ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/1371/24
провадження № 1-кп/691/338/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

сторони кримінального провадження:

обвинувачений ОСОБА_3

потерпілий ОСОБА_4

розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 серпня 2024 року за №0000132, яке надійшло до Городищенського районного суду Черкаської області від Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону Прокуратура України про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Городище Черкаської області, українця, громадянина України, не одруженого, з професійно-технічною освітою, військовослужбовця Збойних Сил України у військовому званні солдат, місце реєстрації АДРЕСА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , раніше судимого вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 08 жовтня 2024 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних доходів громадян, що становить 17000 грн.,-

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

встановив:

ОСОБА_3 , обвинувачується в тому, що будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді майстра- номера обслуги 1 відділення мінометного взводу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», 05 липня 2024 року близько 14 год. 00 хв., перебуваючи біля двору будинку за адресою АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом на нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_4 , який перебував на той час за кермом автомобіля «Ніссан Рог», кулаком правої руки наніс два удари в обличчя потерпілого, через відчинене водійське скло, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синця та припухлості м`яких тканин лівої скроневої ділянки, які відповідно до висновку експерта Корсунь-Шевченківського міжрайонного відділення Комунальної Установм «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 08 жовтня 2024 року № 05-11-01/172, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 , в порядкуст. 302 КПК України, надійшов до Городищенського районного суду Черкаської області 02 грудня 2024 року з клопотанням прокурора Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону Прокуратура України ОСОБА_5 про його розгляд у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України, визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта судом. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне. Судом було повідомлено прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого про їх право взяти участь у судовому засіданні, про що постановлено ухвалу від 02 грудня 2024 року.

Зі змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , яка була складена в присутності захисника - адвоката ОСОБА_6 , вбачається, що обвинувачений беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, вчинення умисного легкого тілесного ушкодження, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України, надав свою згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні та дав згоду щодо призначення покарання за ч.1 ст. 125 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.. Потерпілий ОСОБА_4 , 29 листопада 2024 року звернувся із заявою до прокурора Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 , відповідно до якої дав згоду на розгляд обвинувального акту стосовно ОСОБА_3 у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду в судовому засіданні та не заперечив проти призначення покарання обвинуваченому у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн..

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини, свою вину у вчиненні кримінального проступку визнав і суду пояснив, що, дійсно, 05 липня 2024 року близько 14 год. 00 хв., перебуваючи біля двору будинку за адресою АДРЕСА_2 , через відчинене скло, кулаком правої руки наніс два удари в обличчя потерпілого ОСОБА_4 , який перебував за кермом автомобіля «Ніссан Рог». Про скоєний вчинок жалкує. В подальшому протиправної поведінки допускати не буде. Просив суворо не карати, призначити покарання у виді штрафу.

Потерпілий ОСОБА_4 , пояснив, що між ним та обвинуваченим сталося 05 липня 2024 року непорозуміння, в ході якого через відкрите вікно автомобіля, обвинувачений наніс йому кулаком два удари в обличчя. З обвинуваченим примирився та не має до нього претензій морального та матеріального характеру.

Прокурор ОСОБА_5 і захисник ОСОБА_6 , повідомлені, участь в судовому засіданні не взяли, подали клопотання від 19 грудня 2024 року за вхідними №ЕП-3030/24 і №ЕП-7064/24, вказавши про підтримання клопотання і доцільністть розгляду обвинувального акта за правилами спрощеного провадження, без виклику сторін кримінального провадження.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, його заяву та потерпілого, в яких вони зазначили, що не оспорюють встановлені під час дізнання обставини і згідні з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням клопотання інших учасників судового провадження, перевіривши їх позицію в підготовчому засіданні, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують обставини, встановлені судом.

ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу. Зміст заяви підтриманий шляхом надання показів.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

Суспільна небезпека кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 КК України, яке відноситься до Розділу ІІ Кримінального Кодексу України «Кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я», полягає в тому, що винна особа, посягаючи на здоров`я іншої особи, наражає на небезпеку заподіянням шкоди. Безпосереднім об`єктом даного кримінального правопорушення є здоров`я особи. З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення полягає у вчиненні легкого тілесного ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів, а із суб`єктивної сторони характеризується прямим або непрямим умислом.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №235/8504/15-к, особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя кримінального правопорушення, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення протиправних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Статтею 1 КК України, визначено, що Кримінальний Кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом», п.53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів. Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність, п.86 рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Вєренцов проти України».

Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який віднесено за ч.1 ст.125 КК України до кримінальних проступків, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання та обставини, які обтяжують покарання;

- вимоги ст. 8 Конституції України, згідно якої в Україні діє принцип верховенства права і як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного; адекватність покарання має відповідати ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України;

- загальні засади призначення покарання, закріплені в ст. 65 КК України;

- роз`яснення, наведені в п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо реалізації принципу законності, справедливості та індивідуалізації покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного;

- практику ЄСПЛ, зокрема: рішення «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року про те, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає спів мірним, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Суд, бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_3 має вік 39 років, осудний, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра за медичною допомогою не звертався, згідно довідки №01-03-06/1471 від 14 жовтня 2024 року Комунального некомерційного підприємства "Городищенське медичне об"єднання" Городищенської міської ради Черкаської області, відповідно до характеристики за місцем проживання характеризується посередньо, згідно вимоги УІАП ГУНП в Черкаській області ДІАП Національної поліції від 14 жовтня 2024 року №18-12102024/71009 про судимість, до кримінальної відповідальності притягується не вперше: 05 березня 2024 року ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області, на підставі ч.2 ст.49 КК України закрито кримінальне провадження про обвинувачення у вчиненні кримінального проступку за ч.2 ст.125 КК України, вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 08 жовтня 2024 року засуджений за ч.1 ст.309 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних доходів громадян, що становить 17000 грн., вину визнав, з потерпілим примирився.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З врахуванням вище наведеного, суд, приходить до переконання, що виправленню, перевихованню обвинуваченого ОСОБА_3 може сприяти покарання не пов`язане з його ізоляцією від суспільства, і остільки на цьому не наполягають і сторони кримінального провадження, призначає йому покарання погоджене з прокурором у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., яке передбачене санкцією ч.1 ст.125 КК України, остільки вважає, що саме таке покарання є необхідним й достатнім та сприятиме попередженню вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, формуватиме у нього звичку законослухняної поведінки у житті, побуті, громадських місцях.

Визначене обвинуваченому покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності, і воно випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду, встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України, основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Питання доцільності застосування запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст. 22,26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Речових доказів у кримінальному провадженні не має.

Керуючись ст. ст. 368-371,373-374,376, 381-382 КПК України, суд -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_3 винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 Кримінального Кодексу України, і призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн..

На підставі ч.3 ст.72 КК України, покарання за вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 19 грудня 2024 року у виді штрафу, виконувати самостійно.

Запобіжні заходи стосовно ОСОБА_3 , на час вступу вироку у законну силу, судом не обиралися.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Речових доказів у кримінальному провадженні не має.

Вирок може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1