Справа № 500/5381/19
Провадження № 1-в/515/508/25
Татарбунарський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари подання провідного інспектора Білгород-Дністровського районного сектору №2 філії державної установи "Центр пробації" в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого начальником Білгород-Дністровського районного сектору №2 філії державної установи "Центр пробації" в Одеській області ОСОБА_4 , про звільнення від відбування покарання, у зв`язку з закінченням строку давності виконання вироку,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2019 року за ч.1 ст. 213 КК України до покарання у виді одного року обмеження волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на один рік. Згідно з ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 червня 2020 року скасовано строк з випробуванням та направлено для відбування покарання у виді обмеження волі, яка набрала законної сили на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

26 квітня 2022 року до Білгород-Дністровського районного сектору №2 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області від Ізмаїльського РВ №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області надійшов на виконання вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області щодо засудженого ОСОБА_5 .

Цього ж дня засудженому направлено виклик до органу пробації на 30 квітня 2022 року.

29 квітня 2022 року начальником Білгород-Дністровського районного сектору №2 ОСОБА_6 було проведено розмову з засудженим, який повідомив, що призваний на військову службу до ЗСУ. Крім того, повідомив, що не бажає ухилятися від виконання вироку та зобов`язується відбути призначене покарання у виді обмеження волі.

30 квітня 2022 року було здійснено запит до військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою підтвердження інформації про мобілізацію засудженого ОСОБА_5

01 червня 2022 року було отримано відповідь від військового комісаріату ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою було підтверджено, що ОСОБА_5 12 квітня 2022 року був призваний на військову службу по мобілізації до ВЧ НОМЕР_1 .

22 лютого 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 направлено запит про підтвердження факту проходження служби ОСОБА_5 за повідомленням від 20 березня 2023 року перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

18 липня 2023 року до органу пробації з`явився гр. ОСОБА_5 та заповнив анкету, надав підписку про те, що він попереджений, що у разі ухилення від одержання припису про виїзд до місця відбування покарання або невиїзду в установлений строк чи неприбуття до виправного центру на підставі статті 57 КВК України буде затриманий для вирішення питання про направлення його до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі. Однак, засудженим ОСОБА_5 було надано пояснення, що отримати припис про виїзд до місця відбування покарання, він не може, оскільки проходить амбулаторне лікування, у зв`язку з отриманням поранення 09 січня 2023 року при несені служби. Крім того, повідомив, що ним було надіслано подання до Президента України про помилування, а також зобов`язався в подальшому надавати всі документи про свій стан здоров`я. В додаток надав копію військового квитка, клопотання до Президента України, виписку з медичної картки хворого, медичні довідки, постанову Гарнізонної ВЛК від 26 червня 2023 року відпустку за станом здоров`я, довідку ВЛК, відпускний квиток.

Отримавши інвалідність 3 групи внаслідок війни ОСОБА_5 в подальшому з 02 січня 2024 року та по теперішній час проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 на посаді гранатометника першого відділення охорони.

Згідно із службовою характеристикою, наданою начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_7 , солдат ОСОБА_5 за період служби зарекомендував себе як військовослужбовець, спроможний якісно виконувати завдання. Вимоги військових статутів, наказів, директив та інших документів знає, застосовує їх на практиці та в повсякденному житті. Вміє критично оцінити свою діяльність, завжди робить висновки, спрямовані на виправлення ситуації. В складних обставинах зібраний, приймає обґрунтовані найбільш доцільні рішення. Є учасником бойових дій, під час яких отримав тяжкі поранення які пов`язані із захистом Батьківщини. Інвалід війни.

Водночас, засудженого фактично до отримання особової справи Білгород-Дністровським РС № 2 було мобілізовано до Збройних Сил України, а саме 12 квітня 2022 року та направлено до військової частини, у подальшому проходив лікування, за наявністю інвалідності 3 групи продовжує проходити військову службу у переведений до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За такого, засудженого мобілізовано до Збройних Сил України 12 квітня 2022 року, у зв`язку з чим він не міг прибути до органу пробації для отримання припису про виїзд до місця відбування покарання у виді одного року обмеження волі. Тобто, неприбуття засудженого до виправного центру для відбування покарання у виді обмеження волі зумовлене виконанням ним конституційного обов`язку щодо захисту держави.

Ураховуючи вищевикладене, причини неприбуття засудженого для отримання для отримання припису про виїзд до місця відбування покарання у виді одного року обмеження волі, є поважними.

На сьогоднішній день строки відбування покарання ОСОБА_5 пройшли, а тому провідний спеціаліст органу пробації просить застосувати ст. 80 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, та звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік, у зв`язку з закінченням строку давності виконання вироку.

Учасники у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялись про розгляд справи.

Від провідного інспектора ОСОБА_8 надійшла заява про розгляд подання у її відсутності, подання просила задовільнити.

Прокурор ОСОБА_9 також подала суду заяву про розгляд подання у її відсутність, проти його задоволення не заперечувала, оскільки подання відповідає вимогам закону, не погіршує становище засудженого, строки давності не переривалися і закінчилися.

ОСОБА_5 просив подання органу пробації розглядати у його відсутність та задовільнити його.

Дослідивши подання, матеріали особової справи № 01/2022, суд дійшов такого висновку.

Згідно з вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.1 ст. 213 КК України до покарання у виді одного року обмеження волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на два роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вирок набрав законної сили 31 серпня 2019 року (а.с.3-4 особової справи).

Відповідно до ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 червня 2020 року ОСОБА_5 направлено для відбування призначеного вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2019 року покарання у виді обмеження волі на строк один рік (а.с. 5-7 особової справи). Ухвала набрала законної сили 03 лютого 2022 року (а.с. 8-10 особової справи).

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2019 року, разом із ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 червня 2020 року направлено на виконання до Ізмаїльського РВ № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області.

Згідно з повідомленням за вих. № 561/28/30/Мк-22 від 30 квітня 2022 року, ОСОБА_5 взятий на облік Білгород-Дністровського РС № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області (а.с. 16 особової справи).

26 квітня 2022 року засудженому направлено виклик до органу пробації на 30 квітня 2022 року (а.с. 17 особової справи).

29 квітня 2022 року начальником Білгород-Дністровського районного сектору №2 ОСОБА_6 було проведено телефонну розмову з засудженим, який повідомив, що призваний на військову службу до лав Збройних Сил України та на даний час проходить військову службу. Зобов`язався підтримувати зв`язок з органом пробації, оскільки не бажає ухилятися від виконання вироку та відбування призначеного покарання у виді обмеження волі (а.с. 18 особової справи).

01 червня 2022 року на запит органу пробації від 30 квітня 2024 року було отримано відповідь від ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з якою ОСОБА_5 12 квітня 2022 року був призваний на військову службу по мобілізації до ВЧ НОМЕР_1 (19-20 особової справи).

22 лютого 2023 року органом пробації до ІНФОРМАЦІЯ_4 направлено запит щодо підтвердження факту проходження служби ОСОБА_5 та згідно з повідомленням від 20 березня 2023 року перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 23, 26 особової справи).

18 липня 2023 року засуджений ОСОБА_5 з`явився до органу пробації та заповнив анкету, надав підписку про те, що він попереджений, що у разі ухилення від одержання припису про виїзд до місця відбування покарання або невиїзду в установлений строк чи неприбуття до виправного центру на підставі ст. 57 КВК України буде затриманий для вирішення питання про направлення його до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі (а.с. 31-32 особової справи).

Цього ж дня засудженим ОСОБА_5 було надано пояснення, що отримати припис про виїзд до місця відбування покарання він не може, оскільки проходить амбулаторне лікування, у зв`язку з отриманням поранення 09 січня 2023 року при несені служби. Крім того, повідомив, що ним було надіслано подання до Президента України про помилування, а також зобов`язався в подальшому надавати всі документи про свій стан здоров`я. В додаток надав копію військового квитка, клопотання до Президента України, виписку з медичної картки хворого, медичні довідки, постанову Гарнізонної ВЛК від 26 червня 2023 року відпустку за станом здоров`я, довідку ВЛК, відпускний квиток (а.с. 33-49 особової справи).

Згідно з повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_4 від 24 серпня 2024 року, ОСОБА_5 проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 65 особової справи).

Як вбачається з копії посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 02 травня 2024 року УСЗН Білгород-Дністровської РДА, ОСОБА_5 був особою з інвалідністю внаслідок війни 3 групи до 01 грудня 2024 року (а.с. 86 особової справи).

Згідно із службовою характеристикою, наданою начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_7 , солдат ОСОБА_5 за період служби зарекомендував себе як військовослужбовець, спроможний якісно виконувати завдання. Вимоги військових статутів, наказів, директив та інших документів знає, застосовує їх на практиці та в повсякденному житті. Вміє критично оцінити свою діяльність, завжди робить висновки, спрямовані на виправлення ситуації. В складних обставинах зібраний, приймає обґрунтовані найбільш доцільні рішення. Є учасником бойових дій, під час яких отримав тяжкі поранення які пов`язані із захистом Батьківщини. Інвалід війни (а.с.87 особової справи).

Як вбачається з матеріалів подання та особової справи засудженого, ОСОБА_10 нових кримінальних правопорушень не вчинив.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів: 1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку; 2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання; 3) не вчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливого тяжкого.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання не несе правового обов`язку застосовувати право обмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас, засуджена до певного виду покарання особа, не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже унеможливлює виконання покарання.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Згідно з ст.152 Кримінально-виконавчого кодексу України, однією з підстав звільнення від відбування покарання для органів виконання покарань є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Як вбачається з матеріалів особової справи, засудженого ОСОБА_5 фактично до отримання особової справи Білгород-Дністровським РС № 2 було мобілізовано до Збройних Сил України, а саме 12 квітня 2022 року та направлено до військової частини, де він продовжує проходити військову службу, з моменту набрання законної сили ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 червня 2020 року законної сили 03 лютого 2022 року щодо ОСОБА_5 минуло понад три роки, строки давності не зупинялись та не переривались, водночас ОСОБА_5 не ухилявся від відбуття покарання, нових злочинів не вчинив.

Вищевикладене свідчить, що для звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 , у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, на підставі ч.1 ст.80 КК України, правові перешкоди відсутні.

Згідно з ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішується судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що подання про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.80 КК України, ст.ст.395,537,539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Подання провідного інспектора Білгород-Дністровського районного сектору №2 філії державної установи "Центр пробації" в Одеській області ОСОБА_3 про звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку - задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2019 року за ч.1 ст. 213 КК України до покарання у виді одного року обмеження волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на один рік, та направленого для відбування покарання у виді обмеження волі, згідно з ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 червня 2020 року, звільнити від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Татарбунарський районний суд Одеської області.

Суддя ОСОБА_1