ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/4601/20 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/780/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника адвоката ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 25.12.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Лейпциг Німеччина, громадянку України, з повною вищою освітою, розлучену, непрацюючу, інваліда ІІІ групи, раніше не судиму, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України з призначенням їй покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено відраховувати з моменту її фактичного затримання, тобто з 18.07.2020 року.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк її попереднього ув`язнення, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» стосовно ОСОБА_7 залишено без змін, а після вступу вироку в законну силу ухвалено скасувати.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.ст.100, 126 КПК України.

Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_7 , у вечірню годину 10.07.2020, після вживання спиртних напоїв, знаходилась за своїм місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де чекала на ОСОБА_9 , з яким вона спільно проживала за вказаною адресою.

Приблизно о 22 год. 00 хв. в той же день ОСОБА_9 повернувся додому за вищезазначеною адресою, де у нього та ОСОБА_7 в ході спілкування виникла сварка на побутовому ґрунті, через яку у ОСОБА_7 виникли особисті неприязні відносини по відношенню до ОСОБА_9 , і виник умисел, направлений на заподіяння тому смерті.

ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні житлової кімнати та стоячи обличчям до ОСОБА_9 , на відстані витягнутої руки, будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, обумовлених сваркою, реалізуючи свій злочинний умисел, взяла зі стола в кімнаті ніж та, передбачаючи реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 , що знаходяться у причинному зв`язку з діянням, а також бажаючи їх настання, нанесла потерпілому не менше 1 (одного) удару ножем у передню поверхню підборіддя, 8 (восьми) ударів ножем у ділянку шиї, 1 (одного) удару ножем у ділянку передньої поверхні грудної клітини ліворуч, 1 (одного) удару ножем у ділянку передньої поверхні грудної клітини праворуч, 1 (одного) удару ножем у ділянку тильної поверхні лівої кисті, заподіявши, згідно висновку судово-медичної експертизи ХОБСМЕ №10-12/2002-ДМ/20 від 15.08.2020, наступні тілесні ушкодження: голови: 1 (одна) різана рана на передній поверхні підборіддя; шиї: 8 (вісім) колото-різаних та різаних ран на шиї, із котрих одна колото-різана рана на передній поверхні шиї ліворуч супроводжується повним пересіченням лівого верхнього рогу щитоподібного хряща, рана на передній поверхні шиї праворуч є різаною, яка супроводжується ушкодженням правої зовнішньої сонної артерії; грудної клітки: 1 (одна) різана рана на передній поверхні грудної клітки ліворуч, 1 (одна) колото-різана рана на передній поверхні грудної клітки праворуч, що проникає через шкіру, підшкірну жирову клітковину грудної клітки, із ушкодженням хрящової частини 5 правого ребра та тіла груднини в місці з`єднання, наскрізними ушкодженнями навколосерцевої сорочки та правого передсердя, проникаючи в праву плевральну порожнину та сліпо закінчується в товщі нижньої частки правої легені; кінцівок: 1 (одна) різана рана на тильній поверхні 1 фаланги 3 пальця лівої кисті, 1 (одна) різана рана на тильній поверхні 1 фаланги 4 пальця лівої кисті, з яких різана рана на передній поверхні шиї праворуч, яка супроводжується ушкодженням правої зовнішньої сонної артерії, та колото-різана рана на передній поверхні грудної клітки праворуч, що проникає через шкіру, підшкірну жирову клітковину грудної клітки, із ушкодженням хрящової частини 5 правого ребра та тіла груднини в місці з`єднання, наскрізними ушкодженнями навколосерцевої сорочки та правого передсердя, проникаючи в праву плевральну порожнину та сліпо закінчується в товщі нижньої частки правої легені, призвели до розвитку крововтрати, що і стало причиною смерті ОСОБА_9 , мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, і знаходяться у причинному зв`язку з діянням, а решта різаних та колото-різаних ран на тілі носять ознаки легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Після отриманих ушкоджень ОСОБА_9 впав та помер на місці, а ОСОБА_7 до 13 години 00 хвилин 18.07.2020 переховувала труп ОСОБА_9 , коли її злочинні дії були викриті співробітниками Національної поліції.

Дії ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.1 ст.115 КК України, так як вона своїми умисними діями вчинила вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись зі вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, яку в подальшому доповнив, в якій посилається неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, вказує, що судом першої інстанції надано неправильну оцінку доказам та не було задоволено подані та оголошені клопотання захисника про недопустимість доказів.

Так, захисник згадує клопотання про визнання недопустимими: протоколів огляду місця події від 18.07.2020 із проникненням у житло за адресою: кв. АДРЕСА_2 з 13 год. 00 хв. до 14 год. 30 хв.; огляду трупа із проникненням у житло від 18.07.2020 за тією ж адресою з 14 год. 40 хв. до 15 год. 30 хв.; заяви-добровільної згоди на огляд житла від 18.07.2020; речових доказів, вилучених від час вказаних оглядів; висновків судово-медичних експертиз, що проведені із використанням недопустимих доказів, отриманих в результаті вказаних оглядів, у зв`язку з тим, що:

1)згода на огляд приміщення квартири не була добровільною, що є порушенням ч.1 ст.233 КПК України, оскільки обвинувачена не надавала такої згоди; при цьому зазначає, що відсторонення обвинуваченої від участі в обшуках власного житла, невручення їй примірників відповідних протоколів вказує на те, що вона була фактично затримана з моменту початку огляду, однак таке затримання ніде не зафіксовано;

2)була відсутня обов`язкова відеофіксація огляду житла, що є порушенням абз.2 ч.1 ст.107 та ч.10 ст.236 КПК України, а тому неможливо зрозуміти відсутність ОСОБА_7 під час обшуку її житла;

3)ані зі змісту протоколів огляду місця події та огляду трупа, ані з фототаблиці, не зрозуміло, додатком до якого з цих протоколів є фототаблиця; крім того, на ній відсутні підписи слідчого та інших осіб, які брали участь у виготовленні цього додатку; відсутні відомості про дату, час, місце, засоби, порядок та спосіб виготовлення відповідних фотокарток. Зазначене, на думку захисника, є порушенням ч.1 ст.105, п.4 ч.2 ст.105 та абз.2 ч.2 ст.105 КПК України;

4)в протоколі огляду місця події відсутні ідентифікаційні ознаки вилучених предметів, що є порушенням ч.2 ст.106 КПК України;

5)під час обох оглядів був відсутній понятий, оскільки свідок ОСОБА_10 участі у слідчих діях не брала, а лише була формально зазначена у протоколах.

Захисник наголошує на недоцільності проведення обшуку у зв`язку з відсутністю невідкладного випадку, пов`язаного із безпосереднім переслідуванням особи.

Зауважує, що із клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді звернувся слідчий ОСОБА_11 , а не той слідчий, який проводив обшук.

Звертає увагу на те, що клопотання про проведення обшуку погоджене прокурором, який не мав повноважень у даному кримінальному провадженні.

Просить також врахувати, що слідчий звернувся зі вказаним клопотанням до слідчого судді не невідкладно, а лише 20.07.2020, тобто з порушенням ч.3 ст.233 КПК України.

Захисник також зазначає, що без уваги суду першої інстанції залишилось заперечення на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 20.07.2020 року про надання дозволу на обшук та відповідні доводи про її незаконність. Зокрема, суд не встановив передбаченої законом ознаки невідкладності; резолютивна частина ухвали містить пункт згідно з яким надано право проникнути до житла лише один раз, однак слідча провела два огляди: місця події та трупа.

Із зазначених вище підстав захисник вважає недопустимими: протокол огляду місця події; протокол огляду трупа; речові докази вилучені за результатами огляду місця події, а саме: футболка чорного кольору, яка знаходилась у ванні (кімнаті №1), футболка коричневого кольору, яка знаходилась у ванні (кімнаті №1), 2 ВПС зі слідами пальців рук з холодильника (з кімнати №2 (кухня), 6 кухонних ножів з столу, 5 кухонних ножів з ящика стола, плаття жіноче чорного кольору з білими квітами (з кімнати №3), 2 ВПС з полімерної пляшки, яка знаходиться на підлозі з кімнати №4, тканина чорно-червоного кольору з РБК з кімнати №4, 1 змив з РБК з підлоги біля шкафу з кімнати №4, 1 змив РБК зі стіни з лівої сторони з кімнати №4, 1 змив з РБК з підлоги біля входу в кімнату з кімнати №4, три недопалки зі стола "Ротманс", "Комплімент", "Кент" з кімнати №4, полімерна пляшка "Моршинська", 0,5 л., з кімнати №4.

Крім того, захисник вказує на недопустимість інших доказів, зокрема висновків експертів, які, на його думку, є такими, що отримані на підставі процесуальних дій, вчинених з істотним порушенням, тобто як свідчить доктрина «плодів отруйного дерева».

Наголошує на тому, що також залишилось без розгляду клопотання сторони захисту про недопустимість доказів: протоколу затримання ОСОБА_7 від 18.07.2020, вилучених в ході особистого обшуку обвинуваченої мобільних телефонів з сім-картками, зрізів нігтів рук останньої, оскільки вона не була присутня під час вказаних оглядів. Крім того, її було затримано: 1) без складання протоколу; 2) без фіксації дійсного часу затримання; 3) без фіксації особи, яка здійснила затримання. Разом з цим обшук самої обвинуваченої здійснив слідчий ОСОБА_11 , який є особою чоловічої статі, що є порушенням ч.5 ст.236 КПК України. Вилучення біологічних зразків проведено: 1) без винесення постанови прокурора про відібрання біологічних зразків у особи; 2) без пред`явлення такої постанови особі, у якої здійснюється відібрання біологічних зразків; 3) без складання протоколу відібрання біологічних зразків; 4) без з`ясування добровільності обвинуваченої на надання слідчому біологічних зразків.

Вказує на те, що без уваги суду першої інстанції залишилось і клопотання сторони захисту про недопустимість протоколу пред`явлення речей для впізнання, бо ОСОБА_7 не було роз`яснено право не свідчить проти себе. Крім того, не можна пред`являти для впізнання речі за фото, тобто обвинувачена впізнала фото, а не річ.

Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не досліджувалися речові докази. Крім того, проігнорована також різниця в описаннях предметів, вилучених під час обшуку і предметів, поставлених на експертизу.

Апелянт робить висновок, що винуватість ОСОБА_7 не доведена поза розумним сумнівом. Зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки версії сторони захисту, яка полягає у тому, що ОСОБА_7 виявила труп ОСОБА_9 , коли той вже давно був мертвий. При цьому неповідомлення про труп не може бути єдиним обґрунтуванням висновку про винуватість у вчиненні злочину. Разом з цим ОСОБА_7 є не єдиною особою, яка могла вчинити вбивство. Так, в колі таких осіб перебуває ОСОБА_12 , якого було залучено до справи як свідка.

Версія подій, описана обвинуваченою, жодним чином не підтверджує фабулу обвинувачення.

Крім того, судом першої інстанції не були розглянуті докази, надані стороною захисту, які, зокрема свідчать про те, що допит одного із ключових свідків було проведено, коли останній знаходився в розшуку за вчинення злочину.

При цьому, на думку захисника, показання свідків жодним чином не доводять ані наявність умислу ОСОБА_7 , ані наявність факту заподіяння смерті потерпілому саме нею, а також судом першої інстанції не надано належної оцінки показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Висновок судово-психіатричної експертизи №357 від 05.08.2020 є недопустимим доказом, бо ОСОБА_7 не роз`яснювалося право не свідчити проти себе при спілкуванні з експертом, а також вказаний документ не містить такого реквізиту із підписом обвинуваченої та ґрунтується на показаннях свідків, яких суд першої інстанції не допитував, а саме: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Отже, захисник вважає, що і письмові докази, досліджені судом першої інстанції, не вказують на заподіяння смерті саме ОСОБА_7 .

У зв`язку з викладеним захисник просить дослідити докази, докладний перелік яких міститься в апеляційній скарзі, скасувати вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 25.12.2024 року і ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

На вказаний вирок також була подана апеляційна скарга прокурора, який до початку апеляційного розгляду відмовився від неї, надавши письмову заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду за допомогою відеоконференції брав участь захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу у повному обсязі та доповнив, що вина його підзахисної у вчиненні кримінального правопорушення не доведена поза розумним сумнівом. Пояснив, що справа вже розглядалася Київським районним судом м.Полтави, однак цей вирок від 05.09.2022 року був скасований ухвалою Полтавського апеляційного суду з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, однак, на думку захисника, Ленінський районний суд м.Харкова знову не надав оцінки позиції сторони захисту. Наголосив, що ОСОБА_7 була фактично визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, з моменту приїзду поліції та була одразу затримана. Зазначив також, що він вбачає порушення права на захист, оскільки участь захисника у даному кримінальному провадженні була забезпечена вже після проведення слідчих дій. Крім того, просив взяти до уваги у даній справі є ще один можливий підозрюваний ОСОБА_12 , оскільки ця версія судом першої інстанції не спростована.

Обвинувачена ОСОБА_7 брала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та підтримала подану апеляційну скаргу, просила про задоволення апеляційних вимог у повному обсязі. Доповнила, що у неї не було ні мотиву, ні можливості вчинити це кримінальне правопорушення.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Зазначив, що вирок суду першої інстанції є обґрунтованим і належним чином вмотивований, а кожному доказу та доводам сторони захисту було надано відповідну оцінку. Вказав, що вина обвинуваченої підтверджується всіма зібраними та дослідженими доказами, тому просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Положення ч.3 ст.404 КПК України визначають, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується правова позиція суду касаційної інстанції, а саме колегії суддів у складі Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верхового Суду у справі №712/2341/15-к, відповідно до якої повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду. Відмова в задоволенні клопотання щодо повторного дослідження доказів свідчить не про порушення кримінального процесуального закону та неповноту досліджень доказів, а про відсутність аргументованих доводів щодо необхідності цих дій.

Апеляційний суд констатує, що під час нового розгляду судом першої інстанції докази були ретельно досліджені та їм була надана відповідна оцінка.

В своєму клопотанні про дослідження доказів захисник не зазначив в якій саме частині вони не були досліджені судом першої інстанції чи досліджені з якимись конкретними порушеннями або він заявляв клопотання в суді першої інстанції, а воно не було розглянуте, чи може про ці докази стало відомо після ухвалення вироку, тому колегія суддів не вбачає підстав для дослідження доказів, сприймаючи клопотання захисника як незгоду з оцінкою доказів, яку надав суд першої інстанції.

Будь-яких нових доказів, які не були досліджені судом першої інстанції, захисником в апеляційній скарзі не зазначено та не надано ним і під час апеляційного розгляду.

У зв`язку з цим клопотання захисника про повторне дослідження доказів, докладно перелічених ним в апеляційній скарзі, наданих стороною обвинувачення на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, задоволенню не підлягає, оскільки в апеляційній скарзі захисника не наведено жодних, передбачених ч.3 ст.404 КПК України, підстав для повторного дослідження цих доказів судом апеляційної інстанції. Докази обвинувачення, відповідно до вироку та журналу судового засідання, досліджувались судом першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав, передбачених ч.3 ст.404 КПК України, для повторного дослідження доказів.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, думку обвинуваченої та прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченої про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Проаналізувавши матеріали справи, а також зміст оскаржуваного вироку, колегія суддів дійшла висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, повністю та об`єктивно підтверджується дослідженими у ході судового розгляду доказами, які, в свою чергу, є належними, достовірними і допустимими, а також взаємодоповнюючими та, при їх системному аналізі, достатніми для вирішення кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду судом першої інстанції було допитано та надано об`єктивну оцінку показанням, а саме:

- свідка ОСОБА_14 , допитаної в судовому засіданні 25.12.2023, яка пояснила, що вона є сестрою обвинуваченої ОСОБА_7 , її сестра знаходилась у батьків в смт.Южний, тому як їх мати потребувала догляду і вони чередували: два тижні сестра, неділю вона чи навпаки. 10 липня 2020 року вона її змінила і чоловік відвіз її додому за адресою: АДРЕСА_3 . Коли він її відвіз, то виявилось, що сестра забула телефон, після чого вона подзвонила на телефон ОСОБА_20 та попередила його, що її чоловік ввечері привезе телефон. Чоловік під`їхав ввечері в районі 17-00 год. чи 18-00 год. та привіз телефон, але ОСОБА_21 не вийшла, вона відпочивала, це було очевидно, догляд за мамою був важкий, вона всю ніч не спала. Як їй сказав чоловік, що ОСОБА_22 вийшов з під`їзду з якимось чоловіком неохайного виду та обидва були у нетверезому стані, він віддав йому телефон та вони пішли в сторону магазину чи кіоску. Про подальшу ситуацію їй нічого не відомо. На протязі тижня вона намагалась додзвонитись до ОСОБА_23 , але це було безуспішно. Якщо дати характеристику сестрі, то вона хвора людина, в неї ряд хронічних захворювань і вона отримала інвалідність, крім того відповідальна порядна особа, має вищу освіту, різносторонньо розвинута. Їй загалом не відомо, чи жили разом ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , щодо дружніх відносин сказати теж не може. Вона більше з жалості мешкала з ним, тому як він її молодший та, щоб надати йому кров над головою. Як їй відомо, спільного бюджету в них не було. Скільки разом вони жили їй не відомо, десь більше двох-трьох років. Сварок у них не було. Приблизно за два три дні до затримання ОСОБА_7 , вона до неї додзвонилась. Коли телефонувала їй, вона була в нормальному стані, може трішки як прихворівша, нормальна, не випивша, нічого. В день затримання вона дізналась, що ОСОБА_21 затримали, тому як їй на номер телефону прийшло СМС «Абонент на зв`язку», чий це був номер: її чи ОСОБА_24 , вона не може сказати, мабуть його. Вона передзвонила та ОСОБА_23 їй сказала, що її затримали і обвинувачують у тому, чого вона не робила. Також доповнила, що у ОСОБА_23 дуже хворий плечовий суглоб, коли вона прала у батьків підковдру, вона фізично не могла його викрутити, їй було дуже важко це зробити, тому вона бачила сама, особисто, що ОСОБА_23 не має фізичної сили (а.с.62-64, том 5);

- свідка ОСОБА_25 , допитаного в судовому засіданні 16.02.2024, який пояснив, що працює пожежником-рятувальником ДСНС України в Харківській області, під час чергування 18.07.2020 року на номер 101 поступив виклик допомогти відкрити двері співробітникам поліції 102. Прибувши за адресою: АДРЕСА_3 , вони зайшли в під`їзд і відчули неприємний запах, піднявшись на гору вони зустріли співробітників поліції та сусідів. Коли сусіди стукали у двері квартири АДРЕСА_4 їм ніхто не відкривав, після чого співробітники поліції надали їм дозвіл, щоб відкрити двері. Сусіди скаржились на неприємний запах, вони відкривали двері квартири АДРЕСА_4 спеціальним інструментом, називається «хуліган», почали відкривати секрет дверей, із квартири почули жіночий голос. Потім вони відкрили двері, на порозі стояла господарка цієї квартири ОСОБА_21 , вона їм казала, що в неї є собака і вона не може відкрити двері, потім вона відкрила двері і сказала, що в тій кімнаті собака і вона не може відкрити двері. Як вони відкрили двері, відразу почули запах трупу, зайшовши в кімнату побачили, що лежить якась людина, вони нічого не чіпали, побачили і вийшли назад. Сусіди та господарка ОСОБА_21 до них скарг не мали, підійшли співробітники поліції і вони запитали, чи потрібна їх ще якась допомога, їм відповіли, що ні і вони поїхали. В дверях він побачив ОСОБА_21 , в квартирі нікого більше не було, труп лише і собака. Після того як вони почали відкривати двері, ручка почала рухатися, ОСОБА_21 не могла відкрити, бо казала що в неї собака. З приводу трупу в квартирі вона нічого не казала. ОСОБА_26 була в якійсь дальній кімнаті. Поліція ОСОБА_21 допитувала, проте відповіді вона конкретної ніякої не давала, труп він бачив, ногу на підлозі, чимось прикритий. В кімнаті, як заходиш, з правого боку, не може сказати, це була зала чи спальня, прикритий труп був чи простирадлом, чи полотенцем (а.с.87-90, том 5);

- свідка ОСОБА_12 , допитаного в судовому засіданні 15.04.2024, який пояснив, що з ОСОБА_7 знайомі давно, років 10. Вони спілкувались, товаришували, вживали разом алкогольні напої, ОСОБА_21 з ОСОБА_24 запрошували його до них, він в них проживав місяців 4-5 за адресою: АДРЕСА_1 . Ці події відбувались в 2020 році, квартира належала ОСОБА_21 , ОСОБА_27 був її співмешканцем, вони разом проживали. Скільки вони проживали разом йому не відомо, він більше знайомий з ОСОБА_7 , випивали разом, так познайомились, вона вживала алкогольні напої рідко. Він періодично проживав в них, а потім розійшлись. У ОСОБА_7 з ОСОБА_24 на той момент, коли він проживав в них, не було якихось розбіжностей, сварки були, але це були незначні сварки. Хто був ініціатором сварок сказати не може, посварились по кімнатам розійшлись, потім все добре, щодо фізичної сили сказати теж не може, при ньому такого не було. Коли він в них проживав, разом вживали алкогольні напої - він, ОСОБА_21 та ОСОБА_24 . Під час вживання були незначні сварки. В квартирі ще могли бути товариші, але щоб постійно жили такого не було, було один раз сиділи до пізньої години. Він почав вживати «важкі» наркотики і йому запропонували звернутися в реабілітаційний центр, на що він погодився і його відвезли в закритий реабілітаційний центр. Приблизно в 2020 році він не проживав з ними, йому нічого не відомо про вбивство ОСОБА_20 . ОСОБА_21 нормальна людина. Йому було відомо, що він був оголошений у розшук, суд вже відбувся. Між ОСОБА_7 та ОСОБА_24 були сімейні побутові, невеликі сварки, нічого серйозного. Він перебував в реабілітаційному центрі, до нього приїхали поліцейські і так він дізнався, що ОСОБА_20 вбили (а.с.118-120, т.5);

- свідка ОСОБА_13 , допитаної в судовому засіданні 10.06.2024, яка пояснила, що ОСОБА_21 знає, це її сусідка. Вона мешкає в кв. АДРЕСА_5 на одному поверсі, в одному під`їзді, на 4-му поверсі. Знайомі з 2007 року, коли вона почала мешкати в квартирі. Влітку їздила до батьків, чоловік працював, з ранку і до вечора його не було вдома, коли вона повернулася, він їй сказав, що на балконі якийсь запах. Коли вона повернулася, був якийсь запах, але його не було дуже чути. Через декілька днів знову був запах, але на дворі було прохолодно, такого не чути було. Потім запах почав бути сильнішим, спросила у сусідів, чи бачили вони ОСОБА_21 , вони відповіли, що бачили декілька днів назад. Потім пройшло ще декілька днів, запах був нестерпний, вона викликала поліцію. Коли приїхала поліція, вони пройшли до їх балкону, відчули запах, стукали у двері сусідів, ніхто не відповів в квартирі АДРЕСА_4 , викликали МЧС. Коли МЧС приїхали, теж стукали, ніхто не відкривав, почали ламати двері і обізвалася сусідка ОСОБА_21 , її попросили, щоб вона відкрила двері, вона відповіла, що не може відкрити двері, так як їх заклинило, просила не ламати двері, ну а так як вона не відкривала, почали ламати двері, на питання, що за запах, вона відповіла, що її не було вдома, у неї собаки, вони нагадили і вона не встигла прибрати. Потім як відкрили двері, то знайшли там тіло потерпілого ОСОБА_24 . Коли відчиняли двері вона була присутня, писала розписку, що викликала поліцію з причин того, що був запах з квартири, а сусідів не було. Коли відчинили двері, то в квартирі був нестерпний запах, почали відкривати всі двері, вікна. Ці події відбувались в липні 2020 року. Вона думала, що сусіди залишили щось собакам, спочатку була прохолодна погода, декілька днів відчутливого запаху не було. З ОСОБА_7 вона не спілкувалась, вони зловживали спиртними напитками, сварки бували між ними, але не звертали увагу на них, поліцію не викликали. Шумно було, але вони не дуже на них звертали увагу, вони собі жили, а ми собі. ОСОБА_21 затримала поліція, потім через деякий час її забрали і повезли. Потерпілого звали « ОСОБА_28 », скільки років вони проживали разом не знає, мабуть декілька років (а.с.146-147, т.5);

- свідка ОСОБА_29 , допитаної в судовому засіданні 21.10.2024, яка пояснила, що ОСОБА_21 вона знає як добру людину. Коли ОСОБА_21 почала жити з ОСОБА_24 , то часто мешкала у батьків, бувало по півтори неділі, а ОСОБА_24 тим часом додому водив безпритульних. Александрова, якщо і приїжджала додому, то на пару днів. З ОСОБА_30 та ОСОБА_7 вона знайома особисто, ОСОБА_28 був спокійним, вони спілкувались через те, що мали собак. До ОСОБА_7 ходили по 3-4 чоловіка, одного вона бачила частіше, ніж інших. ОСОБА_24 постійно з ним ходив, вона його бачила і тоді, коли ОСОБА_7 не було вдома. Про ОСОБА_21 , вона нічого поганого сказати не може. Про смерть ОСОБА_20 їй стало відомо, коли приїхала поліція, це було влітку, сусіди сказали поліція приїхала. ОСОБА_21 бачила днів за три як поліція приїхала. З ОСОБА_7 вони просто здоровались, їй вона ні на що не скаржилась, була твереза. Іноді бачила її на підпитку трішки, не постійно. Сварок між обвинуваченою ОСОБА_7 та ОСОБА_30 вона не бачила, вони декілька поверхів вище від неї проживають, вона не чула, щоб щось в них було. Вона може назвати себе сусідкою ОСОБА_7 , а не подругою. В квартирі в неї була тільки тоді, як заселились, це було давно. Вони бачились раз на тиждень, вітались, як справи питали, вони бачились випадково у під`їзді або біля під`їзду. До того, як вона дізналась про смерть ОСОБА_20 , вона бачила ОСОБА_21 за три дні до цього. Щодо сварок вона нічого не чула, на вулиці, коли бачила, все нормально було. ОСОБА_21 з ОСОБА_24 проживали разом, приблизно років три (а.с.225-227, т.5);

- свідка ОСОБА_31 , допитаної в судовому засіданні 28.05.2021, та покази якої були прослухані в судовому засіданні 11.09.2024, яка пояснила, що ОСОБА_21 знає, тому як вони сусіди. Бачила її майже кожного дня, вона гуляла з собакою. В квартирі ОСОБА_7 був труп, подробиць не знає. ОСОБА_21 з ОСОБА_24 при ній не сварились, такого не було. Знає, що ОСОБА_21 їздила до своєї матері. Коли до неї прийшли поліцейські, вони сказали, що труп пролежав десь тиждень, ну і тиждень назад до цього вона бачила ОСОБА_24 . ОСОБА_21 теж бачила, вона себе поводила як завжди. ОСОБА_32 одну. ОСОБА_33 знає, в 2014 році його розшукували, він зараз бомж. З ОСОБА_7 в неї нормальні відносини, знає її більше року, познайомились на вулиці. ОСОБА_27 був молодший за ОСОБА_21 , з якого часу вони проживали разом не знає (а.с.199-203, т.5);

- свідка ОСОБА_16 , допитаного в судовому засіданні 21.09.2021, та покази якого були прослухані в судовому засіданні 11.09.2024, який пояснив, що з ОСОБА_7 знайомі приблизно рік два, в них дружні відносини. Він чув, що знайшли ОСОБА_20 вбитого в квартирі. Александрова мешкає не з ним в одному будинку, він проживає на ОСОБА_34 . Познайомились на вулиці, вона проживала з ОСОБА_30 , проживали вони приблизно рік, вони були в нормальних відносинах, як чоловік та дружина. З ними ще проживав ОСОБА_35 , останній раз він його бачив, коли його помістили в реабілітаційний центр. І саме в той день дізнався, що ОСОБА_36 знайшли мертвим. Щодо тілесних ушкоджень не може сказати, лише чув, що ОСОБА_37 ганялась зі сковорідкою за ОСОБА_38 , особисто не бачив, це зі слів. В квартирі в них він не був, тільки бачились на вулиці. Вони вживали спиртні напої добряче, часто. На районі він проживає років 15-20, до ОСОБА_7 звертався « ОСОБА_39 ». В них були різні теми для обговорення. Знає, що ОСОБА_28 з ОСОБА_40 , його він знав десь до року. Познайомились з ним за таких умов: його сестра займається прийомом металолому, ОСОБА_24 туди приходив, а він допомагав своєї сестрі, так і познайомились. Виноградова знає з 2003 року, їх об`єднують армійські теми. Про те, що ОСОБА_35 проживав у квартирі ОСОБА_7 йому розповідали ОСОБА_35 та ОСОБА_28 . Щодо передачі ключів він знав, що ОСОБА_28 та ОСОБА_35 працювали разом і якось ОСОБА_35 підвів ОСОБА_36 , неприйшовши на роботу, і зник разом з ключами від квартири. Потім він побачив ОСОБА_33 та видзвонив ОСОБА_36 , той прийшов та забрав ключі і все. На людях ОСОБА_24 та ОСОБА_21 розборки не вчиняли, родина була звичайна (а.с.199-203, т.5);

- свідка ОСОБА_41 , допитаної в судовому засіданні 07.10.2021, та покази якої були прослухані в судовому засіданні 11.09.2024, яка пояснила, що ОСОБА_21 знає, вона років 15 або 10 назад купила квартиру, жили вони в одному під`їзді як сусіди, що відомо: вона не володіє ніякою інформацією, давала свідчення, коли вперше приїхала поліція. Квартири в них на різних поверхах. Бачила ОСОБА_21 з собакою, але не контактувала сильно з нею. Останні скільки років не може сказати, вона жила з чоловіком ОСОБА_24 , в них були стосунки, як у чоловіка та дружини. Бачила ОСОБА_24 в нетверезому стані, конкретно не бачила, щоб вони разом були в стані сп`яніння. Сварок не бачила та не чула між ними, часто вночі до них приходили люди. Які люди, та хто саме приходив до них, вона не знає. Якось бачила ОСОБА_21 зранку, вона підіймалась по сходах. Загалом частіше раніше вона зустрічала ОСОБА_20 , потім ОСОБА_42 . У слідчих діях участі не приймала (а.с.199-203, т.5);

- свідка ОСОБА_10 , допитаної в судовому засіданні 24.02.2021, та покази якої були прослухані в судовому засіданні 11.09.2024, яка пояснила, що мешкає за адресою: АДРЕСА_6 , з ОСОБА_7 не знайома, бачить її вперше, до суду не бачила. Квартира 13 знаходиться навпроти їх квартири. За адресою: АДРЕСА_6 мешкають 8 місяців, вони її купили і тільки на початку травня 2020 року переїхали в цю квартиру. Не пам`ятає якого числа, вона чула як відкривали двері в квартирі АДРЕСА_4 , стукали там, вона і вийшла подивитись. До цього ніякого шуму не чула, поліцію не викликала. Коли відкривали двері, вона вийшла на площадку, запитала, що ви робите, двері ламаєте, мені відповіли, що так треба, потім побачила поліцейського. Після чого зайшла до себе додому і не стала більше виходити. Потім її залучили в якості свідка, в суд сказали не треба буде йти. По факту вбивства в квартирі АДРЕСА_4 їй нічого не відомо. Бачила тільки собак, після відкриття дверей квартири більше нікого не бачила. До відкриття дверей в квартирі АДРЕСА_4 не бачила, щоб хтось заходив або виходив, тому як вони там, в квартирі АДРЕСА_7 , постійно не мешкають, так - ніч ночують, ніч у дітей, тому нікого не бачила (а.с.199-203, т.5);

Поряд з цим суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені показання свідків об`єктивно підтверджуються, узгоджуються та доповнюються ще й наступними доказами:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001498 від 18.07.2020, відповідно до якого внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за фактом того, що 18.07.2020, приблизно о 13 год. 00 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено труп ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з ознаками насильницької смерті (а.с.125, т.2);

- рапортом помічника чергового Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_43 від 18.07.2020 про те, що отримано заяву від ОСОБА_13 та зареєстровано ЄО за №14472 від 18.07.2020 про те, що з квартири сусідів АДРЕСА_8 , відчуває трупний запах. Сусіди зловживають алкогольними напоями, хвилюється чи нічого там не сталось. Просить перевірити (а.с.126, т.2);

- заявою ОСОБА_7 від 18.07.2020 про те, що вона надає дозвіл на проведення огляду квартири, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.127. т.2);

- інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1 , відомості відсутні (а.с.128, т.2);

- копією ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 20.07.2020, якою надано дозвіл на проведення огляду 18.07.2020 у період часу з 13 год. 00 хв. до 14 год. 30 хв. квартири АДРЕСА_2 (а.с.129-130, т.2);

- протоколами огляду місця події та трупу від 18.07.2020 року та фототаблицею до нього, згідно з якими проводився огляд квартири АДРЕСА_2 , де було скоєно злочин та виявлено труп потерпілого ОСОБА_9 з ознаками насильницької смерті. Під час огляду місця події було виявлено та вилучено: з кімнати №1: дві футболки (одна чорного кольору, друга коричневого кольору), які знаходились в ванні; 1 ВЛС з ванни; з кімнати №2 (кухні): 2 ВЛС зі слідами пальців рук холодильника, 6 кухонних ножів зі столу, 5 кухонних ножів з ящика столу; з кімнати №3: плаття жіноче чорного кольору з білими квітами; з кімнати №4: 2 ВЛС з полімерної пляшки, яка знаходиться на підлозі, тканина чорно-червоного кольору з РБК, 1 змив з РБК з підлоги біля шафи, 1 змив РБК зі стіни з лівої сторони, 1 змив з РБК з підлоги біля входу в кімнату, три недопалки зі стола «Ротманс», «Комплімент», «Кент», полімерна пляшка «Моршинська» 0,5 л. Протокол складено в присутності понятих ОСОБА_10 , ОСОБА_44 . Під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено труп ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що лежав на підлозі в кімнаті №4 на правому боці, обернутий у бік вхідних дверей в кімнату ногами, у бік правого дальнього від входу. Протокол огляду трупу складено в присутності понятих ОСОБА_10 , ОСОБА_45 та спеціаліста ОСОБА_46 (а.с.131-140, а.с.141-159, т.2);

- висновком судово-медичної імунологічної експертизи, виконаного експертом ХОБСМЕ ОСОБА_47 №14/1617-Дм/20 від 07.09.2020, згідно з яким: кров від трупа ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належить до групи О з ізогемаглютининів анти-А і анти-В. На наволочці (об`єкти №№1,4), вилученій за адресою: АДРЕСА_1 , знайдена кров людини, виявлений антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров у вказаному об`єкті належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В, і походження її від ОСОБА_9 не виключається. На цій же наволочці, в об`єктах №№2,3 наявність крові, не встановлена (а.с.160-162 т.2);

- висновком судово-медичної імунологічної експертизи, виконаного експертом ХОБСМЕ ОСОБА_47 №14/1619-Дм/20 від 04.09.2020, згідно з яким: кров від трупа ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належить до групи О з ізогемаглютининів анти-А і анти-В; на футболці світло-коричневого кольору (об`єкт №11), вилученій за адресою: АДРЕСА_1 , знайдена кров людини, виявлений антиген Н. Таким чином, можна вважати, що кров у вказаному об`єкті належить до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В, і походження її від ОСОБА_9 не виключається (а.с.163-165 т.2);

- висновком судово-медичної цитологічної експертизи №15-12/688-ДМ/Ц/2020 від 27.08.2020 року, виконаного експертом ХОБСМЕ ОСОБА_48 , згідно з яким: кров від трупа ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належить до групи О (І) з ізогемагглютінинами анти-А і анти-В. При проведенні судово-медичної експертизи кухонного «ножа зі столу, довжиною 23 см №2», вилученого при огляді місця події за адресою: АДРЕСА_1 , та представленого на дослідження, встановлено, що на клинку та рукояті ножа знайдені сліди крові людини. При серологічному дослідженні виявлений антиген Н, характерний для крові групи О (І) з ізогемаглютінинами анти-А і анти-В. Таким чином, знайдені сліди крові можуть походити від будь-якої особи, з групою крові О(І) з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_9 (а.с.166-171 т.2);

- висновком експерта ХОБСМЕ ОСОБА_49 №17-283-МК/20 від 01.09.2020 судово-медичної криміналістичної експертизи, згідно з яким: на представленій фуфайці (футболці) ОСОБА_9 встановлені наступні пошкодження: на фуфайці (футболці): на передній поверхні зліва в верхньому відділі одне, на комірі зліва з переходом на верхній відділ п`ять, на спинці справа в верхньому відділі одне пошкодження, які за своїми морфологічними характеристиками є колото-різаними пошкодженнями. Вище перераховані пошкодження на предметах одягу, які своїми морфологічними характеристиками є колото-різаними, можуть утворювати єдині колото-різані канали з виявленими ушкодженнями на грудній клітці та шиї ОСОБА_9 , за умови незначного змішення предметів одягу відносно тіла потерпілого в момент спричинення пошкоджень та співпадають за механізмом їх утворення. Інші встановлені пошкодження на предметах одягу (а саме на спинці) можуть не відповідати ушкодженням на тілі, тому як не кожне пошкодження предметів одягу, може супроводжуватись ушкодженням тіла потерпілого. Таким чином, колото-різані пошкодження одягу та ушкодження на тілі, могли утворитись від дії клинка колюче-ріжучого предмету(ів), який був гострокінцевий, мав лезо середньої гостроти та «П»-подібний обушок з вираженими ребрами, індивідуальні особливості якого в пошкодженнях не відобразилися. У зв`язку з тим, що довжини ранових каналів, описаних у висновку експерта, різні, та відсутність в пошкодженнях будь-яких індивідуальних ознак, більш детально ідентифікувати конкретний ніж не вбачається можливим. Однак не виключається можливість утворення пошкодження на передній поверхні зліва у верхньому відділі представленими на експертизу ножами №2, №3, №4 або будь-якого іншого предмету(тів) з аналогічними конструктивними характеристиками. Пошкодження на комірі з переходом на верхній відділ не виключає можливість утворення даних пошкоджень, представленими на експертизу ножами №1, №2, №3, №4, або будь-якого іншого предмету (тів) з аналогічними конструктивними характеристиками (а.с.172-176, т.2);

- висновком експерта ХОБСМЕ ОСОБА_50 №10-12/2002-ДМ/20 від 15.08.2020 судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_9 , згідно з яким при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_9 виявлені наступні тілесні ушкодження: Голови: 1 (одна) різана рана на передній поверхні підборіддя; Шиї: 8 (вісім) колото-різаних та різаних рани на шиї, із котрих одна колото-різана рана на передній поверхні шиї ліворуч супроводжується повним пересіченням лівого верхнього рогу щитоподібного хряща; рана на передній поверхні шиї праворуч є різаною, яка супроводжується ушкодженням правої зовнішньої сонної артерії; Грудної клітки: 1 (одна) різана рана на передній поверхні грудної клітки ліворуч, 1 (одна) колото-різана рана на передній поверхні грудної клітки праворуч, що проникає через шкіру, підшкірну жирову клітковину грудної клітки, із ушкодженням хрящової частини 5 правого ребра та тіла груднини в місці з`єднання, наскрізними ушкодженнями навколосерцевої сорочки та правого передсердя, проникаючи в праву плевральну порожнину та сліпо закінчується в товщі нижньої частки правої легені; Кінцівок: 1 (одна) різана рана на тильній поверхні 1 фаланги 3 пальця лівої кисті, 1 (одна) різана рана на тильній поверхні 1 фаланги 4 пальця лівої кисті, з яких різана рана на передній поверхні шиї праворуч, яка супроводжується ушкодженням правої зовнішньої сонної артерії, та колото-різана рана на передній поверхні грудної клітки праворуч, що проникає через шкіру, підшкірну жирову клітковину грудної клітки, із ушкодженням хрящової частини 5 правого ребра та тіла груднини в місці з`єднання, наскрізними ушкодженнями навколосерцевої сорочки та правого передсердя, проникаючи в праву плевральну порожнину та сліпо закінчується в товщі нижньої частки правої легені, призвели до розвитку крововтрати, що і стало причиною смерті ОСОБА_9 , мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, а решта різаних та колото-різаних ран на тілі носять ознаки легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с.177-185 т.2);

- висновком експерта ХОБСМЕ ОСОБА_49 №17-255-МК/10-12/2002-ДМ/20 від 12.08.2020 судово-медичної криміналістичної експертизи речових доказів: «..шкіряного клаптя з передньої поверхні шиї та передньої поверхні грудної клітки від трупа ОСОБА_9 …», згідно з яким на клапті шкіри з передньої поверхні грудної клітки встановлено одну колото-різану рану, а на клапті шкіри з передньої поверхні шиї встановлено сім колото-різаних ран. На те, що дані рани є колото-різаними вказують наступні ознаки: їх подовжена та щілиноподібна форма, рівні, добре співставні краї, наявність в ранах «П» подібних та гострокутних кінців, гладкі прямовисні стінки (а.с.186-188 т.2);

- висновком експерта ХОБСМЕ ОСОБА_51 №10-14/55/2002-ДМ/20 від 07.09.2020 судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_9 , згідно з яким: покази підозрюваної ОСОБА_7 , на які вона посилається у «Протоколі допиту підозрюваного» від 18.07.2020 р. в цілому не суперечать об`єктивним судово-медичним даним, отриманим при судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_9 у частині способу спричинення тілесних ушкоджень на шиї та грудній клітці ОСОБА_9 (зі слів підозрюваної ОСОБА_7 ) «…я схопила кухонний ніж з рукояткою коричневого кольору (він лежав на столі) правою рукою обратним хватом (хоча, може, й прямим) і почала заподіювати йому удари ножем у грудну клітку, шию, всього я заподіяла йому не менше п`яти-семи ударів ножем…». Встановити відповідність показів, на які посилається підозрювана ОСОБА_7 у «Протоколі допиту підозрюваного» від 18.07.2020 р. об`єктивним судово-медичним даним, отриманим при судово-медичній експертизі трупа гр. ОСОБА_9 у частині механізму утворення, характеру, локалізації та кількості тілесних ушкоджень на шиї та грудній клітці гр-на ОСОБА_9 , не виявляється за можливе через відсутність конкретики у показах свідка. Механізм утворення, характер та локалізація різаних ран на підборідді та пальцях лівої кисті, встановлених при судово-медичній експертизі трупа гр-на ОСОБА_9 , в показах підозрюваної ОСОБА_7 , даних нею в ході її допиту, не відображений. Для уточнення показів підозрюваної ОСОБА_7 у частині механізму утворення, характеру, локалізації та кількості тілесних ушкоджень на тілі гр-на ОСОБА_9 необхідне проведення слідчого експерименту (а.с.189-197 т.2);

- висновком судово-психіатричного експертизи №357 від 05.08.2020, згідно з яким: ОСОБА_7 у період інкримінованого їй діяння страждала на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 виявляла ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебувала у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_7 , відповідно до свого психічного стану, застосовування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с.198-200 т.2);

- висновком експерта ХОБСМЕ ОСОБА_52 №09-2349/2020 від 20.07.2020 судово-медичної експертизи гр-ки ОСОБА_7 відповідно до якого у ОСОБА_7 встановлені наступні тілесні ушкодження: синці та садна на руках. Ці ушкодження утворилися: синці від травматичної дії тупого твердого предмету (-ів), за механізмом удар або удар-стиснення, садна за механізмом тертя-ковзання. Вищевказані тілесні ушкодження, враховуючи їх морфологічні характеристики, могли бути отримані за 7-11 діб до моменту огляду. За ступенем тяжкості: синці, садна викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п.2.3.2 «Б», 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Взаєморозташування потерпілого і нападника в момент заподіяння тілесних ушкоджень, могло бути будь-яким за умови доступності локалізації вищевказаних тілесних ушкоджень дії травмуючого предмета. Вирішення питання про «самопричинення» тілесних ушкоджень, не входить до компетенції судово-медичного експерта, так як включає в себе юридичне поняття (а.с.201-202 т.2);

- постановою старшого слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 від 18.07.2020 про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні №0001498 від 18.07.2020, речей виявлених та вилучених в ході огляду місця події у період часу з 13 год. 00 хв. до 14 год. 30 хв. 18.07.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , а також в ході особистого обшуку затриманої 18.07.2020 в порядку ст.208 КПК України ОСОБА_7 (а.с.218, т.2);

- ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 20.07.2020 про накладення арешту на речі, виявлені та вилучені в ході огляду місця події у період часу з 13 год. 00 хв. до 14 год. 30 хв. 18.07.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , а також в ході особистого обшуку, затриманої 18.07.2020 в порядку ст.208 КПК України ОСОБА_7 (а.с.219-220, т.2);

- протоколом огляду предметів від 07.08.2020 року, а саме: лазерного диску СD-R, торгівельної марки «ALERUS», ємністю 700 Мб, з цифровою копією аудіоповідомлення на спецлінію «102» (а.с.222-223, т.2);

- постановою старшого слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 від 07.08.2020 про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні №0001498 від 18.07.2020, а саме: лазерного диску СD-R, торгівельної марки «ALERUS», ємністю 700 Мб, з цифровою копією аудіоповідомлення на спецлінію «102» (а.с.224-225, т.2);

- відповіддю завідувачки відділу судово-медичної експертизи трупів ХОБСМЕ ОСОБА_53 на запит старшого слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 щодо причини смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де повідомляє, що причиною смерті ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стали множинні колото-різані поранення тіла ( реєстраційний №КЗОЗ ХОБСМЕ 10-12/2002-Дм/20, судово-медичний експерт ОСОБА_54 (а.с.227, т.2);

- ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 28.07.2020 про тимчасовий доступ до предметів одягу (в тому числі, сорочка бавовняна сірого кольору, бриджі напівсинтетичні сірого кольору, труси бавовняні сірого та чорного кольорів), в яких був доставлений в ХОБСМЕ ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (10-12/2002-Дм/20) (а.с.236-237, т.2);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів старшого слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 від 06.08.2020, а саме до предметів одягу ОСОБА_9 , на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 28.07.2020 (а.с.238-239, т.2);

- постановою старшого слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 від 06.08.2020 про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні №0001498 від 18.07.2020, речей вилучених у період часу з 11 год.05 хв. до 11 год. 15 хв. 06.08.2020 за адресою: м.Харків, вул.Дмитрівська, 14, а саме предметів одягу, в яких був доставлений в ХОБСМЕ ОСОБА_9 : фуфайку-футболку із бавовняного трикотажу; шорти із бавовняної тканини сірого кольору; труси із бавовняної тканини із різнокольоровим орнаментом; жилет із напівсинтетичної тканини сірого кольору (а.с.249, т.2);

- постановою старшого слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 від 18.07.2020 про залучення захисника за призначенням у кримінальному провадженні №0001498 від 18.07.2020 (а.с.243, т.2);

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 18 липня 2020 року з якого вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було затримано в порядку статті 208 КПК України 18 липня 2020 року о 16 годині 00 хвилин. Під час обшуку затриманої ОСОБА_7 виявлено та вилучено мобільний телефон торгівельної марки «Fly» (IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 ) з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар»; мобільний телефон (невизначеної торгівельної марки, моделі VF16, IMEI: НОМЕР_3 , другий IMEI 354 822…. НОМЕР_4 ); мобільний телефон торгівельної марки «ZTE» з сім-картами операторів мобільного зв`язку «Vodafone», «лайфселл», зрізі нігтів лівої та правої рук підозрюваної ОСОБА_7 , які поміщено в полімерний пакет (а.с.1-4, т.3);

- повідомленням про затримання ОСОБА_7 в порядку ст.213 КПК України від 18.07.2020 та пам`яткою про процесуальні права та обов`язки підозрюваної ОСОБА_7 , яку вона отримала 18.07.2020 (а.6-9, т.3);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання (за фотокарткою) та фототаблицею до нього від 20.07.2020, відповідно до якого підозрюваній ОСОБА_7 , було пред`явлено фототаблицю з фотографіями ножів, вилучених 18.07.2020 за її місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , і на запитання, чи впізнає вона серед пред`явлених предметів якийсь, заявила, що заподіювала удари одним з ножів, зображених на фото №1, а саме з числа перших трьох зверху, або другим знизу (а.с.13-16, т.3);

- ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 28.07.2020 про надання тимчасового доступу до інформації, яка знаходиться у операторів мобільного зв`язку мереж ПрАТ «Київстар», ПрАТ «ВФ Україна», ТОВ «лайфселл» (а.с.18.19, т.3);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_55 від 05.08.2020 на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 28.07.2020 до інформації ПрАТ «Київстар» (а.с.23-24, т.3);

- описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 05.08.2020, відповідно до якого інформація записана на диск, на якому зроблено напис 17676 ПрАТ «Київстар» та СD-R диском, долученим до опису (а.с.25-26, т.3);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_55 від 04.08.2020 на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 28.07.2020 до інформації ПрАТ «ВФ Україна» (а.с.27-28, т.3);

- описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду від 04.08.2020, відповідно до якого інформація записана на диск, на якому зроблено напис CD-20-06908/кі 04.08.2020 ПрАТ «ВФ Україна» та СD-R диском, долученим до опису (а.с.29-30, т.3);

- протоколом огляду предметів від 08.08.2020 двох лазерних дисків, на яких зберігається інформація ПрАТ «Київстар» та ПрАТ «ВФ Україна» (а.с.31-32, т.3);

- постановою старшого слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 від 08.08.2020 про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні №0001498 від 18.07.2020, двох лазерних дисків торгівельної марки «Verbatim CD-R 700 Mb», на яких зберігається інформація операторів мобільного зв`язку мереж ПрАТ «Київстар» та ПрАТ «ВФ Україна» (а.с.33-34, т.3);

- висновком судово-медичної імунологічної експертизи №14/1620-Дм/20 від 03.09.2020 року експертом ХОБСМЕ ОСОБА_47 речового доказу по кримінальному провадженню №0001498 від 18.07.2020 відповідно до якого, на футболці сірого кольру (об`єкти №№1-3), вилученій за адресою: АДРЕСА_1 , наявність крові не встановлена (а.с.37-38, т.3);

- висновком судово-медичної імунологічної експертизи №14/1618-Дм/20 від 03.09.2020 року експертом ХОБСМЕ ОСОБА_47 речового доказу по кримінальному провадженню №0001498 від 18.07.2020 відповідно до якого, на сукні чорного кольору, вилученій за адресою: АДРЕСА_1 , плям, що схожі на кров, не знайдено (а.с.39-40, т.3);

- висновком судово-медичної цитологічної експертизи №15-12/685-ДМ/Ц/2020 від 26.08.2020 року експертом ХОБСМЕ ОСОБА_48 речового доказу по кримінальному провадженню №0001498 від 18.07.2020 відповідно до якого, при проведенні судово-медичної експертизи кухонного «ножа зі столу довжиною 34см №5», вилученого при огляді місця події за адресою АДРЕСА_1 та представленого на дослідження, на клинку, виявлені сліди крові птиці. На руків`ї сліди крові не знайдені (а.с.42-45, т.3);

- висновком судово-медичної цитологічної експертизи №15-12/689-ДМ/Ц/2020 від 25.08.2020 року експертом ХОБСМЕ ОСОБА_48 речового доказу по кримінальному провадженню №0001498 від 18.07.2020 відповідно до якого, при проведенні судово-медичної експертизи кухонного «ножа зі столу довжиною 25см №4», вилученого при огляді місця події за адресою АДРЕСА_1 та представленого на дослідження, сліди крові не виявлені (а.с.47-49, т.3);

- висновком судово-медичної цитологічної експертизи №15-12/687-ДМ/Ц/2020 від 25.08.2020 року експертом ХОБСМЕ ОСОБА_48 речового доказу по кримінальному провадженню №0001498 від 18.07.2020 відповідно до якого, при проведенні судово-медичної експертизи кухонного «ножа зі столу №1 довжиною 19см», вилученого при огляді місця події за адресою АДРЕСА_1 та представленого на дослідження, сліди крові не виявлені (а.с.50-53, т.3);

- висновком судово-медичної цитологічної експертизи №15-12/690-ДМ/Ц/2020 від 27.08.2020 року експертом ХОБСМЕ ОСОБА_48 речового доказу по кримінальному провадженню №0001498 від 18.07.2020 відповідно до якого, при проведенні судово-медичної експертизи кухонного «ножа зі столу довжиною 33см №6», вилученого при огляді місця події за адресою АДРЕСА_1 та представленого на дослідження, встановлено наступне: - на клинку даного ножу виявлені сліди крові. Однак, встановити її видову належність не має можливості, ймовірно в зв`язку з крайнє малою кількістю білка крові; - на руків`ї ножу сліди крові не виявлені (а.с.54-58, т.3);

- висновком судово-медичної цитологічної експертизи №15-12/686-ДМ/Ц/2020 від 25.08.2020 року експертом ХОБСМЕ ОСОБА_48 речового доказу по кримінальному провадженню №0001498 від 18.07.2020 відповідно до якого, при проведенні судово-медичної експертизи кухонного «ножа зі столу довжиною 25см №3», вилученого при огляді місця події за адресою АДРЕСА_1 та представленого на дослідження, сліди крові не виявлені (а.с.59-62, т.3);

- висновком судово-медичної цитологічної експертизи №15-12/683-ДМ/Ц/2020 від 25.08.2020 року експертом ХОБСМЕ ОСОБА_48 речового доказу по кримінальному провадженню №0001498 від 18.07.2020 відповідно до якого, при проведенні судово-медичної експертизи «…змива речовини бурого кольору зі стіни кімнати…», представленого на дослідження, сліди крові не виявлені (а.с.63-66, т.3);

- висновком судово-медичної цитологічної експертизи №15-12/684-ДМ/Ц/2020 від 25.08.2020 року експертом ХОБСМЕ ОСОБА_48 речового доказу по кримінальному провадженню №0001498 від 18.07.2020 відповідно до якого, при проведенні судово-медичної експертизи «…змива речовини бурого кольору з підлоги (об`єкт №3)…», представленого на дослідження, сліди крові не виявлені (а.с.67-70, т.3);

- копією постанови про призначення групи прокурорів від 18.07.2020 (а.с.72, т.3 а.с.48, т.6);

- постановами старшого слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 про доручення експертній установі та залучення експертів ХОБСМЕ (м.Харків, вул.Дмитрівська,14) проведення судово-цитологічних експертиз 6-ти кухонних ножів зі стола довжиною 19 см., 23 см., 25 см., 25 см., 33 см., 34 см. (а.с.17-22, т.6);

- супровідним листом старшого слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 про направлення клопотання про надання дозволу на проведення огляду житлового приміщення до Ленінського районного суду (а.с23, т.6);

- клопотанням старшого слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 про надання дозволу на огляд житлового приміщення від 18.07.2020 погоджене прокурором Холодногірського відділу Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_56 (а.с.24-25, т.6).

В ході судового розгляду прокурор відмовився від допиту свідків сторони обвинувачення згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування до обвинувального акту, а саме: ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 та ОСОБА_60 (а.с.194-195, т.5).

Таким чином, суд першої інстанції дослідив всі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив зібрані під час досудового розслідування докази та дав їм кожному окремо та у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Доводи захисника про те, що показання свідків жодним чином не доводять ані наявність умислу ОСОБА_7 , ані наявність факту заподіяння смерті потерпілому саме нею, а також те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_29 , колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Як вбачається з показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_29 , вони є послідовними та логічними, узгоджуються між собою та з іншими доказами у кримінальному провадженні.

При цьому свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів та повідомили суду ту інформацію, якою володіли, у зв`язку з цим апеляційним судом не вбачається підстав для сумніву у показах вказаних осіб. Доказів щодо упередження зазначених свідків стороною захисту не надано.

Також сторона захисту у змагальному процесі не була позбавлена можливості задавати свідкам питання, у тому числі з метою викриття їхньої необізнаності щодо заподіяння смерті потерпілому саме ОСОБА_7 та використовувати отримані дані для відстоювання своєї позиції стосовно невинуватості обвинуваченої.

Доводи захисника про критичне ставлення до показань свідка ОСОБА_12 , оскільки його допитбуло проведено, коли останній знаходився в розшуку за вчинення злочину, апеляційний суд відхиляє, оскільки останній також був попереджений за завідомо неправдиві показання і підстав вважати, що надані ним безпосередньо в судовому засіданні покази неузгоджуються або мають протиріччя з іншими, дослідженими судом першої інстанції доказами, у колегії суддів відсутні.

Висновок судово-психіатричної експертизи №357 від 05.08.2020, на недопустимість якого посилається захисник в апеляційній скарзі, не є головним доказом, що покладається в основу винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, а лише підтверджує те, що вона могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. Крім того, підстав для визнання цього доказу недопустимим колегією суддів апеляційного суду не встановлено.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника в частині того, що судом першої інстанції надано неправильну оцінку доказам та не було задоволено подані та оголошені ним клопотання про недопустимість доказів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Однією з загальних засад кримінального провадження є безпосередність дослідження показань, речей і документів (п.16 ч.1 ст.7 КПК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Збирання та подання доказів у кримінальному провадженні є різними способами одержання доказової інформації з огляду на їх відмінну правову природу, а саме: збирання доказів відбувається через інститут слідчих дій, а подання доказів здійснюється особою добровільно шляхом передачі слідчому, прокурору предметів або документів, які, на її думку, мають значення для кримінального провадження. Під час отримання предметів та документів, представлених особою для залучення їх до справи як доказів, орган дізнання, слідчий або суд повинні допитати цю особу з метою з`ясування джерела та обставин їх отримання, потім здійснити огляд цих предметів або документів і процесуально зафіксувати їх отримання.

Про це зазначив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 19.05.2021 при розгляді справи №204/4521/18.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що не будь-яке порушення вимог кримінального процесуального закону, допущене органом досудового розслідування при збиранні доказів у кримінальному провадженні автоматично тягне за собою визнання цих доказів недопустимими. Вирішуючи питання про допустимість таких доказів суду насамперед необхідно з`ясувати чи є це порушення істотним та яким чином воно вплинуло на забезпечення і реалізації прав та свобод особи у кримінальному провадженні.

Визнання доказів недопустимими, з урахуванням положень ст.87 КПК України, відбувається із вказівкою у рішенні (вироку), наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення.

При цьому констатація такого порушення має бути із посиланням на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи та, за потреби, на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми, і має обґрунтуватись в контексті істотності порушення в такій мірі, щоб зумовити визнання такого доказу недопустимим. За наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

Наведене кореспондується із висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним в постанові від 31 серпня 2022 року (справа №756/10060/17, провадження №13-3кс22).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

В силу ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції визнав необґрунтованими доводи захисника ОСОБА_8 щодо недопустимості проведення огляду місця події з порушенням норм КПК України, а також протоколу огляду трупа ОСОБА_9 , які проводилися 18.07.2020 року в кв. АДРЕСА_2 . З цим погоджується і апеляційний суд.

Так, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного мирно володіти своїм майном.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на повагу до приватного та сімейного життя, що включає гарантії недоторканості житла.

Конституцією України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч.1 ст.30).

Відповідно до вимог ст.13 КПК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За ст.237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Як виняток ч.2 ст.30 Конституції України передбачає, що у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Згідно з ч.1 ст.233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Тобто, законодавцем окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 7 листопада 2013 року в справі «Бєлоусов проти України» нагадав, що будь-яке втручання згідно з пунктом 1 статті 8 Конвенції повинно бути виправданим у розумінні пункту 2 як таке, що здійснюється «згідно із законом» і є «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення однієї або більше законних цілей, що в ньому наводяться. Формулювання «згідно із законом» вимагає від оскаржуваного заходу як підґрунтя в національному законодавстві, так і його відповідності принципові верховенства права. Головною метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання державних органів.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_7 надала добровільний дозвіл на проведення огляду належної їй квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.127, т.2).

Будь-яких об`єктивних даних, які б давали підстави вважати, що такий дозвіл був наданий нею під примусом або з порушенням закону, ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надано.

Крім того, чинними нормами КПК України не передбачено обов`язкового порядку вручення примірників протоколу огляду місця події та протоколу огляду трупа будь-яким учасникам цих оглядів, тому доводи захисника про невручення копій цих протоколів ОСОБА_7 апеляційний суд також не бере до уваги.

Відповідно до ч.2 ст. 234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Частиною 3 ст.233 КПК України передбачено, що слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Виходячи з системного тлумачення норм кримінального процесуального закону, підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення. Без наявності такої інформації, проведення огляду місця події не допускається.

Водночас в матеріалах кримінального провадження міститься рапорт помічника чергового Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_43 від 18.07.2020 про те, що отримано заяву від ОСОБА_13 та зареєстровано ЄО за №14472 від 18.07.2020 про те, що з квартири сусідів АДРЕСА_8 , вона відчуває трупний запах. Сусіди зловживають алкогольними напоями, хвилюється чи нічого там не сталось. Просить перевірити (а.с.126, т.2). Ці дані стали підставою для проведення 18 липня 2020 року огляду місця події в квартирі за місцем проживання обвинуваченої ОСОБА_7 .

Згідно з ч.2 ст.237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

У постанові від 20.06.2023 року у справі №756/16122/21 Верховний Суд виклав правовий висновок щодо порядку огляду місця події. Огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів.

Всупереч твердженням захисника про відсутність ідентифікаційних ознак вилучених предметів у протоколі огляду місця події від 18.07.2020 року зазначено, що об`єкти огляду відображено, зафіксовано та вилучено у квартирі за місцем мешкання ОСОБА_7 у присутності понятих, а саме: 11 кухонних ножів, футболки, змиви речовини бурого кольору та інші речі, тому вказаний протокол відповідає вимогам статей 104-106, 237 КПК України.

Крім того, на а.с.141-159 у т.2 міститься фототаблиця до огляду місця події від 18.07.2020 за фактом вбивства громадянина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , кожна сторінка якої засвідчена підписами слідчої ОСОБА_61 . Слід відмітити, що будь-яких зауважень від обвинуваченої під час проведення вказаних оглядів не надходило. На підставі вищевикладеного можна зробити висновок, що додаток до протоколу, а саме фототаблиця, відповідає вимогам ч.3 ст.105 КПК України.

Оскільки вимоги ч.3 ст.233 КПК України слідчим були виконані, останній звернувся з таким клопотанням та відповідно до ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 20.07.2020 було надано дозвіл на проведення огляду 18.07.2020 у період часу з 13 год. 00 хв. до 14 год. 30 хв. квартири АДРЕСА_2 (а.с.129-130, т.2), а тому суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що вказана слідча дія відбулася без порушення вимог кримінального процесуального закону, а протокол огляду місця події від 18 липня 2020 року, а саме квартири, в якій проживала обвинувачена ОСОБА_7 , слід вважати допустимим доказом, який може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, з цим погоджується і колегія суддів.

Також апеляційний суд не бере до уваги посилання захисника ОСОБА_8 на те, що із клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді звернувся слідчий ОСОБА_11 , а не той слідчий, який проводив огляд квартири 18.07.2020 року - ОСОБА_62 , а також те, що з відповідним клопотанням слідчий звернувся до слідчого судді не невідкладно, а лише 20.07.2020 року, оскільки з наданого витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001498 вбачається, що у даному кримінальному провадженні досудове розслідування здійснювалось групою слідчих, серед яких був і ОСОБА_11 , який скористався своїм правом звернення до слідчого судді з відповідним клопотанням. Також слід зазначити, що 18.07.2020 року припало на суботу (вихідний день), а тому слідчий звернувся до суду якомога швидше в перший робочий день 20.07.2020 року, яким був понеділок.

Дані обставини узгоджуються з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду за результатами розгляду справи №466/525/22.

Крім того, огляд трупа може здійснюватися одночасно з оглядом місця події, житла чи іншого володіння особи з додержанням правил цього Кодексу про огляд житла чи іншого володіння особи (ч.2 ст.238 КПК України).

Таким чином, огляд трупа може бути окремою слідчою (розшуковою) дією або ж такий огляд проводять одночасно і в межах огляду місця, в якому його виявлено, а тому доводи захисника, які полягають в тому, що резолютивна частина ухвали Ленінського районного суду м.Харкова від 20.07.2020 року містить пункт згідно з яким надано право проникнути до житла лише один раз, однак слідча провела два огляди: місця події та трупа, не є доречними.

У передбачених законом випадках огляд проводиться за участю не менше двох понятих.

Як вбачається з протоколу огляду місця події та протоколу огляду трупа, зазначених вище вимог кримінального процесуального закону слідчий дотримався.

Так, в протоколі огляду місця події та протоколі огляду трупа зазначено, що вони проводилися в присутності понятих: ОСОБА_10 , 1949 р.н., та ОСОБА_45 , 1970 р.н. Разом з цим вказані протоколи містять підписи зазначених осіб (а.с.131-136, 137-140, т.2).

Більше того, понята ОСОБА_10 , яка була присутня під час огляду місця події та огляду трупа, підтвердила в суді першої інстанції, що вона брала участь у цих слідчих діях. Від останньої не надходило будь-яких даних про те, що відомості, зазначені у вказаних протоколах, не відповідають дійсності.

Під час апеляційного перегляду вироку колегією суддів не встановлено підстав сумніватися у справжній участі понятих під час зазначених процесуальних дій, а тому доводи захисника, які полягають у тому, що ОСОБА_10 була формально зазначена у протоколах, не заслуговують на увагу.

Зі змісту цих процесуальних документів вбачається, що слідча (розшукова) дія проводилася за адресою: АДРЕСА_1 , де був виявлений труп чоловіка з ознаками насильницької смерті. У протоколі докладно описана обстановка у квартирі, з позначенням, з яких приміщень складається будівля, і де знаходиться тіло потерпілого, особу якого було встановлено як ОСОБА_20 .

Аналіз протоколу свідчить про те, що під час проведення слідчої (розшукової) дії проводилися дії, які притаманні огляду місця події, а не обшуку.

У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов до висновку, що зі змісту протоколу вбачається: слідчим фактично проводився огляд місця події, оскільки слідчим не проводилось відшукування будь-яких матеріальних об`єктів, невидимих у ході огляду. Огляд проводився у присутності обвинуваченої, яка є володільцем вказаного приміщення. Матеріали кримінального провадження не містять її заперечень проти проведення цієї слідчої дії.

При проведенні огляду місця події законом не передбачено обов`язкового фіксування такої дії за допомогою аудіо- та відеозапису. З огляду на це суд першої інстанції правомірно відхилив доводи захисника про визнання доказів, отриманих під час цієї слідчої (розшукової) дії, неналежними та недопустимими.

Доводи захисника, які полягають у тому, що клопотання про надання дозволу на проведення огляду погоджене прокурором, який не мав повноважень у даному кримінальному провадженні, апеляційний суд також вважає необґрунтованими.

Слід заначити, що в матеріалах кримінального провадження наявна копія постанови про призначення групи прокурорів від 18.07.2020 (а.с.72, т.3), а під час судового розгляду було надано її оригінал (а.с.48, т.6).

Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року (справа №477/426/17, провадження №51-4963 кмо20) сформовано висновок про те, що постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами.

Враховуючи таку позицію, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції та вважає, що надання прокурором постанови про призначення групи прокурорів під час розгляду справи в суді для підтвердження повноважень під час досудового розслідування, не є порушенням вимог КПК України, що має наслідком визнання доказів недопустимими.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, зокрема, якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Саме такі підстави для затримання було вказано у протоколі затримання ОСОБА_7 , в якому також було зазначено час затримання (16:00), дату (18.07.2020) та місце (м.Харків, вул.Маршала Маліновського) (а.с.1-4, т.3).

Водночас положення КПК України містять вимоги не лише щодо порядку затримання певної особи, а й щодо оформлення протоколу.

Так, ч.5 ст.208 КПК України передбачає, зокрема те, що про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених ст.104 КПК України, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень ст.209 КПК України; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору.

З матеріалів справи вбачається, що у протоколі затримання ОСОБА_7 детально відображено підстави затримання, роз`яснено їй права та обов`язки, передбачені ст.42 КПК України, ознайомлено зі змістом положень статей 28, 29, 55, 56, 59, 62 та 63 Конституції України, про що обвинуваченою власноручно поставлено підписи. Також на виконання вимог ч.ч.1, 4 ст.213 КПК України про затримання обвинуваченої повідомлено її сестру ОСОБА_14 та було залучено захисника від регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Луганській та Харківській областях в особі ОСОБА_63 . Затримання проводилося за участю двох понятих, яким було роз`яснено їхні права та обов`язки згідно з нормами статей 11, 13, 15, 223 КПК України.

Крім того, за наслідками складення протоколу затримання будь-яких заяв, зауважень чи клопотань щодо самої процедури проведення слідчої дії ні від кого не надійшло. Протокол підписаний усіма учасниками цієї процесуальної дії, зокрема обвинуваченою, захисником, понятими та слідчим, який його склав. Також обвинуваченій було вручено під підпис пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваної особи (а.с.1-9, т.3).

Апеляційний суд також акцентує увагу на тому, що у протоколі затримання ОСОБА_7 вказано, що він складений 18.07.2020 року о 18:55 з одночасним відображенням у його тексті години фактичного затримання - 16:00 тієї ж дати, а норми кримінального процесуального законодавства не вимагають складення протоколу затримання в ту ж годину, в яку особу було затримано. Зокрема, ч.5 ст.208 КПК України вказує на саму обов`язковість складення протоколу затримання із зазначенням у ньому години і хвилини затримання, що означає, що КПК України допускає випадки, коли фактичне затримання особи і складення протоколу про це можуть не співпадати у часі з урахуванням певних умов (наприклад, віддаленість місця затримання особи від адміністративної будівлі уповноваженого органу, введення правового режиму воєнного стану тощо). При цьому запізніле складення протоколу про затримання особи є виправданим у тій ситуації, коли об`єктивні причини спонукали уповноважену особу діяти саме таким чином (постанова Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року, справа №565/1354/19).

З наведеного вище слідує, що органом досудового розслідування не були порушені норми статей КПК України, які регулюють порядок затримання особи та його оформлення, а тому зауваження захисника про недопустимість протоколу затримання є безпідставними.

Разом з цим Верховний Суд у своїх постановах неодноразово робив висновки про те, що особистий обшук особи під час затримання, є складовою частиною затримання особи в порядку ст.208 КПК України та не вимагає складення окремого протоколу, оскільки законне затримання саме по собі є підставою для проведення особистого обшуку.

З матеріалів справи вбачається, що затримання ОСОБА_7 проводилось в присутності її захисника. Так, в протоколі затримання відсутні будь-які заперечення сторони захисту щодо обшуку обвинуваченої, що свідчить про її добровільність при вилученні мобільного телефону торгівельної марки «Fly» (IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 ) з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар»; мобільного телефону (невизначеної торгівельної марки, моделі VF16, IMEI: НОМЕР_3 , другий IMEI 354 822…. НОМЕР_4 ); мобільного телефону торгівельної марки «ZTE» з сім-картами операторів мобільного зв`язку «Vodafone», «лайфселл», зрізів нігтів лівої та правої рук.

Всі інші доводи захисника щодо проведеного обшуку обвинуваченої не беруться до уваги колегією суддів, оскільки, на переконання апеляційного суду, зазначені порушення не є істотними та не тягнуть за собою скасування оскаржуваного вироку.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про недопустимість як доказу протоколу пред`явлення речей для впізнання за фотокарткою від 20.07.2020 року, з підстав нероз`яснення обвинуваченій права не свідчити проти себе, а також через те, що не можна пред`являти для впізнання речі за фото, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, в протоколі пред`явлення речі для впізнання (за фотокарткою) від 20.07.2020 року міститься положення про те, що ОСОБА_7 було роз`яснено зміст ст.63 Конституції України, ст.ст.18, 20, 42 КПК України. Зазначену слідчу дію було проведено за участі захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_63 . Зі вказаним протоколом обвинувачена та її захисник були ознайомлені, про що свідчать їхні підписи; зауважень та доповнень від них не надходило (а.с.13-14, т.3).

Крім того, положеннями ст.229 КПК України не передбачена можливість проведення впізнання речі за її фотознімками чи відеозаписом, проте це не порушує загальних процесуальних правил, а потреба в проведенні такого впізнання може бути зумовлена відсутністю самої речі на час проведення цієї слідчої (розшукової) дії, але важливістю для розслідування отриманих результатів.

Оскільки КПК України не містить прямої заборони проводити впізнання речі за фотознімками, то доводи захисника у цій частині також не підлягають задоволенню.

Колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції та відхиляє також доводи захисника ОСОБА_8 , які полягають у тому, що всі інші доказиє такими, що отримані на підставі процесуальних дій, вчинених з істотним порушенням, тобто як плоди отруйного дерева (froit of the poisonous tree), оскільки будь-яких порушень при проведенні слідчих (розшукових) дій не виявлено.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів слід зазначити, що у практиці ЄСПЛ допустимість доказів є прерогативою національного права і за цим правилом саме національні суду повинні оцінювати надані їм докази (рішення «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, «Шабельник проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаними Конвенцією, а саме на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя.

Вказані стороною захисту обставини щодо визнання доказів недопустимими жодним чином не порушують права та законні інтереси ОСОБА_7 . Всупереч принципу змагальності та свободи у поданні доказів, визначеному в ст.22 КПК України, стороною захисту не надано жодного доказу на спростування зафіксованих у процесуальних документах обставин або ж спотворення певних обставин в процесі вказаних слідчих дій.

Отже, достовірність та об`єктивність наведених доказів у апеляційного суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції цілком вірно прийняв вказані докази обвинувачення. Відповідно, апеляційним судом не встановлено й даних, які б свідчили про неповноту судового розгляду.

Крім того, на думку захисника, версія подій, описана обвинуваченою, жодним чином не підтверджує фабулу обвинувачення, однак зазначене не спростовує винуватості ОСОБА_7 за наявності інших зібраних у справі доказів в їх сукупності, в тому числі шляхом допиту в судовому засіданні вищезазначених свідків та дослідження інших доказів.

Слід відмітити, що обвинувальний вирок може бути ухвалений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин учинений і обвинувачений винний у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» тощо).

Із системного аналізу кримінального закону випливає, що умисне вбивство (ст.115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, поведінку обвинуваченої і потерпілого, що передувала події та під час події, а також поведінку обвинуваченої після події, місце вчинення злочину, невжиття заходів щодо надання медичної допомоги потерпілому, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що обвинувачена ОСОБА_7 , спричиняючи потерпілому ОСОБА_9 кухонним ножем тілесні ушкодження у життєво важливі частини тіла голову та тулуб, усвідомлювала суспільно небезпечний характер своїх дій та умисно спричинила потерпілому тілесні ушкодження в життєво важливі частини тіла, маючи умисел та бажаючи настання його смерті.

Також, в момент спричинення обвинуваченою ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, останній вже не міг представляти щодо обвинуваченої будь-якої небезпеки, що мала усвідомлювати обвинувачена, але, незважаючи на цей факт, на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин, умисно спричинила потерпілому тілесні ушкодження та не намагалася вжити заходів щодо надання медичної допомоги останньому, а навпаки переховувала труп ОСОБА_9 , що свідчить про направленість її умислу саме на настання смерті потерпілого та на приховування вчиненого злочину.

Обставин, які б вказували на отримання потерпілим тілесних ушкоджень у інший, ніж це встановлено висновками експертиз та цим вироком спосіб, під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанцій не встановлено.

У ході судового розгляду судом першої інстанції достатньо досліджено вищенаведені докази, які беззаперечно свідчать про пряму причетність обвинуваченої ОСОБА_7 до умисного спричинення тілесних ушкоджень потерпілому саме з метою заподіяння смерті останнього.

Версію сторони захисту, яка полягає у тому, що ОСОБА_7 є не єдиною особою, яка могла вчинити вбивство, а в колі таких осіб перебуває ОСОБА_12 , колегія суддів сприймає як стратегію, обрану адвокатом для захисту від обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_7 . Більше того, причетність ОСОБА_12 до злочину спростовується матеріалами справи, з яких вбачається, що останній в момент вчинення кримінального правопорушення, яким було заподіяно смерть ОСОБА_9 , перебував у реабілітаційному центрі.

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_7 10 липня 2020 року мала реальну можливість уникнути будь-якого можливого конфлікту та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , але умисно, на ґрунті раніше виниклих особистих неприязних відносин, спричинила потерпілому тілесні ушкодження з метою настання смертельного наслідку, що охоплювалося її умислом, хоча з боку потерпілого на той час вже не мало місце вчинення будь-яких неправомірних дій щодо неї.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку, що суд першої інстанції, дослідивши докази, надані сторонами кримінального провадження, оцінивши кожний доказ за своїм внутрішнім переконанням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції у частині доведеності винуватості обвинуваченої, а доводи сторони захисту про протилежне вважає безпідставними.

За таких обставин підстав для скасування вироку внаслідок неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотних порушень судом норм матеріального та процесуального права, як на цьому наполягає сторона захисту, колегія суддів не вбачає.

Відтак апеляційна скарга захисника обвинуваченої не містить переконливих доводів, які ставили б під сумнів законність висновків суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Таким чином, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України, підстав для його скасування або зміни, як наполягає захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 25.12.2024 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч.1 ст.115 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4