Справа № 751/7466/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/207/25
Категорія - ч.4 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0002280 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта професійно-технічна, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч.4 ст.186 КК України до покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1514,56 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 17 липня 2024 року, близько 17 год 50 хв, ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку №34 по вул. Текстильників у

м. Чернігові, в умовах воєнного стану, маючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, підійшов до потерпілого ОСОБА_9 та відкрито викрав з асфальтного покриття належний останньому велосипед марки «X-Treme Sprinter R 28», чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 2000 грн.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав змінену апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій ОСОБА_7 , доведеність його вини, просив скасувати вирок місцевого суду, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, й ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.186 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років. В обґрунтування скарги послався на безпідставне, без належного мотивування, звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, на підставі ст.75 КК України. Також вказав, що врахування місцевим судом одних і тих же обставин, що дають підстави для одночасного застосування положень ст.69 та ст.75 КК України, є недопустимим.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_7 , котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За змістом ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до положень ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За змістом ст.412 КПК України, істотними порушеннями кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ч.3 ст. 349 КПК України передбачено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно з ч.4 ст.349 КПК України обов`язково здійснюється допит обвинуваченого. Застосування вказаної норми закону викликано необхідністю з`ясування дійсності визнання обвинуваченим фактичних обставин кримінального провадження, усвідомлення ним сутності цього обвинувачення, з`ясування факту доведеності обставин, визначених у ч.1 ст. 91 КПК України, унаслідок чого відпадає необхідність дослідження доказів у суді першої інстанції.

У ході судового розгляду в порядку ч.3 ст.349 КПК України учасники судового провадження обмежуються законодавцем у можливості оскарження вироку в частині обставин, докази щодо яких не було досліджено, що викликає в суду обов`язок не тільки належного з`ясування зазначених вище обставин, а й роз`яснення наслідків у виді обмеження на апеляційне оскарження та з`ясування того, що учасники судового провадження правильно розуміють сутність цих наслідків.

Проте, суд першої інстанції, під час розгляду кримінального провадження та ухвалення вироку щодо ОСОБА_7 , не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до журналу судового засідання від 11 листопада 2024 року, суд, з`ясувавши позицію учасників щодо обсягу та порядку дослідження доказів, ухвалив рішення про їх дослідження в порядку ч.3 ст.349 КПК України і перейшов до допиту обвинуваченого.

Оскільки суд прийняв рішення обмежитися лише допитом обвинуваченого, особливе значення має якість цього допиту, підтвердження фактичних обставин обвинуваченим, відсутність будь-яких сумнівів, що він визнає всі фактичні обставини, які мають значення для висновку про винуватість особи та правильність кваліфікації його дій. При цьому, будь-яких спрощень, поверховості в допиті, не з`ясування істотних фактичних обставин не допускається.

Однак, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 стосовно інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, був допитаний поверхово та не підтвердив усіх обставин, зазначених в обвинувальному акті.

Так, обвинувачений вину визнав та серед іншого зазначив, що під час зустрічі з ОСОБА_9 , який у руках вів велосипед, він нагадав потерпілому про боргові зобов`язання, які той мав перед ОСОБА_7 . Потім останній забрав у ОСОБА_9 велосипед, повідомивши, що поверне його, коли потерпілий віддасть гроші.

З наведеного убачається, що ОСОБА_7 хоч і визнав у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, проте не в повному обсязі підтвердив фактичні обставини справи та заперечив, у тому числі, наявність умислу на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 .

За таких обставин суду першої інстанції необхідно було повернутися до обговорення питання про визначення обсягу доказів та встановлення порядку їх дослідження, оскільки наявність зазначених вище суперечностей свідчить про те, що обвинувачений фактично оспорював обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, і суд мав розглянути кримінальне провадження в загальному порядку, а не застосовувати процедуру, що визначена ч.3 ст.349 КПК України.

За відсутності факту з`ясування усіх обставин вчинення кримінального правопорушення, його об`єктивних та суб`єктивних ознак, суд першої інстанції був позбавлений можливості зробити висновки про те, що обвинувачений у повній мірі визнав свою вину у його вчиненні, тобто не оспорював фактичних обставин кримінального провадження у цій частині.

Ухваливши за цих обставин рішення про можливість проведення розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України, тобто без дослідження доказів у цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке, на думку колегії суддів, є істотним та таким, що позбавило можливості місцевий суд ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Водночас, відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.52 КПК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад не здатні повною мірою реалізувати свої права.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що відповідно до довідки КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради №1995 від 22.07.2024, обвинувачений ОСОБА_7 звертається за медичною допомогою в диспансерне наркологічне відділення ЧОПНЛ з 28.02.2019.

Такі дані підтверджені і змістом досудової доповіді Новозаводського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області від 29.10.2024.

Згідно з даними, що містяться у довідці КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» №89 від 21.02.2025 та акті дослідження стану здоров`я, ОСОБА_7 перебував за направленням (ВЛК) КНП «Чернігівського територіального центру комплектування та соціальної підтримки» від 17.02.2025 №321 на амбулаторному обстеженні у КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарні» з 18.02.2025 по 20.02.2025, на даний час ОСОБА_7 перебуває на ОСОБА_10 обліку з 29.10.2018 з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, на даний час під клінічним наглядом на замісному режимі (контрольована залежність).

Крім того, відповідно до картки обстеження та медичного огляду, рішенням ВЛК при КНП «Чернігівська міська лікарня №2» Чернігівської міської ради, на підставі хвороби, що викликає психічні розлади (F 11.2), ОСОБА_7 визнаний непридатним до військової служби.

З огляду на викладене, існує обґрунтований сумнів щодо встановлення психічного стану обвинуваченого ОСОБА_7 та можливість його самостійно здійснювати свій захист від пред`явленого обвинувачення, проте дані обставини залишились поза увагою місцевого суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що під час розгляду справи судом першої інстанцій було допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, тому, виходячи із передбаченої п.13 ч.1 ст.7 КПК України загальної засади кримінального провадження щодо забезпечення обвинуваченому права на захист, ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

У зв`язку із скасуванням вироку місцевого суду і призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів, не вирішує питання, про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосуванням судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність. З цих же підстав колегія суддів не аналізує вимоги поданої апеляційної скарги.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить усунути вищевказані порушення вимог кримінального процесуального закону, вжити заходів до повного, всебічного дослідження обставин кримінального провадження, дати належну оцінку зібраним доказам згідно норм чинного КПК України, в залежності від чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення з викладенням у ньому аналізу доказів і докладних мотивів його прийняття.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 - скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4