КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/7836/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засіданняОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року, -

за участю:

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

прокурора - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 22.11.2024 року задоволено клопотання начальника відділення № 1 СВ Оболонського ГУ НП у місті Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного 24.10.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003362 та накладено арешт на майно, яке було вилучено слідчим СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві під час проведення обшуку 24.10.2024 року, за адресою АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_6 , а саме: светр коричневого кольору з написом «rukka», куртку чорного кольору з написом «regatta», кросівки сірого кольору із шнурками білого кольору, штани бордового кольору, мобільний телефон марки «Redmi» сірого кольору в прозорому чохлі з сім картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 , ІМЕІ /1/ - НОМЕР_2 , ІМЕІ /2/ - НОМЕР_3 , із забороною на час досудового розслідування користування, розпоряджання та відчуження вказаним майном будь-яким особам і будь-яким чином.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 22.11.2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 22.11.2024 року є незаконною, постановленою з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства і підлягає скасуванню.

Вказує, що ОСОБА_6 належним чином не повідомляли про розгляд клопотання про накладення арешту на майно в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна ОСОБА_7 який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що у провадженні слідчого відділу Оболонського УП ГУ НП у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0003362 від 24.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Органом досудового розслідування зазначено, що 23.10.2024 року, близько 20:03 год., ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за адресою: м. Київ, провулок Балтійський, 20, шляхом підпалу, умисно пошкодила офісні приміщення, чим спричинила ТОВ "Українська металургійна компанія", ТОВ "Житловий комплекс Воздвиженка", ТОВ "ЛАЙТ-ТЕКС" майнову шкоду. (ЖЄО № 47718 від 23.10.2024).

24.10.2024 року, під час проведення обшуку місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якого було вилучено наступне: светр коричневого кольору з написом «rukka», куртку чорного кольору з написом «regatta», кросівки сірого кольору із шнурками білого кольору, штани бордового кольору, які поміщено до спец пакету PSP № 4193934, а також було вилучено мобільний телефон марки «Redmi» сірого кольору в прозорому чохлі з сім картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 , ІМЕІ /1/ - НОМЕР_2 , ІМЕІ /2/ - НОМЕР_3 , який поміщено до спец пакету CRI 1261731.

24.10.2024 року винесено постанову про визнання речовими доказами об`єктів, які було вилучено 24.10.2024 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: светру коричневого кольору з написом «rukka», куртки чорного кольору з написом «regatta», кросівок сірого кольору із шнурками білого кольору, штанів бордового кольору, які поміщено до спец пакету PSP № 4193934, та мобільного телефон марки «Redmi» сірого кольору в прозорому чохлі з сім картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 , ІМЕІ /1/ - НОМЕР_2 , ІМЕІ /2/ - НОМЕР_3 , який поміщено до спец пакету CRI 1261731.

28.10.2024 року (клопотання датоване 25.10.2024 року) начальник відділення № 1 СВ Оболонського ГУ НП у місті Києві ОСОБА_9 за погодженням із прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 звернувся з клопотанням до Оболонського районного суду міста Києва про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного 24.10.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003362, яке було вилучено слідчим СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві під час проведення обшуку 24.10.2024 року, за адресою АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_6 , а саме: светр коричневого кольору з написом «rukka», куртку чорного кольору з написом «regatta», кросівки сірого кольору із шнурками білого кольору, штани бордового кольору, мобільний телефон марки «Redmi» сірого кольору в прозорому чохлі з сім картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 , ІМЕІ /1/ - НОМЕР_2 , ІМЕІ /2/ - НОМЕР_3 , із забороною на час досудового розслідування користування, розпоряджання та відчуження вказаним майном будь-яким особам і будь-яким чином.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 22.11.2024 року вказане клопотання сторони обвинувачення задоволено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказане майно перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінальних проваджень та попередньою кваліфікацією вчинених кримінально-протиправних діянь.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси юридичної особи з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки слідчим надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що вищезазначене майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Що стосується доводів автора апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 належним чином не повідомляли про розгляд клопотання про накладення арешту на майно в суді першої інстанції, колегія суддів вважає зазначити наступне, що згідно матеріалів справи, ОСОБА_6 направлялися повідомлення про дату та час судового засідання на мобільний номер телефону, а також на фактичну адресу проживання, так само повідомляли і представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 (том 1, с. 71, с. 72, с. 75, с. 76, с. 77).

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376,404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року, якою задоволено клопотання начальника відділення № 1 СВ Оболонського ГУ НП у місті Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження, внесеного 24.10.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003362 та накладено арешт на майно, яке було вилучено слідчим СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві під час проведення обшуку 24.10.2024 року, за адресою АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_6 , а саме: светр коричневого кольору з написом «rukka», куртку чорного кольору з написом «regatta», кросівки сірого кольору із шнурками білого кольору, штани бордового кольору, мобільний телефон марки «Redmi» сірого кольору в прозорому чохлі з сім картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 , ІМЕІ /1/ - НОМЕР_2 , ІМЕІ /2/ - НОМЕР_3 , із забороною на час досудового розслідування користування, розпоряджання та відчуження вказаним майном будь-яким особам і будь-яким чином, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

__________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4