Справа № 743/323/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/378/25
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007 від 06.01.2024 року, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чернігів, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, офіційно не працевлаштованого, з повною загальною середньою освітою, на військовому обліку не перебуває, на утриманні осіб не має, раніше судимого: вироком Новозаводського районного суду міста Чернігова від 09 вересня 2010 року за ч. 2 ст.186 КК України із призначенням покарання на підставі ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на п`ять років; вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2019 року за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки; вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2023 року за ч. 3 ст. 289 КК України із призначенням покарання на підставі статті 70 КК України до позбавлення волі строком на вісім років,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушеннь, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2025 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України та призначено йому покарання:

- ч.2 ст. 190 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- ч.4 ст. 185 КК України у виді 6 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2023 року, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Строк виконання покарання за цим вироком ухвалено обчислювати з дати його постановлення.

Зараховано ОСОБА_8 у строк покарання частково відбуте покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 грудня 2023 року строком 1 рік 1 місяць 12 днів.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судових товарознавчих експертиз у кримінальному провадженні, у розмірі 2271, 84 гривень (дві тисячі двісті сімдесят одна гривня 84 копійки).

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, просить змінити вирок суду та призначити його підзахисногому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Вказує, що ОСОБА_8 вину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, вибачився перед потерпілими. Звертає увагу, що обвинувачений має постійне місце проживання, готовий відшкодувати завдані збитки.

Як встановлено судом першої інстанції, 08.11.2023 року приблизно о 15 год 00 хв ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи повторно, шляхом обману ОСОБА_9 , під приводом отримання у тимчасове користування для особистих потреб, заволодів мобільним телефоном марки Tecno Spark Go 2023 BF7 4/64 GB, вартістю 3846, 00 грн, що належить ОСОБА_9 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 23.11.2023 року в обідній час ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, введеного згідно Указу Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. № 2002-ІХ, згідно якого на всій території України введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався (зокрема, Указом Президента України від 06.11.2023 р. № 734/2023, затвердженим Законом України № 3429-ІХ від 08.11.2023 р., строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 16.11.2023 р. строком на 90 діб), шляхом вільного доступу, перебуваючи у житловій кімнаті будинку АДРЕСА_4 , усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно та повторно, викрав мобільний телефон Samsung A032F Galaxy А03 Core 2/32 GB вартістю 3622, 00 грн та навушники Wireless stereo headset ХВ450ВТ вартістю 377, 95 грн, що належать ОСОБА_10 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на загальну суму 3999, 95 грн.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених в них підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Перевіряючи в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції на відповідність положенням ст. 370 КПК України, колегія суддів враховує вимоги ч. 1 та ч. 2 ст. 404 КПК України про те, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, як і кваліфікація дій обвинуваченого, тому в цій частині вирок не перевіряється.

З кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 4 ст.185, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану та за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом обману, вчинене повторно, колегія суддів погоджується.

Що стосується доводів сторони захисту про призначення ОСОБА_8 занадто суворого покарання, то вони не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За правилами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу винного й навів у вироку переконливі мотиви прийнятого рішення.

Зокрема, судом першої інстанції враховано, що характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово засуджувався за корисливі злочини та притягувався до адміністративної відповідальності, ніде не працює, шкоду потерпілим не відшкодував.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що покарання із застосуванням положень ст.69 КК України призначається у виключних випадках не лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, а потребує ще наявність умов, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що мають існувати в сукупності та взаємозв`язку.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до ч. 1 та/або ч. 2 ст. 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення ст. 66 та ст. 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях.

При цьому при призначенні покарання суд першої інстанції встановив та врахував обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та обставину, яка покарання обтяжує вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Надавши оцінку, всім даним характеризуючим обвинуваченого, його ставленню до вчиненого, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до нього, і всі ці обставини у своїй сукупності не дають додаткових підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж призначене судом першої інстанції.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього за умови призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій інкримінованих йому статей, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

ОСОБА_8 вчинив крадіжки до ухвалення попереднього вироку, проте, беручи до уваги, що він раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, що свідчить про його схильність до вчинення кримінально-караних дій і небажання стати на шлях виправлення, колегія суддів не знаходить підстав для пом`якшення призначеного йому покарання.

З огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише протягом визначеного судом строку позбавлення волі, а тому призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.

Відтак, усі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу, оскільки вони носять формальний, суто суб`єктивний характер і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Істотних порушень органом досудового розслідування чи судом норм кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2025 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_2 ОСОБА_4