп. А отже, сума соціальної пільги у 2023 році становить 1342 грн. 00 коп. (2684 грн. х 50% = 1342 грн. 00 коп.).

Отже, два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розумінні ст.51 КУпАП станом на 01 січня 2023 року складає 2684 грн. 00 коп.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Закон №3886-IX, яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі. Відповідна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року у справі №278/1566/21.

Відповідно до вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2024 року ОСОБА_1 у грудні 2023 року скоїв таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів на загальну суму 1381 грн. 50 коп.

Згідно ч.2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи те, що вартість майна, яким таємно заволодів ОСОБА_1 у грудні 2023 року, є меншою за два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з якого відповідно до Закону України №3886-ІХ від 18 липня 2024 року настає кримінальна відповідальність за статтею 185 КК України, з огляду на норми ст.5 КК України щодо зворотної дії закону в часі, на підставі ч.2 ст.74 КК України, засудженого слід звільнити від покарання, призначеного вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2024 року за ч.4 ст.185 КК України у зв`язку із усуненням караності вчиненого діяння.

Однак цим же вироком ОСОБА_1 було засуджено за ч.1 ст.357 КК України до 1 року обмеження волі і на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення зазначеного вироку вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2024 року ОСОБА_1 остаточно призначене покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

З огляду на викладене, за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2024 року ОСОБА_1 слід вважати засудженим за ч.1 ст.357 КК України до 1 року обмеження волі і на підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення зазначеного вироку вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2024 року ОСОБА_1 остаточно вважати засудженим до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви засудженого.

На підставі викладеного, керуючись ст.74 КК України, ст.ст.369-372, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву засудженого ОСОБА_1 про звільнення від покарання, призначеного вироком, у відповідність до чинного законодавства, задовольнити частково.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2024 року за ч.4 ст.185 КК України у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що засуджений вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч.1 ст.357 КК України до покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення зазначеного вироку вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2024 року вважати ОСОБА_1 таким, що засуджений до остаточного покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_1 , тобто з 26 січня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Суддя Т. В. Прижигалінська