Справа № 520/501/14-к
Провадження № 1-кп/947/3/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2025 року

Колегія суддів Київського районного суду міста Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000001 від 20.11.2012 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.357, ч.2 ст.289, ч.4 ст.189 КК України,

за участю сторін провадження: прокурор ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси перебуває кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000001 від 20.11.2012 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.357, ч.2 ст.289, ч.4 ст.189 КК України.

Під час судового розгляду кримінального провадження захисником обвинуваченої ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_7 заявлено клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.357, ч.2 ст.289 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 від 20.11.2012 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.357, ч.2 ст.289 КК України.

Прокурор ОСОБА_6 не заперечував проти вищезазначеного клопотання захисника обвинуваченої.

Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала клопотання та просила суд його задовольнити.

Потерпілі неодноразово викликались в судові засіданні через відомі засоби зв`язку, проте до суду не з`являлись.

06.11.2024 року колегією суддів було постановлено ухвалу про здійснення окремого доручення підрозділам ГУНП в Одеській області щодо встановлення їхнього місцезнаходження, проте згідно наданої інформації, за останніми відомими адресами проживання останні не перебувають.

Також, ухвалою колегії суддів від 17.02.2025 року було надано дозвіл прокурору на тимчасовий доступ до інформації, яка перебуває у володінні центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, а саме: інформації щодо перетину протягом останніх 3 (трьох) років Державного кордону України наступними громадянами: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно наданої інформації, вказані особи перетинали державний кордон України, проте повертались і на даний момент перебувають на території України. Разом з тим, їхнє місцезнаходження встановити не вдалось.

Так, судом були вжиті всі можливі заходи щодо встановлення місця перебування потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та забезпечення їхньої явки в судові засіданні. Проте, у зв`язку з неможливістю у належний спосіб повідомити їх про розгляд питання щодо звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000001 від 20.11.2012 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.357, ч.2 ст.289 КК України, суд вважає за можливе розглянути вищевказане питання без їхньої участі.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно пред`явленого обвинувачення викладеного в обвинувальному акті, в невстановлений час ОСОБА_5 , розробила план викрадення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , з метою отримання грошових коштів від ОСОБА_8 в сумі 1 987 000 грн. Для реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_5 запропонувала ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , виконати викрадення зазначених осіб, при цьому пообіцявши їм грошову винагороду в розмірі половини суми необхідних коштів. ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , з метою викриття ОСОБА_5 , погодилися на її пропозицію і діяли згідно із розробленим нею планом.

29.09.2012 та 06.09.2012 ОСОБА_5 надала ОСОБА_12 та ОСОБА_13 всю інформацію про потерпілих, а також можливі місця їх знаходження.

09.10.2012 ОСОБА_12 і ОСОБА_13 при зустрічі з ОСОБА_5 визначили дату і місце викрадення вищезазначених осіб, а також орендували будинок АДРЕСА_1 , з метою утримання ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_11

10.10.2012 приблизно об 11.00 годині на автостоянці прилеглої до ТЦ ««Вузівський» ТОВ «Таврія - В», розташованому по Люстдорфській дорозі 140/1 в м.Одесі, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 інсценували викрадення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_11 . Після чого ОСОБА_9 і ОСОБА_11 доставили у заздалегідь орендований будинок, а ОСОБА_8 в той же день, приблизно о 16.30 годин на автостоянці прилеглої до ТЦ «Вузівський» ТОВ «Таврія - В», розташованому по Люстдорфській дорозі 140/1 в м.Одесі, організували зустріч з ОСОБА_5 , де остання пред`явила ОСОБА_8 вимогу про надання їй грошових коштів у сумі 1 987 000 грн., з метою викупу ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , на що останній погодився.

10.10.2012 приблизно о 17.40 год. на автостоянці прилеглої до ТЦ ««Вузівський» ТОВ «Таврія - В», розташованому по Люстдорфській дорозі 140/1 в м.Одесі ОСОБА_8 передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 80 000 гривень. після чого остання була затримана, а ОСОБА_9 і ОСОБА_11 звільнені.

Таким чином, ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України незаконне викрадення людини, вчинене з корисливих мотивів, щодо двох чи більше осіб, за попередньою змовою групою осіб.

Разом з тим, 10.10.2012 приблизно о 16.30 год. ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , перебуваючи на автостоянці прилеглій до ТЦ «Вузівський» ТОВ «Таврія-В», розташованому по Люстдорфській дорозі 140/1 в м. Одесі, під погрозою насильства над ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , які на той момент були обмежені в особистій свободі, з корисливих мотивів, пред`явила ОСОБА_8 вимогу про надання їй технічного паспорту на автомобіль «Kia Sorento» реєстраційний номер НОМЕР_1 і водійське посвідчення серії НОМЕР_2 заповнені на ім`я ОСОБА_8 . Останній, побоюючись за життя і здоров`я його дітей, ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , передав ОСОБА_5 документи, які вона від нього вимагала.

Таким чином, ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.357 КК України незаконне заволодіння будь-яким способом важливими особистими документами.

Також, 10.10.2012 приблизно о 16.30 год. ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , перебуваючи на автостоянці прилеглій до ТЦ «Вузівський» ТОВ «Таврія-В», розташованому по Люстдорфській дорозі 140/1 в м. Одесі, з метою викупу ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , пред`явила ОСОБА_8 вимогу про надання їй ключів та технічного паспорту на автомобіль «Kia Sorento» реєстраційний номер НОМЕР_1 . ОСОБА_8 побоюючись за життя і здоров`я його дітей, ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , передав ОСОБА_5 ключі та техпаспорт. Після чого ОСОБА_15 , в той же день приблизно о 17.00 годині, незаконно заволоділа транспортним засобом «Kia Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився на автостоянці прилеглій до ТЦ «Вузівський» ТОВ «Таврія- В», розташованому по Люстдорфській дорозі 140/1 в м. Одесі, що належить ОСОБА_9 , вартістю 320 000 грн. і на вказаному автомобілі з місця скоєння злочину зникла.

10.10.2012 приблизно о 18.45 год. на охоронюваній автостоянці розташованої по вул.Ак.Корольова 5 у м.Одесі, працівниками міліції був виявлений та вилучений вищевказаний автомобіль.

Таким чином, ОСОБА_5 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, скоєне за попередньою змовою групою осіб.

За сукупністю ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.357, ч.2 ст.289 КК України.

Згідно з положеннями ст.2 КПК України (далі КПК) завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.ст.8, 9 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням засад законності та верховенства права, згідно з якими людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави.

Законність, як загальна засада кримінального провадження, полягає в забезпеченні єдиного порядку кримінального провадження в усіх кримінальних провадженнях, неухильному дотриманні процесуальної форми та передбаченої процедури, однаковості застосування закону і поширюється на всі стадії та інститути кримінального процесу, всіх його суб`єктів, усі дії і процесуальні рішення.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Тобто, обов`язковою умовою прийняття законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення є неухильне дотримання вимог кримінального процесуального законодавства на всіх стадіях судового розгляду.

Згідно положень ч.1 ст.285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. У зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закривається судом (п.1 ч.2 ст.284 КПК).

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частини 3 та 5 ст.288 КПК передбачають, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Як встановлено судом, закінченням вчинення кримінальних правопорушень визначено 10.10.2012 року, а тому початком перебігу строку давності в даному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.357, ч.2 ст.289 КК України є 10.10.2012 року. Цей факт підтверджується матеріалами провадження та ніким не оспорюється.

Згідно інкримінованих кримінальних правопорушень ОСОБА_5 , санкція ч.3 ст.357 КК України передбачає максимальне покарання у виді обмеження волі на строк до 3 років. Розмір максимального покарання не змінився з часу вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення правопорушення), за класифікацією злочинів, даний злочин визначений як злочин невеликої тяжкості.

Відповідно до ч.4 ст.12 чинного КК України такий злочин є нетяжким злочином.

На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення правопорушення), у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минув трирічний строк.

На підставі п.2 ч.1 ст.49 чинного КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Отже, строк давності за інкримінованим ОСОБА_5 за ч.3 ст.357 КК України кримінальним правопорушенням, за загальним правилом, мав закінчитись 10.10.2015 року.

Санкція ч.2 ст.146 КК України передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років. Розмір максимального покарання не змінився з часу вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.12 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення правопорушення) такий злочин був визнаний злочином середньої тяжкості.

Відповідно до ч.4 ст.12 чинного КК України такий злочин є нетяжким злочином.

На підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення правопорушення), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину середньої тяжкості і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

На підставі п.3 ч.1 ст.49 чинного КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини, і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років.

Отже, строк давності за інкримінованим ОСОБА_5 за ч.2 ст.146 КК України кримінальним правопорушенням, за загальним правилом, мав закінчитись 10.10.2017 року.

Санкція ч.2 ст.289 КК України передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років з конфіскацією майна або без такої. Розмір максимального покарання не змінився з часу вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст.12 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення правопорушення), за класифікацією злочинів, даний злочин визначений як тяжкий злочин.

Відповідно до ч.5 ст.12 чинного КК України такий злочин є тяжким злочином.

На підставі п.4 ч.1 ст.49 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення правопорушення), у разі вчинення тяжкого злочину, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років.

На підставі п.4 ч.1 ст.49 чинного КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, у разі вчинення тяжкого злочину, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років.

Отже, строк давності за інкримінованим ОСОБА_5 за ч.2 ст.289 КК України кримінальним правопорушенням, за загальним правилом, мав закінчитись 10.10.2022 року.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст.49 КК України, слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що скоїла певний злочин і вчинила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку із чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що від дня скоєння кримінальних правопорушень, обвинувачена якимось чином ухилялась від слідства, або суду, чи були засуджена за вчинення нового кримінального правопорушення. Зокрема в матеріалах справи відсутні будь-які процесуальні рішення про оголошення обвинуваченої у розшук, здійснення щодо неї заходів щодо розшуку, її затримання, тощо.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 29.07.2021 (справа № 552/5595/18), за змістом ст.ст.284 288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність таких умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Суд зауважує, що положення ст.49 КК України, п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.288 КПК України за своєю суттю є імперативними та не залежать як від думок учасників судового провадження, так і від розсуду суду.

Отже, у випадку встановлення всіх обставин, які є підставою для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з цих підстав, та при наявності згоди обвинуваченого на це, незалежно від визнання ним своєї вини, суд зобов`язаний прийняти рішення про звільнення його від кримінальної відповідальності та про закриття кримінального провадження, незалежно від думок учасників судового провадження.

За встановлених в судовому засіданні обставин обвинувачена ОСОБА_5 відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.49 КК України підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження відносно неї на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України підлягає закриттю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.49 КК України, ст.ст.284, 285, 286, 288, 369372, 392395 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченої ОСОБА_5 , у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності задовольнити.

Звільнити від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинувачену у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.357, ч.2 ст.289 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 від 20.11.2012 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.357, ч.2 ст.289 КК України закрити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 7 (семи) діб з дня її оголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Головуючий Суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3