Єдиний унікальний номер 205/2288/24
Провадження № 1-кп/205/ 684/25
У Х В А Л А

06 лютого 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження № 0001675 від 30.10.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, має середню освіту, не одружений, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_5 у якому прокурор вказала, що на її думку наявні ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, в обґрунтування клопотання зазначила, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 років до 10 років, а також у зв`язку з тим, що останній являється особою, розуміючи тяжкість вчиненого ним злочину, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбуванням покарання. З метою встановлення місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_7 здійснювались неодноразові виїзди співробітниками ВП№3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за місцем його реєстрації та мешкання, а саме за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , але за вказаною адресою підозрюваний не проживає. Таким чином, орган досудового розслідування приходить до висновку, що підозрюваний ОСОБА_6 , переховується від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Також, може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний має мотив та можливість вплинути на свідків та потерпілого, оскільки при ознайомлені з матеріалами досудового розслідування йому стануть відомі їх анкетні дані. Обвинувачений ОСОБА_5 може вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується це тим, що підозрюваному загрожує покарання до 10 років позбавлення волі, з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування існує реальна можливість продовження останнім злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засідання підтримав клопотання, посилаючись на обставини викладені у клопотанні, просив суд задовольнити.

Захисник адвокат ОСОБА_4 у підготовчому судовому засідання заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, надала до суду письмове клопотання в якому просила змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні підтримав свого захисника.

Суд, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши доводи прокурора, заслухавши думку обвинуваченого, захисника, приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Натомість, у порушення вимог ч. 1 ст. 184 КПК України, клопотання прокурора не містить викладу обставин, на підставі яких останній дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні.

Обґрунтовуючи позицію про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор зазначив, що останній, може переховуватися від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, впливати на свідків у кримінальному провадженні, так як ОСОБА_5 відоме їх місце проживання.

Проте, прокурором у судовому засіданні не було надано переконливих та належних доказів існування ризиків того, що зміна запобіжного заходу у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 на більш м`який, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого в подальшому.

Вирішуючи заявлене клопотання, суд враховує і практику Європейського суду з прав людини. Зокрема, відповідно до п.47 рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 року у справі «Болдирєв проти України» викладені висновки про те, що - згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення волі, і судові органи мають навести інші підстави для подальшого тримання такої особи під вартою. На таку ж позицію ЄСПЛ вказував і в рішеннях у справах «Яблонський проти Польщі» та «І. А. проти Франції».

Суд також вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення, сама по собі, також не може слугувати виправданням та обґрунтуванням утримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою. На це посилається у своєму рішенні і ЄСПЛ у справі «Калашников проти Росії» вкотре нагадавши, що лише сам по собі факт обвинувачення особи у вчиненні тяжкого злочину не може бути підставою для тримання особи під вартою у період проведення судового розгляду.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ухвалою суду від 16.12.2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 13 лютого 2025 року.

Разом з цим, судом встановлено, що ОСОБА_5 має постійне місце реєстрації, де він може безперешкодно проживати, що безпосередньо підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів та витягом про державну реєстрації прав.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, проте не доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.

Тому, враховуючи обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , а також те, що він має постійне місце реєстрації та проживання, суд вважає, що цілодобовий домашній арешт із застосуванням заходів контролю повною мірою забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_5 обов`язків обвинуваченого у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим вважає доцільним змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки, на переконання суду, ризик переховування останнього від суду не змінився, проте, застосування саме такого запобіжного заходу здатне забезпечити виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків обвинуваченого у кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.110, 177, 181, 182, 183, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт задовольнити.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінити на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_3 , строком до 06 квітня 2025 року включно, звільнивши його з під варти негайно в залі суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1.Не відлучатися цілодобово з постійного місця проживання, що знаходиться для обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_3 - без дозволу суду.

2. З`являтися за першою вимогою на виклики до суду.

3. Повідомляти прокурора та суд про зміну місця фактичного проживання.

4. Носити електронний засіб контролю.

На ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1