Справа № 522/5017/25
Провадження по справі № 1-кс/522/1829/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

14 березня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області лейтенант поліції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Одеської області, Саратського району, смт. Сарати, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів раніше судимого,

- до Біляївського районного суду Одеської області 08.02.2023 направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000078 від 31.01.2023 за фактом вчиненням кримінального правопорушення передбаченого ч 4 ст.185 КК України;

- 14.02.2025 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні № 0000074 від 25.01.2025,

підозрюваного в рамках кримінального провадження №0000379 від 12.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_6

підозрюваного - ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Органами досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000379 від 12.03.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Відповідно до клопотання слідчого, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи спільно в групі із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 11.03.2025 року приблизно 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 перебували за адресою: м. Одеса, провулок Успенський, 14, де помітили потерпілу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка рухалась по вказаній вулиці. У зв`язку з цим, у ОСОБА_7 та ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном потерпілої шляхом нападу поєднаним із насильством.

Підійшовши до потерпілої ОСОБА_4 та ОСОБА_7 почали вимагати від останної грошові кошти, на що потерпіла вказала, що має лише 50 гривень.

В цей час, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою, яка проявилась в усній домовленості між ними, діючи умисно, з особистих корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна та обернення його на їхню користь, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та суспільну небезпечність, словесно погрожуючи потерпілій, у період дії воєнного стану, почали вимагати від останньої грошові кошти та цінні речі, в ході чого ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом нападу, діючи умисно, за попередньою змовою із ОСОБА_7 з корисливим мотивом та метою незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, діючи відкрито для ОСОБА_8 , застосував до неї насильство, небезпечне для її здоров`я, а саме: закритою долонею руки (кулаком) наніс декілька ударів в скроневу область, від чого потерпіла втратила орієнтир та впала на землю.

Продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 наніс ще декілька ударів нижніми кінцівками в область голови та лобну ділянку потерпілої, в той час ОСОБА_7 , скориставшись безпорадним станом ОСОБА_8 , шляхом ривка забрав з рук потерпілої належний їй мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S20 FE», 6/128 ГБ, у корпусі блакитного кольору, в чохлі жовтого кольору, з номером телефону НОМЕР_1 , вартістю 9000 гривень.

В подальшому, ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_7 , діючи за попередньою домовленістю, продовжили наносити удари кулаками та нижніми кінцівками по обличчю, голові, ногам, тулубу ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_4 шляхом ривка забрав сумку потерпілої, з якої викрав павербанк фірми «Remax RPP 321» на 50000 ампер чорного кольору, вартістю 2000 гривень, чорний гаманець із екошкіри, який матеріальної цінності для потерпілої не становить, в якому знаходився паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , картка АТ КБ «ПриватБанку» жовтого кольору, грошові кошти у розмірі 900 гривень, а також зв`язку ключів від робочого приміщення та квартири потерпілої з ніж-брелком у вигляді ножа з серцем та написом «ОК» на серці марки «Grand Way» вартістю 800 гривень.

Не припиняючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 після заволодіння майном потерпілої продовжили по черзі наносити багаторазові удари кулаками по голові, обличчю та тулубу ОСОБА_8 , яка лежала на землі, чим спричинили останній тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на обличчі, закритого перелому кісток носа без зміщення, носова кровотеча. Заволодівши майном та грошовими коштами потерпілої, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 залишили ОСОБА_8 , лежати на землі, в напівсвідомому стані.

Заволодівши вказаним чужим майном та завдавши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 12 700 гривень ОСОБА_4 та ОСОБА_7 покинули місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись майном на власний розсуд.

Крім того, 12.03.2025 року, близько 00 год. 00 хв. потерпіла ОСОБА_8 , зустрівшись зі своїм чоловіком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на перехресті вулиці Велика Арнаутська кут вулиці Преображенської, в м. Одесі, розповіла останньому, що стосовно неї двома раніше їй невідомими чоловіками, упродовж попередньої години, був здійснений напад поєднаний із насильством небезпечним для її здоров`я, в результаті якого двоє вищевказаних осіб заволоділи її майном та грошовими коштами.

Через невстановлений в ході досудового розслідування проміжок часу, ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 107, помітили потерпілу ОСОБА_8 спільно із потерпілим ОСОБА_9 , в ході чого у ОСОБА_7 та ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном, у період дії воєнного стану, яке б могло знаходитись у потерпілого, діючи повторно, шляхом нападу поєднаним із насильством.

В цей час, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою, яка проявилась в усній домовленості між ними, діючи умисно, повторно, з особистих корисливих мотивів, з метою відкритого викрадення чужого майна та обернення його на їхню користь, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та суспільну небезпечність, підійшовши позаду ОСОБА_9 , спільно нанесли декілька ударів кулаком в область потилиці потерпілого, у зв`язку із чим останній втратив орієнтир та впав на землю, а потерпіла ОСОБА_8 побігла гукати інших осіб на допомогу.

Продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 скориставшись безпорадним станом ОСОБА_9 заволодів срібною обручкою, 925 проби, вартістю 2500 гривень, попередньо зламавши безіменний палець потерпілого. В цей час, коли ОСОБА_4 продовжував наносити тілесні ушкодження за допомогою верхніх та нижніх кінцівок по голові та корпусу ОСОБА_9 , ОСОБА_7 дістав із внутрішньої кишені куртки потерпілого грошові кошти в загальній сумі 28 800 гривень, після чого, від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий повністю втратив свідомість.

ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_7 своїми діями спричинили потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на обличчі, закритого перелому кісток носа, забої м`яких тканин голови.

Прийшовши до тями в медичному закладі, ОСОБА_9 виявив відсутність мобільного телефону марки «RealMe GT Neo 2», зеленого кольору, у чорному пластиковому чохлі, 8/128 ГБ, з номером телефону НОМЕР_2 , вартістю 10 000 гривень, яким спільно заволоділи ОСОБА_7 та ОСОБА_4 в ході нападу.

Заволодівши вказаним чужим майном та завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 41 300 гривень ОСОБА_4 та ОСОБА_7 покинули місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись майном на власний розсуд.

12.03.2025 ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

13.03.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Пред`явлена ОСОБА_4 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, долученими до клопотання слідчого.

У зв`язку з чим, слідчий звернувся до суду із клопотанням про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити в повному обсязі, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені п.п.1,3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні чи вчинити нове кримінальне правопорушення.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 та підозрюваний в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого, оскільки ризики не доведені, в підозрюваного є постійне місце проживання, просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, допитавши підозрюваного, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду.

Відповідно до ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Погоджуючись з прокурором, слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

Висновки органу досудового розслідування щодо причетності підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими, тому слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри тією мірою, щоб виправдати застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК). Відповідне судове рішення, як передбачено частиною другою статті 371 зазначеного Кодексу, ухвалюється в нарадчій кімнаті. До цього часу висловлювати власну позицію по суті справи, а також вчиняти будь-які дії, що є прямим або опосередкованим проявом такої позиції, суд не вправі, оскільки це може викликати обґрунтований сумнів у його неупередженості.

Як встановлено в судовому засіданні, підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, відповідальність за який передбачає позбавлення волі на строк на 15 років з конфіскацією майна, підозрюваний не одружений, офіційно не працює, дітей на утриманні не має, станом на теперішній час притягується до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, що в цілому свідчить про відсутність в нього міцних соціальних зв`язків, проте враховуючи важкість, резонансність та суцільну небезпечність інкримінованого діяння, враховуючи, що досудове слідство знаходиться на початковому етапі, є достатньо підстав вважати що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, може вчинити нові кримінальні правопорушення.

Пред`явлена підозрюваному ОСОБА_4 підозра обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: поясненнями потерпілого ОСОБА_8 , поясненнями потерпілого ОСОБА_9 , протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками від 12.03.2025, протоколами огляду предметів від 13.03.2025, протоколом обшуку від 12.03.2025.

Щодо існування ризиків.

Суд вважає, що наразі наявні ризики, визначені ст. 177 КПК, і що необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, суд враховує, що вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень як обставина, яка впливає на вибір судом виду запобіжного заходу (пункт 1 частини 1 статті 178 КПК), має опосередкований вплив й на оцінку рівня ймовірності вчинення підозрюваним тих чи інших дій, які кваліфікуються як ризики за статтею 177 КПК. Чим меншою є вагомість зібраних доказів на підтвердження підозри та чим нижчим є рівень її обґрунтованості, тим меншою є вірогідність незаконного втручання особи підозрюваного ОСОБА_4 у хід досудового розслідування чи переховування від правосуддя, і навпаки.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

Щодо існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що наразі продовжують існувати ризики, визначені ст. 177 КПК, і що необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Запобіжні заходи застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження. Їх дія носить превентивний (попереджувальний) характер реалізації особами дій, направлених на перешкоджання здійсненню правосуддя у справі.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, суд враховує, що вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення як обставина, яка впливає на вибір судом виду запобіжного заходу (пункт 1 частини 1 статті 178 КПК), має опосередкований вплив й на оцінку рівня ймовірності вчинення підозрюваним тих чи інших дій, які кваліфікуються як ризики за статтею 177 КПК. Чим меншою є вагомість зібраних доказів на підтвердження підозри та чим нижчим є рівень її обґрунтованості, тим меншою є вірогідність незаконного втручання особи підозрюваного у хід досудового розслідування чи переховування від правосуддя, і навпаки.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

При цьому, слідчий суддя зауважує на тому, що ризик по своїй правовій природі це, зокрема, невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій та запобіжний захід застосовується саме для запобігання ризиків, тобто до моменту їх настання.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Щодо ризику переховування від суду.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України. Санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при констатації наявності вказаного ризику. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58). Тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному у сукупності з іншими обставинами, якими в цьому випадку є законодавчі приписи щодо неможливості застосування «пільгових» інститутів кримінального права у відповідній категорії справ, та наявність документів для виїзду закордон.

Отже, оцінюючи можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, слідчий суддя вважає такі дії вірогідними в будь-який момент кримінального провадження. Співставлення можливих негативних для обвинуваченого наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Тому з метою нівелювання такого ризику переховування, застосування до підозрюваного запобіжного заходу в уигляді тримання під вартою, вбачається обґрунтованим.

Тому, слідчий суддя погоджується з прокурором, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування обвинуваченого від суду.

Наведені обставини в сукупності дають підстави дійти висновку про наявність ризику ймовірного переховування від органу досудового розслідування чи суду.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Під час оцінки цього ризику слідчий суддя виходить з того, що:

- по-перше, показання свідків, як тих, що вже допитані в ході досудового розслідування, так і тих, які можуть бути допитані у подальшому, є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні;

- по-друге, встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Оцінюючи наявність цього ризику слідчий суддя враховує, що орган досудового розслідування не встановив усіх учасників, які ймовірно причетні до кримінальних правопорушень, що розслідуються у межах цього кримінального провадження.

Окрім цього, слідчий суддя вразховує що інкримінований злочин було вчинено із погрозою з погрозою насильства над потерпілим, обмеження його прав, свобод та законних інтересів, що формуєу слідчого судді переконання щодо наявності ризику впливу підозрюваним на учасників цього кримінального провадження таких як потерпілий та свідки в подальшому ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя також враховує, що станом на теперішній час до Біляївського районного суду Одеської області 08.02.2023 направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000078 від 31.01.2023 за фактом вчиненням кримінального правопорушення передбаченого ч 4 ст.185 КК України. Окрім цього, 14.02.2025 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні № 0000074 від 25.01.2025.

Наведені обставини дають підстави вважати ймовірним наявність такого ризику на даному етапі досудового розслідування вказаного кримінального провадження.

Щодо застосування менш суворого запобіжного заходу.

Встановлені під час судового засідання обставини у свої сукупності та взаємозв`язку формують у суду переконання, що запобігти доведеним під час розгляду клопотання слідчого ризикам неможливо без застосування запобіжного заходу. Однак, суд в цьому випадку не може погодитися з прокурором, що наявність цих ризиків є безумовною підставою для ізоляції підозрюваного і взяття його під варту.

Частиною 1 ст. 176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м?якого (особисте зобов?язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Суд відмовляє у застосуванні чи продовженні строку дії запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч. 3 ст. 176 КПК України).

Проте, в цьому кримінальному провадженні на даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя не вбачає за можливе запобігти ризикам кримінального провадження із застосуванням запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, в тому числі цілодобового, який хоча і пов`язаний з ізоляцією підозрюваного від суспільства, однак зважаючи на встановлені на цьому етапі досудового розслідування ризики, може виявитися неефективним з таких же підстав.

Необхідно враховувати виключну цинічність діяння, вчиненного в період здійснення Україною збройної відсічі РФ, вчиненого з погрозою насильства над потерпілими, що створює уявлення безкарності в очах суспільства.

Окрім цього, слідчий суддя враховує, що в рамках вказаного кримінального провадження ще не проведені усі необхідні слідчі дії, мають бути призначені експертизи, встановлені усі причетні до кримінального провадження учасники, встановлений розмір шкоди, а тому вірогідність наявності зазначених ризиків дуже висока.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги тяжкість кримінального правопорушення та роль підозрюваного ОСОБА_4 у його вчиненні, встановлені у ході досудового розслідування ризики, які слідчий суддя визнав обґрунтованими, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, а також враховуючи недостатність застосування інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованим.

Тож, наведені вище обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою тяжкого кримінального правопорушення, а також наявність вищезазначених ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Під час досудового слідства встановлено обставини, які слід врахувати при обранні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, а саме:

-вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину;

-тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у вчиненні вказаного злочину;

- вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 ;

- міцність соціальних зв`язків підозрюваного ОСОБА_4 .

За таких обставин, наявні достатні підстави вважати, що обрання менш суворого запобіжного заходу до ОСОБА_4 не запобігатиме наведеним ризикам.

Враховуючи наведені міркування, на думку слідчого судді, обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Інші, менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаному ризику, передбаченому ст.177 КПК України.

Окрім цього, слідчий суддя враховує, що рамках вказанного кримінального провадження ще не проведені усі необхідні слідчі дії, не встановлені усі причетні до вчинення злочину особи, а тому вірогідність наявності зазначених ризиків дуже висока.

Відповідно до приписів ч.1 ст.219 КПК України, досудове розслідування має бути завершене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

За результатом розгляду клопотання слідчого чи прокурора про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя застосовує запобіжний захід в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шестидесяти днів.

ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України 13.03.2025. Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 лютого 2025 року (справа №369/16172/20), виходячи з положень статей 115, 219 КПК, при обчисленні двомісячного строку досудового розслідування, день коли особу було повідомлено про підозру, не береться до уваги як день, від якого починається вказаний строк, а тому досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні закінчується 13.05.2025, а тому саме до цього строку слідчий суддя може обрати запобіжний захід.

Зважаючи на те, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, враховуючи дані про особу підозрюваного, його ролі в інкримінованому діянні, а саме беручи до уваги вказане кримінальне правопорушення було вчинене за попердньою змовою групою осіб, з урахуванням майнового та сімейного стану підозрюваного, його характеристики, доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, беручи до уваги що інкримінований злочин було вчинено із застосуванням фізичного насильства до потерпілих, вважаю за доцільне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області лейтенант поліції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеській слідчий ізолятор», до 60 днів в межах строку досудового розслідування, тобто до 10.05.2025 включно, без визначення застави.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою становить 60 днів та обчислюється з моменту фактичного затримання підозрюваного, тобто з 12.03.2025.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали слідчого судді буде складено та проголошено 18.03.2025 року о 10:00 годині в залі суду №131.

Слідчий суддя: ОСОБА_10