Дата документу 20.01.2025 Справа № 333/7479/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/7479/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/74/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 303 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2024 року, якою відмовлено у задоволенні його скарги на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Мелітополі щодо невнесення відомостей до ЄРДР та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Мелітополі щодо невнесення відомостей до ЄРДР та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування своєї скарги вказував, що 30 червня 2024 року він надіслав повідомлення до Генерального прокурора України, яке згодом направлено до ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, про вчинення кримінальних правопорушень суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_7 та прокурором Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 , однак відомості до ЄРДР внесені не були.

Просив зобов`язати уповноважених посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Мелітополі внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі його заяви про кримінальне правопорушення від 30 червня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2024 року було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 , з тих підстав, що його заява не містить об`єктивних даних, які б свідчили про можливе вчинення суддею ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365, 366, 367, 374 КК України або будь-якими іншими статтями КК України, оскільки у вказаній заяві відсутні достатні дані, які б вказували на об`єктивні ознаки будь-якого кримінального правопорушення, тобто фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину. Щодо внесення до ЄРДР відомостей про можливе вчинення кримінального правопорушення працівником Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 , то з урахуванням того, що за даним фактом вже здійснюється кримінальне провадження, слідчий суддя вважав, що підстави для повторного внесення відомостей до ЄРДР за тим же фактом відсутні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та винести нову, якою зобов`язати посадових осіб ТУ ДБР у м. Мелітополі внести відомості до ЄРДР за його заявою про злочин від 30 червня 2024 року.

В обґрунтування своєї скарги зазначає про порушення вимог ст. 35 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя ОСОБА_1 після перегляду апеляційним судом ухвали від 30 серпня 2024 року, не повинна була розглядати його скаргу.

Вказує, що заявлені ним клопотання про ознайомлення з матеріалами провадження та про відвід слідчому судді були проігноровані судом першої інстанції.

Крім того зазначає про те, що йому стало відомо тільки з оскаржуваної ухвали, що він був видалений з залу судового засідання, судове рішення прийнято без його участі, слідчим суддею не дотримано процесуальних строків щодо розгляду його скарги.

Вважає, що в своїй заяві він виклав всі фактичні обставини кримінального правопорушення.

Зауважує, що відомості за ст.ст. 365, 367, 374 КК України не внесені до ЄРДР.

ОСОБА_6 , який на цей час перебуває під вартою в ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» із заявою про забезпечення його участі у судовому засіданні апеляційного суду не звернувся, був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги через адміністрацію ДУ «Запорізький слідчий ізолятор». Безпосередньо в апеляційній скарзі навів клопотання про її розгляд без його участі в судовому засіданні апеляційного суду.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав.

У зв`язку із зазначеним, відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності ОСОБА_6 та прокурора.

Слідчий ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_9 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30 червня 2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення.

Це є гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину, фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Також Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа №761/20985/18, провадження 51-8007км18) наголосив, якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правосуддя.

Отже, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Так, як убачається із матеріалів скарги, ОСОБА_6 було направлено до Офісу Генерального прокурора заяву про вчинення кримінального правопорушення, датовану 30 червня 2024 року (а.с. 63-67), яку згодом було скеровано до ТУ ДБР, розташоване у м. Мелітополі, для організації розгляду (а.с. 62).

В своїй заяві ОСОБА_6 просив почати досудове розслідування щодо судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_7 та прокурора Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 за ст.ст. 365, 367, 374, 366 КК України, мотивуючи тим, що прокурором та суддею під час розгляду кримінального провадження №0000006, внаслідок долучення до матеріалів кримінального провадження підроблених документів не було залучено, на його вимогу перекладача з української мови на арабську, чим фальсифіковано матеріали провадження, порушено право на захист, перевищено владні повноваження та вчинено службову недбалість.

З відповіді ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі від 29 липня 2024 року убачається, що підстави для внесення відомостей за заявою ОСОБА_6 відсутні (а.с. 83-84).

На переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції з приводу того, що заява ОСОБА_6 від 30 червня 2024 року не містить ознак кримінальних правопорушень, передбачених Особливою частиною КК України, є переконливими та обґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 2, ст. 11 КК України підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину.

Об`єктивна сторона злочину - це сукупність ознак, які визначають зовнішню сторону злочину і характеризують суспільно - небезпечне діяння (дію або бездіяльність), його негативні наслідки та причинний зв`язок між діяннями та наслідками, який обумовив настання останніх, а також місце, час, обстановку, спосіб, знаряддя та засоби вчинення злочину.

Таким чином, до Єдиного реєстру досудового розслідування, крім іншого вноситься інформація про сукупність ознак, які свідчили б про вчинення того чи іншого злочину, і дали змогу кваліфікувати дії або бездіяльність, про яку йдеться в повідомленні про злочин, за відповідними статтями кримінального кодексу.

В своїй заяві ОСОБА_6 посилається на вчинення суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_7 та прокурором Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 365, 366, 367, 374 КК України.

Так, ч. 1 ст. 365 КК України передбачає кримінальну відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб, ч. 2 - за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, а ч. 3 - за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, якщо вони спричинили тяжкі наслідки.

Згідно роз`яснень судової практики, наведених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про перевищення влади або службових повноважень» №15 від 26.12.2003 року, відповідно до ч. 1 ст. 365 КК України перевищенням влади або службових повноважень визнається умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, якщо ними заподіяно істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Також, із п.п. 5 та 6 вказаної Постанови, випливає, що під перевищенням влади або службових повноважень треба розуміти: вчинення дій, які є компетенцією вищестоящої службової особи цього відомства чи службової особи іншого відомства; вчинення дій, виконання яких дозволяється тільки в особливих випадках, або з особливого дозволу, або з додержанням особливого порядку, - за відсутності цих умов; вчинення одноособово дій, які могли бути вчинені лише колегіально; вчинення дій, які ніхто не має права виконувати або дозволяти.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 365 КК України, є заподіяння істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Згідно до приміток 3 та 4 до ст. 364 КК України істотною шкодою у статях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, а тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян.

Крім того, в своїй заяві, ОСОБА_6 вказує на вчинення суддею та прокурором кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.

Так, диспозиція ч. 1 ст. 367 КК України встановлює кримінальну відповідальність за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб, ч. 2 цієї статті передбачає відповідальність за те саме діяння, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.

Об`єктивна сторона недбалості припускає ставлення службової особи до службових обов`язків, які на неї покладені, що виражається у їх невиконанні або у неналежному виконанні, у спричиненні істотної шкоди або тяжких наслідків, і знаходиться в причинному зв`язку із зазначеними наслідками.

Тобто із вказаних положень закону убачається, що у злочинах, передбачених ст.ст. 365, 367 КК України обов`язковою умовою повинно бути спричинення істотної шкоди або тяжких наслідків.

В даному ж випадку, у заяві ОСОБА_6 не були наведені відомості, які б вказували на вчинення суб`єктом злочину дій, які по-перше явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, а по-друге, що вони спричинили тяжкі наслідки із відповідним розрахунком.

Зі змісту вказаної заяви випливає, що ОСОБА_6 зазначає про настання щодо нього негативних наслідків та моральних тяжких наслідків, без подальшої конкретизації, в чому саме вони полягають.

Водночас, склад злочинів, передбачених ст.ст. 365, 367 КК України характеризується настанням такої шкоди, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, а тяжкими наслідками вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто, вказані злочини мають матеріальний характер.

В своїй заяві ОСОБА_6 не наводить жодного обґрунтування на підтвердження завданої йому істотної шкоди або спричинення тяжких наслідків, внаслідок вчинення вказаних злочинів, що є обов`язковою умовою для злочинів, передбачених ст.ст. 365, 367 КК України.

Щодо вчинення відносно ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 374 КК України, то слід зазначити наступне.

Частина 1 ст. 374 КК України передбачає кримінальну відповідальність за недопущення чи ненадання своєчасно захисника, а також інше грубе порушення права підозрюваного, обвинуваченого на захист, вчинене слідчим, дізнавачем, прокурором або суддею, ч. 2 за - ті самі дії, які призвели до засудження невинної у вчиненні кримінального правопорушення особи, або вчинені за попередньою змовою групою осіб, або такі, що спричинили інші тяжкі наслідки.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 374 КК України полягає: 1) у недопущені захисника до участі у справі; 2) у ненаданні своєчасно захисника; 3) в іншому грубому порушенні права на захист (відмова підозрюваному, обвинуваченому запросити кількох захисників, заміна захисника при відсутності клопотання цих осіб або без їх згоди, відмова захисникові в ознайомленні з матеріалами, що обґрунтовують затримання, чи необґрунтована заборона застосувати технічні засоби при ознайомленні з матеріалами справи, необґрунтоване обмеження обвинуваченого та його захисника в строках ознайомлення з матеріалами справи).

Як випливає зі змісту скарги ОСОБА_6 , останній не вказує такі обставини, які б свідчили про наявність об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 374 КК України.

Крім того, із матеріалів скарги убачається, що кримінальне провадження №0003916 за обвинуваченням ОСОБА_6 було розглянуто судом першої інстанції, по справі винесено вирок.

В своїй заяві ОСОБА_6 вказує на порушення вимог чинного законодавства під час проведення досудового розслідування та судового розгляду вказаного кримінального провадження, що на його думку становлять склад вказаних ним злочинів, тобто із аналізу вставлених колегією суддів обставин, ОСОБА_6 фактично в тому числі оспорює допустимість доказів, оцінку яким повинен надавати суд в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Отже, на переконання колегії суддів, ймовірно ОСОБА_6 фактично не згодний із судовим рішенням, прийнятим щодо нього у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, вказані в заяві ОСОБА_6 обставини, зокрема, як він вважає не залучення на його вимогу перекладача з української мови на арабську у кримінальному провадженні, можуть бути предметом апеляційного перегляду судового рішення, яке було постановлено щодо нього.

В частині внесення відомостей до ЄРДР відносно прокурора ОСОБА_8 за ст. 366 КК України, то слід зазначити, що як встановлено апеляційним судом, наразі вже здійснюється досудове розслідування за №0003916.

Так, із викладених у витязі з ЄРДР обставин, до ТУ ДБР в м. Мелітополі надійшла ухвала Запорізького апеляційного суду у справі №333/9024/23 провадження 11-сс/169/24 від 2 квітня 2024 року, якою зобов`язано посадових осіб ДБР у м. Мелітополі внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_6 від 21 вересня 2023 року щодо вчинення прокурором Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України (а.с. 85).

Отже, із вищевикладеного убачається, що наразі вже здійснюється досудове розслідування щодо вчинення прокурором Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України, і підстав для внесення повторно відомостей до ЄРДР, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що в заяві ОСОБА_6 від 30 червня 2024 року не було наведено відомостей, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, а тому, викладені в заяві відомості не підлягали внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідно до положень ст. 214 КПК України.

Щодо доводів ОСОБА_6 про неправомірність розгляду його скарги слідчим суддею ОСОБА_1 , то слід зазначити наступне.

Із матеріалів скарги убачається, що 29 серпня 2024 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла вказана скарга ОСОБА_6 .

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді, слідчим суддею у розгляді зазначеної скарги визначено суддю ОСОБА_1 (а.с. 5).

Ухвалою слідчого судді від 30 серпня 2024 року, подану ОСОБА_6 скаргу було повернуто (а.с. 6).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 4 листопада 2024 року ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2024 року скасовано, матеріали провадження повернуті до Комунарського районного суду м. Запоріжжя для вирішення питання про відкриття провадження (а.с. 44-46).

Після повернення з апеляційного суду матеріалів провадження до Комунарського районного суду м. Запоріжжя, вказану судову справу було передано для подальшого розгляду судді ОСОБА_1 , про що свідчить протокол передачі судової справи раніше визначеному складу суду (а.с. 53).

Так, відповідно до п. 2.3.43. Положення про автоматизовану систему документообігу суду (в редакції від 6 жовтня 2022 року), судові справи, що надійшли із судів апеляційної або касаційної інстанцій після скасування ухвал, які перешкоджають подальшому розгляду судової справи (крім ухвал про закриття, припинення провадження), а також ухвал, які не перешкоджають подальшому розгляду судової справи, передаються раніше визначеному у судовій справі головуючому судді, ухвалу яких скасовано чи у провадженні яких перебувала або перебуває судова справа.

Отже, колегія суддів вважає, що передача вказаної судової справи слідчій судді ОСОБА_1 , як раніше визначеному складу суду, для продовження розгляду скарги після скасування ухвали апеляційним судом, цілком відповідає вимогам Положення про автоматизовану систему документообігу суду та не порушує принципу незмінності складу суду.

Щодо інших доводів скарги ОСОБА_6 , зокрема, в частині того, що його клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та відвід слідчому судді були не розглянуті, також не знайшли свого підтвердження.

Так, із дослідженого аудіо-запису судового засідання від 14 жовтня 2024 року встановлено, що слідчим суддею вирішувалось клопотання ОСОБА_6 про ознайомлення з матеріалами справи та у його задоволенні було відмовлено.

Крім того, щодо заявленого відводу ОСОБА_6 складу суду, то слід зазначити, що на початку судового розгляду, заявник зазначає про відсутність в нього відводів складу суду, у подальшому досконало з аудіо-запису є незрозумілим чи має він підстави для відводу складу суду, адже на уточнене питання головуючого щодо наявності в нього відводів, поводить себе агресивно, висловлюється нецензурною лайкою, у зв`язку із чим був видалений із зали судового засідання шляхом закінчення відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Отже, із аудіо-запису судового засідання, колегія суддів не убачає підстав вважати, що ОСОБА_6 заявлено відвід складу суду, який є нерозглянутим.

Крім того, на противагу доводам щодо необізнаності ОСОБА_6 про видалення його з зали судового засідання також свідчить досліджений аудіо-запис, який вказує на те, що слідчим суддею було попереджено ОСОБА_6 про порушення ним порядку у залі судового засідання, після чого внаслідок повторного порушення порядку, він був видалений з зали судового засідання.

Доводи ОСОБА_6 щодо порушення строків розгляду його скарги також є безпідставними, оскільки з матеріалів провадження випливає, що слідчим суддею скаргу було розглянуто в межах строку, встановленого ч. 2 ст. 306 КПК України.

Таким чином, доводи, які викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження під час перегляду апеляційним судом оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя прийняв законне і обґрунтоване рішення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 304, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2024 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Мелітополі щодо невнесення відомостей до ЄРДР та зобов`язання вчинити дії, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4