печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва № 757/57395/24-к від 10.12.2024 у кримінальному провадженні № 0001171 від 17.07.2023,-

ВСТАНОВИВ:

09.04.2025 до Печерського районного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва № 757/57395/24-к від 10.12.2024 у кримінальному провадженні № 0001171 від 17.07.2023.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що в провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України перебуває кримінальне провадження № 0001171 від 17.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190 (у редакції Закону України що діяв до 13.07.2023) КК України, тобто в створенні злочинною організації, а також у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, в особливо великому розмірі, злочинною організацією.

10.12.2024 у цьому ж кримінальному провадженні, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/57395/24-к (провадження 1-кс-48715/24) накладено арешт із забороною користування на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме на:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , двох частках розміром 1/2 (право власності від 02.08.2021 та 09.04.2019);

- нежитлове приміщення у розмірі частки 1/3, за адресою: АДРЕСА_3.

- нежитлове приміщення у розмірі частки 1/3, за адресою: АДРЕСА_4.

- нежитлове приміщення у розмірі частки 1/2, за адресою: АДРЕСА_5.

- нежитлове приміщення у розмірі частки 1/2, за адресою: АДРЕСА_2.

Нерухоме майно щодо якого вирішено питання про його арешт, не є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки не є предметом вчинення кримінального правопорушення, та не могло зберегти на собі сліди його вчинення, а також не визнано речовим доказом стороною обвинувачення.

Також, арештоване майно не може бути предметом спеціальної конфіскації, оскільки не являється таким, що одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, не призначалось для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, його фінансування, тощо, доказів зворотнього матеріали кримінального провадження не містять.

Крім цього, арештоване майно не може бути предметом відшкодування заподіяної шкоди, оскільки у кримінальному провадженні відсутній цивільний позов.

Таким чином, в даному випадку продовження арешту майна з метою збереження речових доказів, забезпечення спеціальної конфіскації, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення є безпідставним.

Разом з цим, стороною захисту в клопотанні про скасування арешту майна зазначено, що застосування відповідною ухвалою арешту майна із забороною розпорядження та користування таким майном з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, є безпідставним, з огляду на наступне.

При цьому, матеріали кримінального провадження не містять жодних відомостей щодо причетності підозрюваної особи до кримінального правопорушення. Фактично у будь-якому з документів, наданих для ознайомлення стороні захисту відсутнє посилання на прізвище та ім`я, по батькові, або інші дані, які б дозволяли ідентифікувати будь-яку особу причетну до вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, Також відсутні будь-які докази як участі підозрюваної особи у злочинній організації її створення та керування так і щодо існування злочинної організації взагалі.

Разом з цим, матеріали досудового розслідування не містять доказів на причетність будь-кого з інших осіб до кожного інкримінованого кримінального правопорушення, в тому числі використання відповідного псевдоніму, участі у комунікації з потерпілими, введення останніх в оману, спонукання до здійснення грошових переказів, встановлення шкідливого програмного забезпечення, отримання доступу до комп`ютерного обладнання, виконання вказівок керівника злочинної організації та звітування про свої дії із вчинення злочинів зазначених у тексті повідомлення про підозру, а також способу та розміру отриманої грошової винагороди за вчинення таких правопорушень, їх розподілу, обставин створення злочинної організації та керування нею.

Таким чином, як на момент повідомлення про підозру так і по теперешній час матеріали кримінального провадженні не містять доказів на підтвердження причетності підозрюваного до вчинення інкримінованого правопорушення.

Разом з цим, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, кваліфікація правопорушень інкримінованих підозрюваному не є кінцевою та може бути змінена до моменту направлення обвинувального акту до суду, так і під час судового розгляду, в тому числі і статтю, частину статті КК України, що не передбачає конфіскації майна як виду покарання.

Представник власника майна в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлявся належним чином. Адвокат ОСОБА_3 через канцелярію суду подала заяву про розгляд скарги за його відсутності та просив проводити розгляд клопотання за його відсутності.

Представник Офісу Генерального прокурора у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлявся належним чином. Прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання держаного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням Законів Національної поліції України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, заяву прокурор, приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України перебуває кримінальне провадження № 0001171 від 17.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 190 (у редакції Закону України що діяв до 13.07.2023) КК України, тобто в створенні злочинною організації, а також у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, в особливо великому розмірі, злочинною організацією.

10.12.2024 у цьому ж кримінальному провадженні, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/57395/24-к (провадження 1-кс-48715/24) накладено арешт із забороною користування на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме на:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , двох частках розміром 1/2 (право власності від 02.08.2021 та09.04.2019);

- нежитлове приміщення у розмірі частки 1/3, за адресою: АДРЕСА_3.

- нежитлове приміщення у розмірі частки 1/3, за адресою: АДРЕСА_4.

- нежитлове приміщення у розмірі частки 1/2, за адресою: АДРЕСА_5.

- нежитлове приміщення у розмірі частки 1/2, за адресою: АДРЕСА_2.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2023, при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що метою застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є забезпечення збереження майна як речових доказів або ненастання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також сприяння меті кримінального провадження.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється протягом тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на вказане майно, яке перебуває у власності заявника. Підозра заявнику не пред`явлена, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стороною обвинувачення не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок заявника з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також відсутні підстави відповідальності заявника за незаконні дії третіх осіб.

При цьому, застосування арешту в частині заборони користування майном безпідставно обмежує права власника такого майна, позбавляючи його навіть права на проживання або будь-яке інше законне використання майна, що значним чином надмірно та безпідставно обмежує його право власності.

Майно, на яке накладено арешт, набуто особою у законний спосіб, у період до подій інкримінованих у повідомленні про підозру, що додатково підтверджує відсутність будь-яких підстав вважати, що воно має будь-яке значення для досудового розслідування.

Враховуючи вказане, підстав вважати, що існує правова підстава для арешту майна заявника спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як представник сторони обвинувачення в судове засідання не з`явився та не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва № 757/57395/24-к від 10.12.2024 у кримінальному провадженні № 0001171 від 17.07.2023 - задовольнити.

Скасувати у кримінальному провадженні № 0001171 від 17.07.2023 арешт майна, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.12.2024 у справі № 757/57395/24-к (провадження 1-кс-48715/24) на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме на:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , двох частках розміром 1/2 (право власності від 02.08.2021 та 09.04.2019);

- нежитлове приміщення у розмірі частки 1/3, за адресою: АДРЕСА_3.

- нежитлове приміщення у розмірі частки 1/3, за адресою: АДРЕСА_4.

- нежитлове приміщення у розмірі частки 1/2, за адресою: АДРЕСА_5.

- нежитлове приміщення у розмірі частки 1/2, за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1