Справа № 626/3445/24
Провадження № 1-кп/626/77/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м.Берестин

Красноградський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красноградського районноного суду матеріали кримінального провадження № 0000834 від 23.08.2024 по обвинуваченню: ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дзержинськ Донецької області, громадянина України, неодруженого, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

18 серпня 2024 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи на території м.Берестин Харківської області, умисно, з корисливого мотиву, привласнив офіційний документ-пластикову банківську картку банку АТ "Ощадбанк" № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_6 . Після чого обвинувачений розпорядився нею на свій розсуд. Крім того, обвинувачений з 18 серпня 2024 до 20 серпня 2024 року, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", з прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, по корисливим мотивам, шляхом вільного доступу, з платіжної картки банку АТ "Ощадбанк" № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_6 , шляхом розрахування нею за товари, викрав грошові кошти у розмірі 6738,95 грн., що належать ОСОБА_6 , та розпорядився коштами на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вищевказану суму. Цивільний позов не заявлено.

У пред`явленому обвинуваченні ОСОБА_4 у судовому засіданні свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст. 185 КК України визнав повністю. Не оспорював факти викладені в обвинувальному акті та показав, як викладено вище, підтвердивши обставини вчинених ним кримінальних правопорушеннь. Просив суворо його не карати, врахувати, що він розкаявся у скоєному.

Суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції у суду відсутні. Окрім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 з 18 до 20 серпня 2024 року вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену в умовах воєнного стану і кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України. Дії ОСОБА_4 18 серпня 2024 року вірно кваліфіковані за ч.1 ст.357 КК України, як привласнення офіційних документів вчинене з корисливих мотивів.

При обранні виду та розміру покарання, суд приймає до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєних кримінальних правопорушень. Відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст.185 КК України є тяжким злочином, а ч.1 ст.357 КК України - кримінальним проступком.

Згідно ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Обставинами, які пом"якшують покарання, згідно зі ст.66 КК України , суд вважає те, що обвинувачений ОСОБА_4 розкаявся у вчинених кримінальних правопорушеннях, яке було висловлене у критичному ставленні до своєї протиправної поведінки, визнанні винуватості та готовності нести передбачену законом кримінальну відповідальність, активно сприяв у його розкритті. Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, не встановлені.

Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які пом`якшують та обтяжують його. З врахуванням роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Враховуючи обставини справи, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_4 на обліку у лікаря психіатра і нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, раніше засуджений не був, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 мінімальне покарання в межах, встановлених в санкції статей за якими кваліфіковані його дії у виді обмеження та позбавлення волі, як необхідне і достатнє для його виправлення і перевиховання та запобігання вчиненню ним нових правопорушень. Суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання за сукупністю злочинів може визначатися шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд вважає доцільним призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень відповідно до ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Суд, виходячи із мети та принципів права, справедливості й достатності обраного покарання, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, приходить до висновку, враховуючи, що ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному, цивільний позов не заявлений, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання.Відповідно до ст. 75 КК України, вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк два роки та з покладенням відповідно до ч.1 ст.76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Таке покарання, на переконання суду, необхідне для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Питання про речові докази та документи суд вирішить відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-374 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України.

Призначити ОСОБА_4 за ч.1 ст.357 КК України покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді 5 (п"яти) років позбавлення волі. Відповідно до ст.70 КК України, за сукупністю вказаних кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначити остаточне покарання ОСОБА_4 у виді 5 (п"яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням із встановленням іспитового строку два роки. Згідно з ч.1 ст.76 КК України, покласти на нього наступні обов"язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасувати арешт майна згідно ухвали слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 06.09.2024.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області впродовж 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку надати учасникам провадження: присутнім - вручити в суді, відсутнім - надіслати поштою.

Суддя