Справа № 461/8594/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/123/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 30.01.2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 у кримінальному провадженні про її обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 111, ч.1 ст. 161, ч.1, ч.2 ст. 436-1 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

встановила:

цією ухвалою обвинуваченій ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 30 березня 2025 року, без визначення розміру застави.

В мотивах свого рішення суд першої інстанції зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а тому до обвинуваченої неможливо застосувати більш м`які запобіжні заходи.

На ухвалу суду обвинувачена та захисник подали апеляційні скарги, в яких просять її скасувати та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачена покликається на те, що що оголошена підозра не є обґрунтованою, а справа відносно неї є сфабрикована, оскільки положеннями законодавства не передбачено кримінальної відповідальності за вислови з критикою влади, які є оціночними судженнями. Зазначає, що прокурором в поданому клопотанні та слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не доведено неможливість застосування відносно неї більш м`яких запобіжних заходів, враховуючи, що остання займалася адвокатською діяльністю, має постійне місце проживання, житло та офіс.

Захисник в мотивах поданої апеляційної скарги покликається на те, що прокурор не надав доказів існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зазначає, що судом першої інстанції порушено правила підсудності, оскільки ОСОБА_6 зареєстрована та проживає у м. Києві, а кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується остання, зокрема, записи усіх інтерв`ю, відбувалися у м. Києві.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченої та доводи її захисника, які підтримали апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали клопотання та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів контрольного провадження, на розгляді у Галицькому районному суді м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 111, ч.1 ст. 161, ч.1, ч.2 ст. 436-1 КК України.

Ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 30 березня 2025 року, без визначення розміру застави.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 199 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає доведеним прокурором, що ризики переховування від органів досудового розслідування або суду, знищення або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на експерта, спеціаліста та інших учасників цього кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, не зменшились, а відтак обґрунтованими є висновки суду, що застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання є недостатнім.

З врахуванням вищевказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність достатніх підстав вважати, що для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, обвинуваченій слід продовжити строк тримання під вартою, що є достатнім та необхідним для забезпечення виконання нею процесуальних обов`язків.

Обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 111, ч.1 ст. 161, ч.1, ч.2 ст. 436-1 КК України, підлягає з`ясуванню під час розгляду справи по суті, а тому доводи обвинуваченої з приводу відсутності в матеріалах справи доказів, які би підтвердили причетність ОСОБА_6 до вчинення вказаних кримінальних правопорушень, є необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги доводи апелянта про порушення правил підсудності, оскільки, відповідно до матеріалів справи, кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , відбувались у невстановлений час та у невстановленому місці, а відтак, відповідно до ч.1 ст.32 КПК України, кримінальне провадження повинно здійснюватися судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З огляду на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визначення їй розміру застави, як альтернативи до запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Наявність постійного місця проживання, житла та офісу, а також статус адвоката обвинуваченої не може слугувати єдиною підставою для обрання відносно неї більш м`якого запобіжного заходу з огляду на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали Галицького районного суду м. Львова від 30.01.2025 року відносно ОСОБА_6 колегією суддів не встановлено, а тому її слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 30.01.2025 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_6 без визначення розміру застави - залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4