Дата документу 16.01.2025Справа № 554/246/21
Провадження № 1-кп/554/315/2025
У Х В А Л А

16.01.2025 року

Октябрський районний суд м. Полтави в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Полтава клопотання сторони захисту у кримінальному провадженні за обвинуваченням: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за ч. 3 ст. 369 КК України,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у пропозиції надати на наданні неправомірної вигоди службовій особі за вчинення нею в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду та в інтересах третіх осіб дій з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб, протягом квітня- травня 2020 року, на території Полтавської області, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

29.10.2024 року обвинувачені та їх захисник вчергове просили розглянути їх клопотання до початку допиту обвинувачених.

1. 20.12.2024 року захисник ОСОБА_6 через електронний суд подала клопотання про визнання протоколу обшуку від 10.06.2020 року (т. 1 а.с.119) та відомостей внесених до нього очевидно недопустимим доказом.

На обґрунтування послалась на те, що протокол обшуку виконано нерозбірливим рукописним текстом, який неможливо прочитати та ідентифікувати безпосередньо процес проведення слідчої дії, порядок проведення огляду місцевості, виявлення, фіксації, вилучення, пакування речових доказів (певних речей та предметів). У протоколі не відображено кількісні і якісні характеристики предметів, які вилучались, їх ідентифікуючі ознаки, які б дозволяли відрізнити об`єкти, як того вимагає Інструкція про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду (в новій редакції)" за № 51/401/649/471/23/125 від 27.08.2010 року. З протоколу обшуку не можливо встановити та відобразити розташування кімнат у будівлі, предметів побуту у офісі, а також логічно відобразити ситуації з розвитком подій. Слідчий не озвучив і не показав звідки і які саме речі вилучаються, їх кількості, типу, маркування,серії та номеру купюр, як це передбачено у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року (справа № 306/2629/17, провадження № 51-2353км20, постанові від 18 липня 2024 року справа № 361/4616/21,) таке порушення є безумовною підставою для визнання обшуку очевидно недопустимим. Відеозапис не містить відомостей про послідовність всіх дій, під час проведення обшуку, а також інформації щодо належного упакування вилученого, перелік якого відмінний, ніж той, що зазначено у самому протоколі, який не наданий під підпис, у ньому не зазначено всіх оперативних працівників, які приймали участь у слідчій дії.

Постанову про проведення невідкладного обшуку, а також щодо проникнення до офісу ОСОБА_7 з метою чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення слідчим ОСОБА_8 не винесена, стороні захисту не відкривались та доступ до них наданий не був.

Не зазначено правову підставу проведення слідчої дії, хоча протокол обшуку містить посилання на частину 3. ст. 233 КПК України. Кому на праві власності належить територія приміщення, де проводиться слідча дія, та чи маються правові підстави щодо проведення слідчої дії за відсутності власника приміщення.

Не зазначено характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовувалися при проведенні слідчої (процесуальної) дії: ким виконувалося відео фіксація, чи роз`яснені права і обов`язки зазначеному спеціалісту під підпис; не зазначено спеціаліста який має право як спеціаліст використовувати технічні засоби фіксації. Протокол не відповідає ч. 3 ст. 104 КПК України - не вказано наявність додатків до протоколу у відповідностідо вимог ст. 105 КПК України.

Перед початком слідчої дії, слідчим не повідомлено, що ведеться відео фіксація, підписи учасників слідчої дії, повідомлення про відео фіксацію в протоколі відсутнє.

Не долучено до протоколу носії інформації, як це передбачено п. 3 ч. 2 ст. 105 КПК України „Додатки до протоколів" складаються особою, яка проводила процесуальну дію, до протоколу долучаються додатки, у т.ч. носії комп`ютерної інформації та інші матеріали, які пояснюють зміст протоколу.

Не зазначається, що у якості додатків є відеофіксація, не містяться відомостей про її ідентифікацію, про носіїв інформації та місці його збереженні.

Відсутні оригінальні примірники технічних носіїв інформації, не зазначено загальна кількість об`ємупам`яті та скільки займає мега біт слідча дія , використання яких мають значення для перевірки результатів процесуальної дії, зафіксованої процесуальної дії, резервні копії яких зберігаються окремо зазначено у ст. 107 ч. 3 КПК України, в передбаченому порядку що відкриття матеріалів кримінального провадження по ст.290 КПК України стороні захисту не відкривались та доступ до них наданий не був.

У зв`язку з відсутністю носія інформації з записом процесуальної (слідчої) дії, відсутність відомостей про нього у протоколі, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів, як це встановлено ст. 107 ч. 6 КПК України.

Старшим слідчим ОСОБА_9 , який проводив дану слідчу дію, в порушення ст. 110 КПК, не винесено постанови про проведення обґрунтованості та необхідності проникнення у користування до офісу м. Полтава, вул. Раїси Кириченко, 36, оф. №2, на підставі договору суборенди ОСОБА_10 , нібито зареєстрованого 01.01.2020 року 01-20/01, в матеріалах справи наявний не оригінал примірника, а копія, яка повинна бути детально описана та дії, їх порядок та послідовність, залучення відповідних спеціалістів. Тому перевірити відповідність даного технічного пристрою та флеш носіїв не має можливості.

Заява про дозвіл на обшук від 10.06.2020 року ОСОБА_11 , старшому слідчому ОСОБА_12 щодо не заперечення проведення обшуку у офісі АДРЕСА_1 не оформлена відповідно до Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події № 100 від 8.02.2019 та Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України Наказ МВС № 111 від 16.02.2018 р., щоунеможливлює надати заяві статусу офіційного документу.

Заява від 10.06.2020 року ОСОБА_7 старшому слідчому ОСОБА_12 щодо не заперечення проведення обшуку у офісі АДРЕСА_1 , а не проникнення до житла, чи іншого володіння особи. У протоколі обшуку відсутня інформація щодо дати складання даної заяви, тобто, дана заява була написана «до» проведення обшуку чи «після» проведення обшуку.

Учасником слідчої дії був прокурор ОСОБА_13 , який станом на 10.06.2020 року, був призначений не уповноваженою особою, тому що постанову від 12.05.2020 року підписав ОСОБА_14 , який не являвся процесуальним керівником у вказаному кримінальному провадженні.

Залучені до даної слідчої дії поняті ОСОБА_15 та ОСОБА_16 10.06.2020 року були задіяні в при огляді речей ОСОБА_7 , відповідно до протоколу огляду від 10.06.2020 року, розпочатому о 13 годині та закінченому о13 годині 20 хв, проведеному ОСОБА_17 . Останній також цього числа був залучений до участі в обшуку офісу ОСОБА_7 , при наявній з невідомого джерела фіксації обшуку а саме : не зазначено який технічний засіб та хто проводив відео фіксацію, поняті були залучені до проникнення в офісне приміщення (дослівно : зі слів невідомої особи: «поняті, давайте бігом»), що надає підстав стверджувати, що поняті ОСОБА_15 та ОСОБА_16 є «штатними понятими» правоохоронних органів.

Що заважало слідчому, разом із прокурором, завчасно, у відповідності до ст. 234 КПК України, звернутись до слідчого судді з клопотанням та отримати відповідну ухвалу суду про обшук, а не займатися зловживанням своїм правовим статусом.

Під час проведення обшуку слідчим було істотного порушенні права та свободи ОСОБА_5 , якому не було надано можливості залучити адвоката, забезпечення його присутності, під час проведення вказаної дії. Останній був обшуканий, але не затриманий, в порядку ст. 208 КПК України, не давав згоди на особистий обшук, який відбувався всупереч його волі та підкоренням вимогам слідчого й оперативних працівників. У ОСОБА_5 були вилучені його особисті речі, у зверненні про надання правової допомоги йому було відмовлено.

Обшук проводився оперативними співробітниками, проте доручення на них не надавались.

Другий примірник протоколу обшуку, разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей у ОСОБА_5 не було вручено.

У протоколі про обшук не зазначено, коли та ким та на який пристрій буде проводитись відео фіксація слідчоїдії, в який час розпочато таа зупинено відео фіксацію. Зазначено про відновлення відеофіксації о15 годині 58 хв., тобто, факт переривання відеозапису підтверджений та заявлений, самим співробітником досудового слідства.

Матеріали кримінального провадження свідчать, що аудіо-, відеоконтроль особи було проведено без попереднього дозволу суду і неуповноваженими особами, а також було порушено вимоги ст. 253 (повідомлення осіб щодо яких проводились НСРД) та ч. 3 ст. 252 КПК України. Відповідно до ч.1 ст. 252 та ч.1 ст. 104 КПК України, за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, обов`язково складається протокол про хід та результати даної процесуальної дії.

У протоколі НСРД повинно бути зафіксовано хід даної процесуальної дії. Оперативні співробітники не вказують, дату та час, коли особа, яка залучена до конфіденційного співробітництва прибула в приміщення відповідного оперативного підрозділу для участі в НСРД - контроль за вчиненням злочину; хто конкретно з оперативних працівників чи залучених спеціалістів встановлював на ОСОБА_7 спеціальне аудіо- відеоспостережне обладнання; яке конкретно обладнання для аудіо- відеоспостереження було встановлено на ОСОБА_7 (не зазначають назву та технічні характеристики даного обладнання); коли ОСОБА_7 вийшов з приміщення оперативного підрозділу та маршрут його пересування для зустрічі з особою, відносно якої проводиться НСРД - контроль за вчиненням злочину; маршрут повернення ОСОБА_7 після проведення НСРД контроль за вчиненням злочину до оперативного підрозділу; не вказано співробітника оперативного підрозділу, який безпосередньо знімав обладнання для відеоспостереження з ОСОБА_7 , залученого до конфіденційного співробітництва; присутніх при цих діях особи. Протокол повинен скласти лише той оперативний співробітник, який безпосередньо проводив відповідну процесуальну дію, як це передбачено ч.1 ст. 107 КПК України.

На думку захисник, якщо процесуальну дію проводили співробітники оперативно-технічного відділу управління СБУ (національної поліції), а протокол НСРД склав співробітник іншого підрозділу управління СБУ (національної поліції), який дану процесуальну дію не проводив, то такий факт є порушенням ч.1 ст. 106 КПК України і є підставою для визнання судом отриманого доказу очевидно недопустимим, оскільки він отриманий не в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Оскільки положеннями КПК України прямо передбачено, що рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів приймається особою, яка проводить відповідну процесуальну дію, то відповідно до ч.3 ст. 110 КПК України, особа, яка проводить негласну слідчу (розшукову) дію (наприклад аудіо- відео контроль особи), на її думку, повинна винести відповідну постанову про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів. При цьому, слідчий (оперативний працівник) повинні вказати у цій постанові ідентифікаційні ознаки технічних засобів, які будуть використані під час проведення процесуальної дії.

За її позицією, не винесення відповідної постанови про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів є істотним порушенням ч.1 ст. 107 КПК України, що тягне за собою очевидну недопустимість даного доказу як отриманого не в порядку передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Частино 8 ст. 1 Закону України «Про державну таємницю», п. 4.12.4 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого Наказом Голови служби безпеки України №440 від 12.08.2005 року, відомості про факт або методи проведення негласної слідчої (розшукової) дії становлять державну таємницю.

Якщо доказ отриманий за участі ОСОБА_7 , який відповідно до ч.3 ст. 517 КПК України не міг бути допущений до участі в кримінальному провадженні, що містить державну таємницю, оскільки ОСОБА_7 не отримав допуску до державної таємниці в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України та Законом України «Про державну таємницю», такий доказ не може бути визнаний допустимим. Отриманий таким чином доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися судпри ухваленні судового рішення.

Посилається також на практику головуючого судді в іншій справі.

Відповідно до загального характеру допустимості означає, що по всіх справах, незалежно від їх категорії, повинна дотримуватися вимога про отримання інформації з визначених законом засобів доказування, з дотриманням порядку збирання, представлення і дослідження доказів (іншими словами, дотримання процесуальної форми доказування).

Тому, в рамках розгляду даного кримінального провадження такими підтвердженнями мають бути: постанова про визначення групи слідчих у кримінальному провадженню №0000145 від 08.04.2020р., матеріали, які стали підставою для ухвалення рішення про проведення НСРД, відповідні доручення слідчого про доручення на проведення даної слідчої дії, протокол НСРД з додатками, протокол аудіо відеоконтролю особи, процесуальне рішення слідчого чи прокурора про залучення ОСОБА_7 до участі в НСРД.

В іншому випадку, на її думку, судом зазначені докази не можуть бути допущені судом в якості належних, допустимих та достовірних доказів, а отже підллягають визнанню очевидно недопустимими, саме в судовому засіданні, як це передбачено ч. 1 ст. 89 КПК України.

Посилається на правову позицію Верховного суду (постанова від 24.09.2020, № 306/2629/17; де зазначено, що «протокол обшуку, в якому відсутні ідентифікаційні ознаки виявлених та вилучених речей (не зазначено марки, моделі, номера, а також характерних ознак), є недопустимим доказом.

У справі «ZAKRZEWSKI v. POLAND» від 14.11.2024 (заява № 63277/19) ЄСПЛ стверджує, що відсутність оцінки будь-яких ключових недоліків кримінального провадження, а також відсутність будь-якого розгляду ситуації заявника не відповідала стандартам прецедентної практики Суду щодо права на справедливий судовий розгляд за п. 1 ст. 6 Конвенції.

Не до вподоби захиснику виявились посилання головуючого судді в попереднії ухвалах про відмову у визнанні доказів, в тому числі означеного протоколу обшуку від 10.06.2020 року, очевидно недопустимими, на наукові підходи ОСОБА_18 «Про очевидне і неочевидне» з тих мотивів, що він є радянським та російським вченим, доктором педагогічних наук, профессором кафедри психології і педагогіки особистого і професійного розвитку. А не взято до уваги праць українських науковців: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_28, ОСОБА_22 , ОСОБА_29, ОСОБА_23 , ОСОБА_30, ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , які працюють, саме, над інститутом допустимості доказів, їх очевидністю і саме, у кримінально-процесуальному праві України, а не на противагу ставить російського психолога, який працює у галузі педагогіки. Тому ставить під сумнів громадянську та політичну позицію головуючого, як громадянина України та суб`єкта органів державної влади, покликаючись до проєктів законів, які розглядала Верховна Рада України.

Захиснику не зрозуміле попереднє обґрунтування відмови у задоволення клопотання щодо визнання очевидно недопустимими доказами протоколу обшуку від 10.06.2024 року.

Вказує, що різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: 1) під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (частина 4 статті ст..87, частина 2 статті ст..89 КПК) - у випадках, коли: такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду.

2. Обвинувачений ОСОБА_5 16.01.2025 року повторно заявив клопотання, підтримане обвинуваченим ОСОБА_4 та захисником ОСОБА_6 про визнання протоколу про проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 18.06.2020 року (т. 12 а.с. 99) очевидно недопустимим доказом на даній стадії розгляду справи.

На обгрунтування клопотання, що вправі заявляти про очевидну недопустимість доказів на будь-якій стадії процесу. Вважає, що відсутні будь-які сумніви щодо порушень вимог КПК України, які встановлено ним відразу під час огляду доказів і нема потреби у додаткових діях, зокрема, дослідженні всіх доказів. Для цього ретельно зацитував численні норми КПК України та інші норми законодавства.

Зазначає, що у протоколах за результатами НСРД відсутні відомості щодо суттєвих обставин залучення особи до конфіденційного співробітництва.

Протокол НСРД повинен бути складений безпосередньо після закінчення даної процесуальної дії і саме тією посадовою особою, яка провела цю негласну слідчу (розшукову) дію. З цих міркувань вважає, що оскільки протоколи НСРД складені через тривалий період з дня їх проведення (після пред`явлення особі підозри), суд має визнати їх очевидно недопустимими доказами, через те, що отримані не в порядку КПК України.

Оскільки ОСОБА_7 не має допуску до державної таємниці та відсутнє процесуальне рішення про залучення його до конфіденційного співробітництва вважає, що він не мав права бути залученим до участі у НСРД. На його переконання, особа, яка проводила НСРД мала винести окрему постанову про фіксацію цієї дії за допомогою технічних засобів, де вказати ідентифікуючі ознаки технічних засобів (марку, модель, характеристики), ким виконувалась слідча дія, чи розяснені права і обов`язки спеціалісту. У протоколах НСРД не вказано про наявність додатків.

До того ж вважає незаконним проведення НСРД оперуповноваженими без відповідного доручення на конкретного співробітника, а не на підрозділ вцілому.

Незазначення у постанові про контроль за вчиненням злочину обставин, які свідчать про відсутність під час проведення НСРД провокування, на його думку, тягне за собою очевидну недопустимість його результатів. Посилання у постанові на невідомі дані, які не підтверджуються матеріалами справи вважає дією, спрямованою на фальсифікацію фактичних даних. Крім того, в рамках спеціального слідчого експерименту вважає недопустимим проникнення в публічно недоступні місця, житло та інше володіння особи без окремої ухвали слідчого судді. Операції з конролю за вчиненням злочину не охоплюються здійсненням аудіо-відео котролю особи, проте в матеріалах справи скопійовані записи. У протоколі відсутній запис щодо формування додатків та щодо упакування та зберігання відеофіксації даних слідчої дії. Відкрите фіксування під час завершальної стадії потребує негайного складення протоколу. Вважає, що працівники правоохоронного органу перевищили свої повноваження.

3. Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 16.01.2025 року заявили клопотання про визнання очевидно недопустимими доказами всіх фактичних даних, отриманих під час досудового розлідування №0000145 від 07.04.2020 року, як таких, що отритмаані внаслідок істотного порушення норм права, прав та свобод людини.

4. Обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 16.01.2025 року заявили клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у звязку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України,

На обгрунтування цього та попереднього клопотання послались на те, що ОСОБА_7 не є легітимним керівником ВАТ «Веселоподільський бурякорадгосп», не має права будь-яким чином розпоряджатися земельними ділянками, в тому числі за кадастровим номером :00:002:0913, отже присвоїв собі владні повноваження. У 2020 році означене підприємство не належало до сфери управління Фонду державного майна України.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також їх захисник ОСОБА_6 підтримали клопотання та наполягали на їх задоволенні на даній стадії процесу.

Прокурор заперечив проти його задоволення за безпідставністю, мотивуючи, що питання допустимості доказів та винуватості обвинувачених має бути вирішено в нарадчій кімнаті за наслідками судового розгляду.

Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали спправи, приходить до таких висновків.

У відповідності до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Частина 1 ст. 89 КПК України прямо передбачає, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Суд вкотре зазначає, що лише у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате (ч. 2 ст. 89 КПК України).

Чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить визначення поняття та конкретних чітких критеріїв очевидної недопустимості доказу, незважаючи на потуги вчених, про яких зазначає захисник. Жодна з наведених захисником постанов Верховного Суду не зобов`язує суди першої інстанції визнавати очевидно недопустими докази, досліджені під час судового розгляду, на цій стадії процесу, оминаючи отримання показань від обвинувачених, судові дебати та останнє слово обвинувачених.

Тому очевидність недопустимості доказу є оціночним у кожному конкретному випадку і підлягає судовому розсуду щодо стадії вирішення цього питання.

Звідси й посилання суду на доречні теоретичні праці вчених, зокрема професора ОСОБА_18 , покійного з 2014 року, члена Нью-Йоркської академії наук, якого часто цитують українські вчені. Та відомості про заборону його праць або ж антиукраїнську діяльність у розпорядженні суду відсутні.

Враховуючи, що сторона захисту обгрунтовувала суду очевидну, на її думку, недопустимість слідчих дій та негласних слідчих (розшукових), які вже досліджено судом, рядом доказів у їх сукупності, аналізуючи їх системно, з іншими доказами, а сторона обвинувачення проти цього заперечує, суд приходить до висновку, що питання допустимості указаних доказів необхідно вирішувати в нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення. У такому випадку буде дотримано засад змагальності сторін та свободи у доведенні переконливості їх правових позицій, в тому числі на стадії судових дебатів.

Тягар доказування обставин кримінального правопорушення поза розумним сумнівом лежить на стороні обвинувачення. У разі недоведеності кримінального правопорушення поза розумним сумнівом суд зобов`язаний за результатами розгляду справи постановити виправдувальний вирок. Можливість зариття провадження за відсутності складу кримінального правопорушення на цій стадії процесу законом не передбачена.

За таких обставин, клопотання обвинувачених про визнання протоколу обшуку від 10.06.2020 року та відомостей, внесених до нього, протоколу проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, також всіх фактичних даних очевидно недопустимими доказами, витребування доказів та закриття провадження у справі очевидно недопустимим доказом на даній стадії процесу слід залишити без задоволення.

Висловлене захисником ОСОБА_6 заперечення на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 29.10.2024 року підлягає відхиленню.

Означена ухвала винесена за наслідками розгляду її клопотання від 30.06.2024 року, у якому вона просила спростувати недостовірну інформацію, оголошену в судовому засіданні 26.06.2024 року, шляхом визнання причин неявки захисника ОСОБА_6 в судове засідання 26.06.2024 року поважними та такими, що є обгрунтованими у зв`язку з її участю в іншому судовому засіданні. Та при цьому просила зазначити причиною відкладення судового засідання 26.06.2024 року через неявку представника обвинувачення, прокурора Полтавської обласної прокуратури.

На обгрунтування клопотання вказала, що 26.06.2024 року приймала участь у судовому розгляді кримінальної справи № 758/698/23 Святошинським районним судом м. Києва, під головуванням судді ОСОБА_26 , проте досі не надала жодних офіційних відомостей, про те що вона дійсно прибула тоді до Святошинського районного суду м. Києва, приймала участь у справі (в тому числі в режимі ведаоконференції), який проміжок часу, а також причини неможливості участі в судовому засіданні дистанційно, з власних засобів зв`язку, через систему ВКЗ. Суд роз`яснював захиснику, що відхилення клопотання не перешкоджає захиснику повторно звернутися до суду із клопотанням про визнання причин її неявки в судове засідання на 11 годину 26.06.2024 року поважними та надати докази на підтвердження її фактичної участі в іншому судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 22, 87, 89, 321, 350 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотань сторони захисту: про визнання протоколу обшуку від 10.06.2020 року та відомостей, внесених до нього, протоколу проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, також всіх фактичних даних очевидно недопустимими доказами, витребування доказів та закриття провадження у справі - відмовити.

Заперечення захисника ОСОБА_6 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 29.10.2024 року - відхилити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1