Справа № 365/751/24
Номер провадження 1-кп/365/18/25
В И Р О К

Іменем України

16 квітня 2025 року с-ще Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 3 кримінальну справу по розгляду кримінальних проваджень №0000137 від 23.08.2024, №0000014 від 18.01.2025 та №0000012 від 08.01.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт Згурівка Київської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, працездатного, який не працює, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, дітей не має, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Згурівського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років позбавлення волі, звільненого ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11.10.2023 умовно-достроково, невідбутий строк: 1 рік 6 місяців 26 днів,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 162, ст. 336 КК України,

У С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим, востаннє вироком Згурівського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільнений ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11.10.2023 умовно-достроково, невідбутий строк: 1 рік 6 місяців 26 днів, на шлях виправлення не став та протягом невідбутої частини покарання вчинив нові кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон), домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до п. 14 ч. 1 зазначеного Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 3 Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на осіб, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою.

Також встановлено, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, востаннє вироком Згурівського районного суду Київської області від 19.05.2020 за ч. 3 ст. 185 КК України, до 5 років позбавлення волі. 11.10.2023 відповідно до ст. 81 КК України звільнений умовно-достроково з Коростенської виправної колонії № 71 з невідбутим строком 1 рік 6 місяців 26 днів.

Крім цього, ОСОБА_4 , будучи особою, раніше неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства по відношенню до особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, а саме сестри ОСОБА_5 за ст. 173-2 КУпАП, діючи в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, ст. 29 Конституції України, згідно з якою кожна людина має право на особисту недоторканість, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на підґрунті конфліктних сімейних відносин, умисно, систематично вчиняє психологічне насильство по відношенню до своєї сестри ОСОБА_5 , з якою останній постійно спільно проживає в одному помешканні та пов`язаний спільним побутом, що призвело до її психологічних страждань.

А саме, ОСОБА_4 систематично, умисно, на підґрунті конфліктних побутових сімейних відносин, вчиняє по відношенню до своєї сестри ОСОБА_5 дії, виражені у словесних образах, висловлюваннях на її адресу словами нецензурної лайки, приниженні та залякуванні, тим самим викликавши у ОСОБА_5 негативні психологічні зміни, які обмежують її активну самореалізацію та соціальне функціонування.

Так, 03.02.2024 приблизно о 02 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання в буд. АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання, на ґрунті неприязних відносин, вчинив відносно своєї сестри ОСОБА_5 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні нецензурною лайкою. На зауваження припинити свої дії ОСОБА_4 не реагував, внаслідок чого завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_5 , що призвело до її психологічних страждань. За вказані дії 07.03.2024 Згурівським районним судом Київської області ОСОБА_4 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень 00 копійок.

Крім цього, 23.02.2024 приблизно о 16 год. 40 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання в буд. АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання, на ґрунті неприязних відносин, вчинив відносно своєї сестри ОСОБА_5 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні нецензурною лайкою на її адресу. На зауваження припинити свої дії ОСОБА_4 не реагував, внаслідок чого завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_5 , що призвело до її психологічних страждань. За вказані дії 30.04.2024 Згурівським районним судом Київської області ОСОБА_4 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень 00 копійок.

В подальшому, 09.06.2024 приблизно о 12 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання в буд. АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання, на ґрунті неприязних відносин, вчинив відносно своєї сестри ОСОБА_5 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні нецензурною лайкою в її адресу, погрозами фізичною розправою. На зауваження припинити свої дії ОСОБА_4 не реагував, внаслідок чого завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_5 , що призвело до її психологічних страждань. За вказані дії 26.06.2024 Згурівським районним судом Київської області ОСОБА_4 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та застосовано щодо нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Крім того, 18.08.2024 приблизно о 19 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання в буд. АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання, на ґрунті неприязних відносин, вчинив відносно своєї сестри ОСОБА_5 насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою та вчинення сварки. На зауваження припинити свої дії ОСОБА_4 не реагував, внаслідок чого завдав шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_5 , що призвело до її психологічних страждань.

Відповідно до висновку експерта № 1299 від 27.09.2024 за результатами проведення судово-психологічної експертизи, внаслідок агресивної поведінки брата, у ОСОБА_5 , 1983 р.н., виникали негативні психоемоційні переживання (страх за здоров`я своє та матері, напруга та тривожне очікування нової агресії, нестійкий настрій, почуття приниженої гідності та образи, сором перед оточуючими), що заподіює потерпілій моральні страждання.

Ситуації агресивної поведінки брата в стані сп`яніння є для ОСОБА_5 психотравмуючими, призводять до негативних психоемоційних переживань, наслідки даних ситуацій погіршують соціальне функціонування потерпілої та погіршують якість її життя.

Негативний психоемоційний стан, обумовлений агресивною поведінкою брата, виникає у ОСОБА_5 періодично, тимчасово погіршує її життя протягом останнього року.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ст. 126-1 КК України, а саме домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_6 , відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 405280 та відповідно до договору купівлі-продажу: 5345 від 12.12.2006, має у своїй власності будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Вищевказаний будинок огороджений металевим парканом з усіх сторін, вхід на територію садиби здійснюється через хвіртку, яка має закриваючий механізм у вигляді металевого засуву.

Статтею 30 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи.

18 січня 2025 року, приблизно о 06 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 проходив повз домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У цей час, у ОСОБА_4 виник умисел на незаконне проникнення до житла та іншого домоволодіння особи.

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла та іншого володіння особи, тобто території садиби та будинку, розташованого за вищевказаною адресою, достовірно усвідомлюючи, що він порушує недоторканність житла та іншого володіння громадян і бажаючи вчинити такі дії, за відсутності дозволу власника, самовільно, протизаконно, шляхом відкривання зачиненої хвіртки, проник до належної ОСОБА_6 території садиби за адресою: АДРЕСА_2 , а в подальшому продовжуючи свої протиправні дії, проник до житла за вищевказаною адресою, відчинивши вхідні двері будинку зйомною ручкою від вхідних дверей, яка перебувала при ньому, тим самим грубо порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України.

У цей час, власниця будинку ОСОБА_6 перебувала в одній із житлових кімнат будинку за вищевказаною адресою та почула, що в приміщенні кухні перебуває невідома особа. Увімкнувши світло, остання побачила чоловіка, яким в подальшому виявився ОСОБА_4 . Дозволу на перебування ОСОБА_4 на території двору та будинку, ОСОБА_6 останньому не давала.

У свою чергу, ОСОБА_6 , побачивши ОСОБА_4 , злякалася та в категоричній формі заборонила останньому перебувати в будинку. Після чого, ОСОБА_4 покинув приміщення будинку через відчинене ним вікно кухні.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, а саме незаконне проникнення до житла та іншого володіння особи.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992, військовий обов`язок включає призов на військову службу.

Згідно з ч. 3 ст. 2 вказаного Закону порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджується Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993, мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 65/2022, затвердженого Законом України № 2105-ІХ від 03.03.2022, на території України оголошено загальну мобілізацію. Строк проведення загальної мобілізації неодноразово продовжувався. Зокрема, Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 06 травня 2024 року № 272/2024, затвердженого Законом України від 08 травня 2024 року № 3685-ІХ, Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 23 липня 2024 року № 470/2024, затвердженого Законом України від 23 липня 2024 року № 3892-ІХ, Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 28 жовтня 2024 року № 741/2024, затвердженого Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4025-ІХ.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Так, 03.04.2003 ОСОБА_4 був зарахований в запас та в подальшому перебував на військовому обліку, як військовозобов`язаний у запасі у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до картки обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного запасу від 05.12.2024 та довідки № 224/476 військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 визнано придатним до військової служби.

07.12.2024 приблизно о 14 годині 15 хвилин у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_3 , офіцер відділу обліку мобілізаційного забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 , якого на підставі наказу № 322 від 10.11.2024 уповноваженого здійснювати оповіщення військовозобов`язаних в Збройні Сили України, вручив ОСОБА_4 під письмову розписку повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 06 годину 00 хвилин 09.12.2024 з метою відправки для проходження військової служби за мобілізацією.

Однак, 09.12.2024 ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, діючи умисно, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України», ст. 22 Закону України «Про загальну мобілізацію», без поважних причин, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, до вищевказаного пункту відправки для відправки до Збройних Сил України для проходження військової служби у визначений час не прибув, внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації та вчинив ухилення від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

Таким чином, військовозобов`язаний ОСОБА_4 , всупереч вимозі ст. 65 Конституції України про конституційний обов`язок захисту Вітчизни незалежності та територіальної цілісності України, а також в порушення вищевказаних вимог законодавства України, умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації та проходження військової служби у Збройних Силах України.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ст. 336 КК України, а саме ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

ІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 вказаних вище кримінальних правопорушень встановлені судом шляхом дослідження сукупності доказів, обсяг дослідження яких був визначений з урахуванням думок учасників судового провадження в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України.

Переконавшись у тому, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст обвинувачення, фактичні обставини справи, які ніхто не оспорює,погоджуються з кваліфікацією вчиненого діяння, а прокурор, не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши цим особам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, згідно з ч. 3 ст. 349КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень,обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.

Згідно до ст. 337 КПК України суд діє лише в межах висунутого обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 162 та ст. 336 КК України, визнав повністю та пояснив, що, будучи умовно-достроково звільненим від відбування покарання, в період невідбутої частини покарання, ним дійсно вчинені зазначені кримінальні правопорушення за викладених у відповідних обвинувальних актах обставин. У потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 він попросив вибачення, у вчиненому кається та готовий нести відповідальність за законом.

У судове засідання потерпіла ОСОБА_5 , яка є потерпілою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України, не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином, 11.02.2025 від неї надійшла заява про розгляд кримінального провадження без її участі, щодо міри покарання покладається на розсуд суду, претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 не має.

Потерпіла ОСОБА_6 , яка є потерпілою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином, 17.02.2025 та 15.04.2025 від неї надійшли заяви, в яких потерпіла ОСОБА_6 просила проводити розгляд кримінального провадження без її участі, щодо міри покарання покладається на розсуд суду, претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 не має.

Суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані правильно за ст. 126-1 КК України, так як обвинувачений своїми умисними діями вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої особи.

Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що мало місце діяння у вчиненні якого обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 , це діяння містить склад кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України, а тому суд вважає доведеною вину обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані правильно за ч. 1 ст. 162 КК України, так як обвинувачений своїми умисними діями вчинив незаконне проникнення до житла та іншого володіння особи.

Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що мало місце діяння у вчиненні якого обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 , це діяння містить склад кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, а тому суд вважає доведеною вину обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані правильно за ст. 336 КК України, так як обвинувачений своїми умисними діями вчинив ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що мало місце діяння у вчиненні якого обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 , це діяння містить склад кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 336 КК України, а тому суд вважає доведеною вину обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ст. 336 КК України.

ІІІ. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого за вчинення ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України, суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого за вчинення ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України, суд визнає: рецидив злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого за вчинення ним кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого за вчинення ним кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, суд визнає: вчинення правопорушення щодо особи похилого віку.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого за вчинення ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 336 КК України, суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого за вчинення ним кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 336 КК України, суд визнає: рецидив злочинів.

ІV. Мотиви призначення покарання.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 зазначила, що обвинувачений ОСОБА_4 був звільнений від відбування покарання умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 6 місяців 26 днів. Просилапризначити обвинуваченому ОСОБА_4 : за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 126-1 КК України, покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік; за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік; за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 336 КК України, призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим,призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, а саме 1 рік, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у своїх письмових заявах зазначили, що покладаються на розсуд суду щодо призначення покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 погоджується з мірою покарання, визначеною прокурором.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує наступне.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, є нетяжким злочином.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, є кримінальним проступком.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, є нетяжким злочином.

Крім тяжкості та суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, суд враховує дані про особу обвинуваченогоОСОБА_4 , який раніше неодноразово судимий, востаннє вироком Згурівського районного суду Київської області від 19.05.2020 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років позбавлення волі, звільнений ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11.10.2023 умовно-достроково, невідбутий строк: 1 рік 6 місяців 26 днів, на шлях виправлення не став, протягом невідбутої частини покарання вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ст. 126-1, ч. 1 ст. 162 та ст. 336 КК України, не є депутатом будь-якого рівня, не працює, на обліку як безробітний не перебуває, військовозобов`язаний, на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, протягом року неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, у тому числі за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством.

Суд також враховує передбачені ст. 66, 67 КК України та визнані судом обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч. 5 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті.

За таких обставин, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 , будучи умовно-достроково звільненим від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання вчинив три кримінальні правопорушення, суд вбачає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо в межах санкції відповідних статтей Кримінального кодексу України, а саме: за ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі, за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі, за ст. 336 КК України у виді позбавлення волі, та визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Згурівського районного суду Київської області від 19.05.2020.

V. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях відносно ОСОБА_4 №0000137 від 23.08.2024 за ст. 126-1 КК України, № 0000014 від 18.01.2025 за ч. 1 ст. 162 КК України, та № 0000012 від 08.01.2025 за ст. 336 КК України, обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили від прокурора не надходило.

Кримінальними правопорушеннями майнової шкоди не завдано.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Підстави для застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи відсутні.

Викривачі у кримінальному провадженні відсутні, розмір винагороди не встановлювався.

Питання про долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 50, 65-67, 70, 71, 81, 126-1, ч. 1 ст. 162, ст. 336 КК України, ст. 349, 368, 370, 373, 374, 392-395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1, ч. 1 ст. 162, ст. 336 КК України, та призначити йому покарання:

-за ст. 126-1 КК Україниу виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

-за ч. 1 ст. 162 КК Україниу виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

-за ст. 336 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вирокомЗгурівського районного суду Київської області від 19.05.2020 та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази, зібрані у кримінальному провадженні № 0000014 від 18.01.2025 за ч. 1 ст. 162 КК України, а саме, папілярні сліди ліній рук, які наклеєно на паперовий лист А4, та поміщено до паперового конверту № 1, та передані на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів відділу поліції № 1 Броварського РУП ГУНП в Київській області знищити.

Диск у форматі CD-R, фірми «HP», на поверхні якого зроблений рукописний напис маркером «Вручення повістки ОСОБА_4 », визнаний документом та приєднаний до матеріалів кримінального провадження № 0000012 як речовий доказ - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Документи, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000012 від 08.01.2025 за ст. 336 КК України, а саме: оригінал розписки, виданої на ОСОБА_4 про отримання повістки для проходження ВЛК; оригінал розписки, виданої на ОСОБА_4 про отримання повістки на прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 ; оригінал мобілізаційного розпорядження, виданого на ОСОБА_4 ; копію картки обстеження та медичного огляду на ОСОБА_4 ; оригінал довідки № 224/476 на ОСОБА_4 , які у паперовому конверті зберігаються при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним в порядку статті 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційних скарг до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Згурівський районний суд Київської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1