ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 643/2929/25 Головуючий 1 інстанції: Броницька М.В.
Провадження №: 11-сс/818/364/25 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
Категорія: застосування тримання під
вартою підозрюваному
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді Курила О.М., суддів Люшні А.І. та Гєрцика Р.В., при секретареві Болотові О.О., без участі прокурора, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме підозрюваного чи його захисника, належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд прави без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_1 адвоката Шмуйлової І.М. на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 25 02 2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого, погоджене прокурором, застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів з моменту затримання, а саме: з 11:05 24 02 2025 до 24 04 2025 року включно, без визначення застави.

Зобов`язано орган досудового розслідування негайно повідомити про тримання підозрюваного під вартою його близьких родичів, членів сім`ї або інших осіб за вибором підозрюваного у порядку, передбаченому ст.ст.111, 112 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги, з узагальненими доводами особи, яка її подала.

На вищевказану ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного адвокат Шмуйлова І.М. подала апеляційну скаргу, яка містить прохання про скасування ухвали і постановлення нової, якою вона просить обрати стосовно ОСОБА_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Захисник вважає, що у даному випадку є підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Вказує, що її підзахисний вважає підозру, повідомлену йому, необґрунтованою та недоведеною, а в ухвалі слідчого судді не було зазначено якими саме доказами обумовлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Наголошує на тому, що стороною обвинувачення не було надано жодних належних та допустимих доказів, які давали б підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник, підозрюваний та прокурор про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Перед початком судового засідання від адвоката Шмуйлової І.М. надійшла заява з проханням проводити розгляд справи без її участі. Від прокурора Іщенко А.В. також надійшло клопотання з проханням розглянути апеляційну скаргу за її відсутності, відмовивши у її задоволенні, а ухвалу слідчого судді залишити без змін. Від підозрюваного жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, не надходило. На особистій участі він також не наполягав.

Беручи до уваги вищевказане, а також враховуючи вимоги ч.4 ст.405, ч.2 ст.422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності підозрюваного, його захисника та прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000461 від 22 02 2025 за підозрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 22 02 2025 приблизно о 17:00, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись у приміщенні закладу громадського харчування "Наше кафе", розташованого на території ринку "Спартак" за адресою: м.Харків, Салтівське шосе, буд.147, зустрівся із раніше знайомим потерпілим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який відпочивав у приміщенні вказаного закладу, та між ними виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_1 , виник раптовий злочинний намір, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_2 із застосуванням невстановленої в ході досудового розслідування вогнепальної зброї.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_2 , діючи з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, бажаючи настання смерті останнього, ОСОБА_1 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх протиправних дій та наслідки, які можуть настати від їх здійснення, бажаючи настання смерті ОСОБА_2 , діючи умисно, швидко та продумано, дістав вогнепальну зброю (пістолет), після чого, утримуючи пістолет в руці, маючи на меті позбавити життя ОСОБА_2 , стоячи біля столу, за яким сидів ОСОБА_2 , здійснив не менше 6 прицільних пострілів в бік останнього, внаслідок чого спричинив ОСОБА_2 два наскрізні вогнепальні поранення в області лівої гомілки, одне сліпе поранення в області лівого стегна, одне сліпе поранення в області лівої частини сідничного м`яза з ушкодженням сечового міхура, товстого та тонкого кишківника.

Після чого ОСОБА_1 , вважаючи, що виконав усі дії, які вважав необхідними для реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на заподіяння смерті ОСОБА_2 , не бажаючи бути викритим у вчиненні даного злочину, маючи на меті уникнути кримінальної відповідальності за скоєне, утримуючи при собі знаряддя вчинення злочину невстановлену вогнепальну зброю (пістолет), з місця скоєння злочину зник, проте злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки 22 02 2025 після отриманих вогнепальних поранень, ОСОБА_2 бригадою швидкої невідкладної медичної допомоги було госпіталізовано до КНП ХОР «ОКЛ», де останньому було надано невідкладну кваліфіковану медичну допомогу та врятовано його життя.

24 02 2025 о 11:05 ОСОБА_1 було затримано в порядку ст.208 КПК України у м.Дніпро.

24 02 2025 ОСОБА_1 належним чином було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Враховуючи це, 25 02 2025 до Московського районного суду м.Харкова надійшло клопотання старшого слідчого СВ Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області майора поліції Гусєва В.О., погоджене прокурором Салтівської окружної прокуратури м.Харкова, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_1 , зпосиланням на тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється останній та наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

В обґрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_1 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий послалася на зібрані під час досудового розслідування матеріали, як окремо, так і всі у сукупності, а саме:

- електронний рапорт зі «служби 102» щодо повідомлення про вчинення кримінального правопорушення;

- протокол огляду місця події, проведеного в період часу з 19.45 до 20.30 22 02 2025 приміщення КНП ХОР «ОКЛ» за адресою: м.Харків, проспект Незалежності, 13, в ході якого вилучено речові докази, які мають значення для подальшого досудового розслідування;

- протокол огляду місця події, проведеного в період часу з 20.50 до 22.50 22 02 2025 на відкритій ділянці місцевості, розташованої за адресою: м.Харків проспект Ювілейний, 96/153 біля під`їзду №6, в ході якого вилучено речові докази, які мають значення для подальшого досудового розслідування;

- протокол огляду місця події, проведеного в період часу з 22.10 до 23.25 22 02 2025 закладу громадського харчування «Наше кафе», розташованого на території ринку «Спартак» за адресою: м.Харків, Салтівське шосе, 147, в ході якого вилучено речові докази, які мають значення для подальшого досудового розслідування;

- протокол допиту в якості потерпілого ОСОБА_2 , який пояснив обставини вчиненого злочину;

- протокол допиту в якості свідка ОСОБА_3 , яка пояснила обставини вчиненого злочину;

- протокол допиту свідка ОСОБА_4 , який пояснив обставини вчиненого злочину;

- протокол допиту свідка ОСОБА_5 який пояснив обставини вчиненого злочину;

- протокол допиту свідка ОСОБА_6 , яка пояснила обставини вчиненого злочину;

- протокол допиту свідка ОСОБА_7 , який пояснив обставини вчиненого злочину;

- протокол допиту свідка ОСОБА_8 , який пояснив обставини вчиненого злочину;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_9 ;

- протокол допиту свідка ОСОБА_10 , яка пояснила обставини вчиненого злочину;

- протокол допиту свідка ОСОБА_11 , який пояснив обставини вчиненого злочину;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_11 ;

- протокол проведення обшуку від 23 02 2025 в період часу з 12.45 до 15.09 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучені речові докази які мають суттєве значення до кримінального провадження;

- постанову про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів від 23 02 2025;

- постанову про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів від 23 02 2025;

- протокол затримання в порядку ст.208 КПК України ОСОБА_12 від 24 02 2025;

- речові докази;

- інші докази у сукупності.

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду та доведеними наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з такими висновками слідчого судді, зокрема щодо обґрунтованості підозри, повідомленої ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та існування ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги вказані ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Виходячи з відомостей щодо особи підозрюваного, який раніше не судимий, офіційно непрацюючий, розлучений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, не виключена можливість переховування останнього від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Крім того, ОСОБА_12 не має місця реєстрації на території м.Харкова та Харківської області, є громадянином іноземної держави, а згідно з наявними даними підозрюваний перебуває на території України без законних підстав, порушивши терміни перебування в Україні, за що на останнього складались постанови про накладання адміністративного стягнення та протоколи про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, більш того затверджено рішення від 18 04 2024 про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства.

Наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на даний час органом досудового розслідування не виявлено та не вилучено знаряддя вчинення злочину, а саме вогнепальну зброю.

Враховуючи, що ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань та дослідження їх судом, а ОСОБА_12 має реальну можливість впливати на вказаних осіб у даному кримінальному провадженні, в тому числі на тих, яким відомо про вчинення кримінального правопорушення, не можна виключати можливість такого впливу підозрюваного на останніх з метою зміни їх свідчень на свою користь.

Разом з цим колегія суддів погоджується з існуванням ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки враховуючи обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, а саме закінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, є достатні підстави вважати, що підозрюваний не зупиниться перед вчиненням інших кримінальних правопорушень.

Крім того, слідчим суддею вивчалась можливість застосування стосовно ОСОБА_12 більш м`якого запобіжного заходу, але, враховуючи вищевикладене, було зроблено вмотивований висновок про те, що обґрунтованість підозри у вчиненні злочину на даному етапі розслідування не дозволяє застосувати до підозрюваного інший запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Згідно з ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

У зв`язку з викладеним застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст.177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються підозрюваному, а саме того, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, а саме закінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, спрямованого проти життя та здоров`я, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого та особи, яка його вчинила, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник підозрюваного стосовно недоведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого, спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення слідчим суддею обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст.370 КПК України.

Тобто, на переконання колегії суддів, з огляду на обставини кримінального правопорушення, лише запобіжний захід у виді тримання під вартою здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобігти встановленим ризикам.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, в апеляційній скарзі не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки слідчого судді щодо необхідності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_12 та не вбачається підстав для зміни раніше обраного останньому запобіжного заходу на більш м`який, а саме домашній арешт.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання стосовно ОСОБА_12 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами поданої апеляційної скарги.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, слідчий суддя постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_12 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст.370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її зміни чи скасування на цьому етапі досудового розслідування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 25 02 2025 року про застосування щодо підозрюваного за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 24 04 2025 року включно, без визначення застави - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ ______________

О.М. Курило А.І. Люшня Р.В. Гєрцик