Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/4356/24
номер провадження 1-кс/695/300/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 рокум. Золотоноша

Слідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

підозрюваної ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Золотоноша клопотання старшого слідчого Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні № 0002034 від 14.11.2024 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Самара РФ, працюючої у СТОВ «Світанок», освіта середня, одруженої, на утриманні дітей не має, особою з інвалідністю, депутатом будь-якого рівня, постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС, учасником АТО (ООС) не є, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий слідчого відділу Золотоніського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_7 звернулася до суду з погодженим прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

Клопотання обгрунтоване наступним.

Слідчим відділом Золотоніського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002034 від 14.11.2024 року за підозрою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Органами досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється в тому, що 14.11.2024 близько 00 год. 30 хв., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за попередньою змовою із своїм співмешканцем ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел спрямований на вчинення дій сексуального характеру, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, ігноруючи загально прийняті норми моралі та поведінки у суспільстві, нехтуючи правом особи на статеву свободу та статеву недоторканність, усвідомлюючи, що потерпіла є неповнолітньою особою та в останньої відсутні сили та можливості їм протистояти, використовуючи свою вікову та фізичну перевагу над потерпілою, яка через свій вік не могла чинити активний опір, здійснила дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої ОСОБА_9 , проти волі останньої, з використанням своєї правої руки, а також в подальшому сприяла ОСОБА_8 вступу з неповнолітньою потерпілою ОСОБА_9 у статеві відносини, пов`язані із вагінальним проникненням у її тіло, з використанням геніталій, проти волі останньої, тримаючи під час даних дій ОСОБА_9 за її ноги своїми руками, задовольнивши в такий спосіб свою статеву пристрасть, внаслідок чого принизили її гідність та спричинили моральні страждання.

06.03.2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

Причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого їй злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

1.протоколом огляду місця події по АДРЕСА_2 від 14.11.2024;

2.протоколами відібрання біологічних зразків в ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_9 від 14.11.2024;

3.протоколом допиту неповнолітньої потерпілої (розшифровка) ОСОБА_9 від 25.11.2024;

4.висновками судових молекулярно-генетичних експертиз №№ СЕ-19-24/73237-БД від 26.12.2024, СЕ-19-24/73233-БД від 26.12.2024;

5.висновками судово-психологічних експертиз №№ СЕ-19/124-24/16950-ПС від 30.01.2025, СЕ-19/124-24/16951-ПС від 12.02.2025;

6.іншими матеріалами кримінального провадження.

Досудове розслідування по даному кримінальному провадженню продовжено до трьох місяців, а саме до 27.03.2025 року.

У ході досудового розслідування встановлено ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовуються наступними обставинами:

-ризик можливого переховування від органу досудового розслідування, обґрунтовується:

відсутністю стійких соціальних зв`язків в місці її проживання, оскільки ОСОБА_6 не одружена, а тому у разі не застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, остання усвідомлюючи те, що вона підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років, матиме реальну можливість переховуватися від органу досудового розслідування, суду та/або змінити місце проживання.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватою ОСОБА_6 у скоєному злочині, зможе вплинути на підозрювану та спонукати її до втечі чи переховування.

При цьому за діяння вчинене підозрюваною, законодавством передбачена реальна мірка покарання у зв`язку з відсутністю підстав застосування ст. 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням), тому з метою уникнути справедливого покарання остання, об`єктивно може переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Також характер вчиненого ОСОБА_6 діяння щодо неповнолітньої особи, вказує на її низький рівень правосвідомості, нехтування загальноприйнятими принципами моральності, що встановлені в суспільстві та небажання останнього нести відповідальність за скоєне нею діяння.

Невідворотність покарання за скоєний злочин вже саме по собі є підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Так ОСОБА_6 , усвідомлюючи вчинення нею кримінального правопорушення в умовах воєнного стану, може змінити місце проживання, виїхати в іншу область, за кордон або непідконтрольну Україні територію ЛНР чи ДНР. Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року № 33977/97, п. 81 закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів

-ризик незаконного впливу на потерпілу, обґрунтовується:

підозрюваній ОСОБА_6 відоме місце проживання потерпілої по даному кримінальному провадженні, тому вона матиме реальну можливість здійснювати незаконний вплив на потерпілу, зокрема на зміст та обсяг її показань та процесуальну поведінку, при цьому такий вплив може здійснюватись безпосередньо чи опосередковано, що в подальшому може негативно відобразитись на встановленні об`єктивної істини по провадженню.

- ризик знищення, приховування або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення обґрунтовується:

підозрювана ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що відносно неї здійснюється досудове розслідування (кримінальне переслідування) за вчинення особливо тяжкого злочину та маючи змогу вільно пересуватися, з метою уникнення відповідальності, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

- ризик можливого перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, шляхом зловживання процесуальними правами, що може виражатись у неявці за викликами до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду з метою затягування досудового розслідування та судового розгляду.

Оцінюючи особу підозрюваної, з урахуванням положень ст. 178 КПК України, орган досудового розслідування приходить до висновку, що ОСОБА_6 , хоча є раніше не судимою, характер та обставини вчиненого нею правопорушення характеризують її як особу, що не має достатніх моральних цінностей, схильну до вчинення кримінальних правопорушень, що слугує підставою для застосування у відношенні неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Кримінальне правопорушення, в скоєнні якого підозрюється ОСОБА_6 , може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу.

Таким чином, органом досудового розслідування відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність обґрунтованих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин слідчий за згодою з прокурором звернувся до суду з даним клопотанням, яким просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні слідчий та прокурор наполягали на обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилаючись на обґрунтованість вказаних ризиків.

Захисник просив обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час та вказував, що клопотання, як і підозра є не обгрунтованими, його підзахисна має хвору матір, яку доглядає та втікати не буде, сама має захворювання і отримала направлення на госпіталізацію. Захисник гарантує, що ОСОБА_6 буде з`являтись до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою.

Підозрювана підтримала свого захисника та повідомила, що наразі не працює, бо доглядає свою матір, уникати слідства та суду не буде, бо нічого протизаконного не вчиняла.

Вивчивши матеріали клопотання, заслухавши доводи прокурора, слідчого, захисника та підозрювану, слідчий суддя виходить з наступного висновку.

Під час розгляду клопотання з`ясовано, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, що стверджується доданими до клопотання матеріалами.

При цьому, слідчий суддя зауважує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного з вчиненим кримінальним правопорушенням має підтверджуватися наявними доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження на час пред`явлення підозри.

Сукупність цих доказів має дати підстави вважати, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною, що дає підстави для застосування до нього такого різновиду заходів забезпечення кримінального провадження, як запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з метою здійснення подальшого розслідування.

Також слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження при розгляді справи по суті, зокрема наявності достатніх підстав для встановлення вини підозрюваного у інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 176 цього КПК України.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно зі ст. ст. 176, 177 КПК України законодавець дав вичерпний перелік загальних положень про запобіжні заходи та визначив мету і підстави їх застосування за наявності ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

Так, згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню та продовжити кримінальне правопорушення. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити ці дії.

За п. 2, п. 4 та п. 5 ст. 178 цього Кодексу суд зобов`язаний оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини; наявність або відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи.

Обґрунтованість будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо доведена владою («Ідалов проти Росії», §140).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ризик тиску на свідків на початковому етапі слідства є вагомим на стадії досудового розслідування (справа Яжинський проти Польщі, рішення ЄСПЛ № 15479/02, від 4 жовтня 2005 року), оскільки на даний час слідством не встановлені всі можливі свідки та обставини даної події.

Також суд зважає на те, що по даному кримінальному провадженню не закінчені всі слідчі дії та усі обставини по справі ще не встановлені.

Відповідно до п.,п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Отже тяжкість покарання є суттєвим елементом при оцінюванні наведених ризиків, зокрема щодо переховування та знищення невіднайдених речових доказів, однак не може розцінюватися як єдиний, та враховується в сукупності із іншими обставинами, які характеризують особу підозрюваного.

При цьому, слідчим суддею також оцінені в сукупності всі обставини, визначені ст. 178 КПК України (підозрювана раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, де зареєстрована, проживає разом з матір`ю за місцем реєстрації), що спростовує доводи органів досудового розслідування про відсутність стійких соціальних зв`язків.

Також слідчий суддя бере до уваги, що з часу відкриття кримінального провадження з 14.11.2024 року підозрювана не вчиняла будь-яких дій, що свідчать про можливість переховування від органів досудового розслідування, прокуратури та суду чи незаконного впливу на потерпілу та свідків.

Також суд враховує положення ч. 3 ст. 176 КПК України, відповідно до яких слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Частиною 4 ст. 194 КПК України визначено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що органами досудового слідства доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Однак належних доказів недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні матеріали справи не містять, а тому суд вважає, що достатнім запобіжним заходом для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного буде домашній арешт, і такий запобіжний захід буде достатнім, щоб забезпечити належну поведінку підозрюваної та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, і виправданим з урахуванням ризиків, даних про особу підозрюваного та обставин встановлених слідчим суддею, які впливають на суспільний інтерес у даному кримінальному провадженні.

На підставі ст.,ст. 176, 177, 178, 183, 192-194, 205, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Золотоніської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0002034 від 14.11.2024 року стосовно ОСОБА_6 - відмовити.

Обрати підозрюваній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком по 27 березня 2025 року.

Покласти на підозрювану ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

1) прибувати до кабінету слідчого, прокурора, суду, за першою вимогою;

2) цілодобово не відлучатися з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, крім випадків необхідності прибуття в укриття в разі оголошення повітряної тривоги на час воєнного стану;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

4) постійно носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали - до 27 березня 2025 року включно.

Роз`яснити підозрюваній, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань. У разі невиконання ним зазначених вище обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали передати до органу національної поліції за місцем проживання підозрюваної для виконання в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Повний текст виготовлено та оголошено учасникам процесу 14.03.2025 року о 08:20 год.

Слідчий суддя Золотоніського

міськрайонного суду ОСОБА_1