ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/443/25 Справа № 336/81/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора

в режимі відеоконференції ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 липня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001725, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 09 серпня 2021 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.121, ч.1 ст.263 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням на 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 липня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.08.2021 року та остаточно призначено ОСОБА_7 до відбуття покарання строком 7 (сім) років 1 (один) місяць.

Зараховано у строк відбуття покарання попереднє ув`язнення день за день відповідно до вимог ч. 5 ст.72 КК України, а саме з 07.11.2022 року (час фактичного затримання ОСОБА_7 ) по 02.12.2022 року включно (день звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави).

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту його затримання для доставлення в установу відбування покарання.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

07 листопада 2022 року приблизно в 08 год. 40 хв. ОСОБА_7 , у період дії воєнного стану відповідно Указу Президента N? 64/2022 від 24 лютого 2022 року, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись в салоні маршрутного таксі N? 89, в момент, коли маршрутне таксі перебувало на зупинці громадського транспорту «Героїв 55 бригади», яка знаходиться по вул. Героїв 55 бригади в м. Запоріжжі, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав з правої кишені куртки ОСОБА_9 мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 8 Pro» імей1: НОМЕР_1 , імей2: НОМЕР_2 , вартістю 2969 грн. 60 коп., який він сховав в кишеню своєї куртки, в яку він був одягнений.

Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 на вищевказаній зупинці громадського транспорту вийшов з салону маршрутного таксі та попрямував в бік будинку N? 47 по вул. Героїв 55 бригади в м. Запоріжжі, та в цей час злочинні дії ОСОБА_7 були помічені свідком ОСОБА_10 та потерпілою ОСОБА_9 , які вимагали у ОСОБА_7 зупинитись.

Незважаючи на словесні вимоги, ОСОБА_7 разом із викраденим мобільним телефоном швидко зайшов за кут вказаного будинку, тим самим зник з місця вчинення злочину, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2969 грн. 60 коп.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити виправдувальний вирок на підставі п.п.1,2 ч.1 ст.284 КПК України.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що ОСОБА_7 не мав умислу на таємне викрадення чужого майна з метою особистого збагачення. Вказав, що ОСОБА_7 не мав можливості скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрасти з правої кишені куртки ОСОБА_9 мобільний телефон «Хіаоті Redmi Note 8 Pro», тому що він був на задній, а потерпіла на передній площадці маршрутного таксі. Він не звертав уваги хто, якого полу, в чому одягнений стоїть на його шляху, коли розтовкуючи пасажирів пробирався до виходу, притримуючи однією рукою свою сумку, а другою тримаючи свій телефон. Зазначив, що не було проведено слідчого експерименту за цих обставин. Апелянт вказав, що ніхто з працівників поліції не відпрацьовував інші версії причетності до крадіжки інших осіб, як і не перевіряли той факт, з якої причини ОСОБА_7 о восьмій годині ранку опинився в салоні 89 маршрутки в Шевченківському районі м. Запоріжжя, проживаючи в Космічному мікрорайоні. Вказав, що для доведеності вини ОСОБА_7 слідчий не призначав дактилоскопічної та імунологічної експертиз для з`ясування наявності відбитків пальців на викраденому телефоні та кому вони належать. Вказав, що показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_9 під час досудового та судового слідства були не однотипні та непослідовні, мали між собою розбіжності. Зазначив, що потерпіла ОСОБА_9 в показах зазначає, що з салону маршрутного таксі вийшла на зупинці лише одна особа, а тому тільки вона й могла викрасти телефон. Свідок ОСОБА_12 в показаннях вказує на трьох осіб, які вийшли з маршрутного таксі, в якому викрали телефон у ОСОБА_9 . Свідок ОСОБА_11 вказує, що з маршрутного таксі на зупинці вийшло не менше п`яти осіб, між двома з яких була активна суперечка. Факт суперечки, після чого один з них побіг за будинок, більш ніхто з допитаних не підтверджує. Вважає, що протоколи пред`явлення для впізнання є недопустимими доказами, оскільки для впізнання було пред`явлено тільки фото обличчя ОСОБА_7 , незважаючи на те, що він був в головному уборі, а також потерпіла та свідки в своїх показах описували лише його зовнішній вигляд, ніхто прикмети чи ознаки, за якими вони можуть впізнати ОСОБА_7 , не називав. Також апелянт посилається на те, що слідчий експеримент, який проведено за участі потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_13 , лише продублював їх допити тільки з застосуванням відео фіксації та нічим не відрізняється від протоколу огляду місця події. Ніяких випробувань чи досліджень не проводилось для підтвердження чи спростування сумнівних фактів чи обставин події. Єдине, що змінилось, як зазначає захисник, так це свідчення потерпілої, яка стала твердити, що з маршрутного таксі виходило три людини, а не один ОСОБА_7 , як вона казала раніше.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення розгляду провадження не надходило, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що суд порушив вимоги кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, досудове розслідування та судовий розгляд за провадженням проведено неповно та з порушенням закону України про кримінальну відповідальність є необгрунтованими.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Обвинувачений ОСОБА_7 вину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 07 листопада 2022 року вийшов з дому по вул. Космічна, 102/7 в м. Запоріжжі о 7.30 год. Планував поїхати нагодувати свою бабусю, перед цим дзвонив своєму знайомому, щоб взяти в нього пайок. Сів на маршрутне таксі № 9, оскільки знайомий не відповідав, вийшов з маршрутного таксі на зупинці Заводська. Після чого він сів в маршрутне таксі № 89, щоб доїхати на зупинку «Металургів». Маршрутне таксі було переповнене, він стояв всередині. Перед зупинкою Чарівна двоє чоловіків попросили зупинитись водія та вийшли з маршрутного таксі. В цей час йому зателефонував його товариш, до якого він планував їхати. Він побачив, що двері маршрутного таксі зачиняються, та почав швидко виходити, але один чоловік йому перешкоджав. Потім він все ж таки вийшов на зупинці « Героїв 55 Бригади» і швидким кроком пішов паралельно цій вулиці, а потім за будинок АДРЕСА_3 . Планував йти через двори за пайком. Не чув, щоб його хтось кликав. Потім побачив, що йому хтось кричить та махає, вирішив повернутись. Чоловік, який покликав, спитав чи не брав він телефон, Нагорний відповів: «що не брав телефон, у нього є свій телефон». Потім телефон знайшли в траві і сказали йому, що це він його вкрав, та тримали до приїзду поліції. Телефон знайшли на відстані приблизно трьох метрів від місця, де він проходив, та викликали поліцію. У райвідділі його декілька разів допитували, він сказав, що телефон не крав.

Разом з тим, незважаючи на невизнання своєї винуватості обвинуваченим, у результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у кримінально-караному діянні зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань, допитаних в судовому засіданні пояснень потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_11 ; фактичних даних, що містяться у протоколах пред`явлення особи для впізнання, протоколі огляду місця події, проведення слідчих експериментів, у висновку судової товарознавчої експертизи, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання потерпілої ОСОБА_9 , яка вказувала, що в листопаді 2022 року о 08.20 год. була на зупинці Кутузова та чекала маршрутне таксі № 89. Коли маршрутне таксі № 89 зупинилось, вона зайшла до маршрутного таксі, однак стояла біля дверей, оскільки воно було переповнене. Після того як розрахувалась з водієм, гаманець поклала в сумку і закрила її, а телефон поклала в праву кишеню пальта. Коли маршрутне таксі під`їжджало до зупинки, то пасажири почали готуватись до виходу. Потерпіла в цей час намагалась надати можливість пасажирам вийти, рухаючись вглиб маршрутного таксі. В цей час відчула якийсь дискомфорт, хтось її притиснув. Коли пасажири виходили, вона вирішила перевірити чи на місці телефон, однак в кишені його вже не було. На зупинці вийшло троє громадян, один чоловік пішов в праву сторону. Вона почала кричати водію, щоб він зупинив маршрутне таксі, оскільки в неї вкрали телефон. Пасажири, які вийшли з маршрутного таксі, не чули, що вона кричала водію. Один з пасажирів запропонував їй вийти з маршрутного таксі і подивитись хто вийшов, можливо хтось з цих громадян викрав телефон. Коли вона вийшла з маршрутного таксі разом з незнайомим їй чоловіком, який намагався допомогти їй, то побачили чоловіка, який підозріло швидко йшов від зупинки. Вони його покликали, він до них підійшов, і на запитання: чи не брав він телефон, відповів, що ні, при цьому поводив себе знервовано, вивертав кишені. Потім потерпіла пройшлася до будинку, до якого прямував цей підозрілий чоловік, але нічого там не знайшла. В цей час, неподалік від зупинки, стояв автомобіль за кермом якого був чоловік, який поцікавився що сталося, і потерпіла розповіла, що в неї вкрали телефон, він повідомив, що його могли викинути. В цей час чоловік, який вийшов з потерпілою з маршрутного таксі та який намагався їй допомогти, весь час дзвонив на телефон потерпілої, і таким чином вона знайшла телефон недалеко від зупинки та будинку в тому місці, де проходив обвинувачений.

Судом першої інстанції досліджено та наведено у вироку показання свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що в листопаді 2022 року їхав на роботу на маршрутному таксі № 89, на зупинці Кутузова зайшло багато людей, у тому числі потерпіла та обвинувачений. Приблизно біля зупинки Уральська дівчина закричала і сказала, що в неї вкрали телефон. Вона продиктувала йому номер телефону і він почав на цей номер дзвонити. Він почув звук телефону біля виходу. Маршрутне таксі зупинилось, пасажири почали виходити, вийшло приблизно 2-3 пасажирів, в цей час обвинувачений виходив також з маршрутного таксі, свідок намагався йти за ним, але чоловік, який був позаду обвинуваченого, його не пропускав, та йому прийшлося відштовхнути його. ОСОБА_14 покликав чоловіка і той почав казати, що в нього нічого немає. Чому саме цього чоловіка він кликав і чому він видався йому підозрілим пояснив, що рухався на звук телефону, який лунав зі сторони цього чоловіка. Потім до них підійшов ще чоловік, який знаходився в автомобілі біля зупинки і сказав, що чоловік, який пішов в сторону будинку, щось кинув на землю. Потім, коли вони всі стояли і чекали поліцію, то чоловік, якого вони зупинили, намагався відкупитися, казав, що він може відшкодувати шкоду жінці. Свідок не дозволяв йому нікуди йти. Телефон був знайдений потерпілою в траві неподалік від місця, де проходив обвинувачений.

Судом першої інстанції також наведено у вироку показання свідка ОСОБА_11 , який вказав, що в листопаді 2022 року знаходився у своєму автомобілі Рено на вул. Героїв 55 бригади. Побачив, що зупинилось маршрутне таксі, та з нього вийшли пасажири, приблизно п`ять. Вийшла дівчина та чоловік, які щось кричали. Чоловік зупинив іншого чоловіка, який також вийшов з маршрутного таксі. Потім чоловік, якого намагались зупинити, побіг в протилежний бік від зупинки. Дівчина кричала щось про телефон і його шукала. Він показав, в якому напрямку побіг чоловік, який вийшов з маршрутного таксі, і там було знайдено телефон, який лежав в листі. Він бачив, як чоловік який швидко рухався в протилежному напрямку від зупинки, щось кидав на землю. Потім вони викликали поліцію, а чоловіка, який викрав телефон, тримали за куртку до приїзду поліції. Також пояснив, що в тому напрямку, де було знайдено телефон, йшов один пасажир, інші пасажири, які вийшли з маршрутного таксі, рухалися в протилежному напрямку.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань потерпілої та свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового процесу, свідки перед допитом попереджалися судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приводилися до присяги.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпіла та свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні.

Апеляційний суд зазначає, що доводи в апеляційній скарзі захисника про недостовірність показань потерпілої та свідків у зв`язку їх непослідовністю та розбіжностями є безпідставними. Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження, у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідків та потерпілої, які вони особисто давали під час судового розгляду та показаннях потерпілої ОСОБА_9 , свідчать про індивідуальне сприйняття кожним подій, учасниками яких вони були, і не впливають на висновок суду щодо доведення винуватості ОСОБА_7 .

Крім того, апеляційний суд враховує, що з моменту події злочину до допиту потерпілої та свідків пройшов значний проміжок часу, а отже їх показання можуть містити неточності, які обумовлюються особливостями пам`яті людини.

Також, показання потерпілої та свідків узгоджуються з сукупністю інших наявних у матеріалах провадження письмових доказів, досліджених в ході судового розгляду.

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, тому апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги захисника, що показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та потерпілої ОСОБА_9 були непослідовними та мали розбіжності під час досудового розслідування.

Так, суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обгрунтовано послався у вироку й на протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 листопада 2022 року, розпочатого о 16.30 год. за участі потерпілої ОСОБА_9 в присутності двох понятих, згідного якого потерпіла за ознаками зовнішності, а саме: чоловік середньої статури, середнього зросту та коротко підстрижений, по фото впізнала чоловіка, який в неї викрав телефон, а саме, вказала на фото № 1 ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції також обгрунтовано послався у вироку на протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 листопада 2022 року, розпочатого о 17.00 год. за участі свідка ОСОБА_14 в присутності двох понятих, згідного якого свідок за ознаками зовнішності, а саме: чоловік віком 40 років, худорлявої статури, зріст приблизно 170 см, по фото впізнав чоловіка, який викрав телефон, а саме, вказав на фото № 4 ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції також обгрунтовано послався у вироку на протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02 січня 2023 року, розпочатого о 13.45 год. за участі свідка ОСОБА_11 в присутності двох понятих, згідного якого свідок за ознаками зовнішності, а саме: чоловік віком 50 років, коротко стрижений, по фото впізнав чоловіка, який викрав телефон, а саме, вказав на фото № 2 ОСОБА_7 .

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано протокол огляду місця події ділянки місцевості, яка розташована біля будинку 47 по вулиці Героїв 55 бригади від 07 листопада 2022 року, розпочатого о 09.47 год. та закінченого о 10.00 год., з фото таблицею до нього та відеозаписом проведеного в присутності понятих за участі спеціаліста-криміналіста та потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила і показала місце, де вона знайшла свій мобільний телефон, який в неї було викрадено. Під час огляду місця події було вилучено мобільний телефон Xiaomi Redmi Note 8 Pro 6/64 в корпусі зеленого кольору, який у подальшому було визнано речовим доказом, про що прийнято постанову.

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано протоколи проведення слідчих експериментів від 02 січня 2023 року та від 04 січня 2023 року із відеозаписами до них за участю свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_9 , які у присутності двох понятих детально розповіли про обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано висновок судової товарознавчої експертизи № 926-22 від 17 листопада 2022 року, згідно якого середня вартість телефону Xiaomi Redmi Note 8 Pro 6/64 в корпусі зеленого кольору, який був придбаний в січні 2020 року, з урахуванням зносу станом на 21 листопада 2022 року складала 2969,20 грн.

Позиція сторони захисту щодо невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, була предметом розгляду суду першої інстанції та обгрунтовано розцінена судом як бажання обвинуваченого ввести суд в оману стосовно фактичних обставин з метою уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Твердження захисника щодо непричетності ОСОБА_7 до відкритого викрадення чужого майна ( грабежу), вчиненого в умовах воєнного стану, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, оскільки вказані доводи обвинуваченого повністю спростовуються матеріалами справи, в тому числі показаннями потерпілої та свідків щодо моменту викрадення майна, а також показаннями про те, що майно потерпілої ОСОБА_9 було знайдено саме поряд з місцем, де проходив ОСОБА_15 . При цьому свідок ОСОБА_14 стверджує, що звернув увагу на ОСОБА_7 тому, що дзвінок телефону потерпілої, на який він дзвонив, було чутно саме поряд з ОСОБА_7 , поряд з яким інших осіб не було. Показання свідка ОСОБА_11 також підтверджують наявність вини обвинуваченого, а саме цей свідок підтвердив, що бачив як ОСОБА_7 , вийшовши з маршрутного таксі, швидко прямував за будинок та в цей час кидав щось на землю, саме поряд з місцем, де він проходив, було знайдено телефон потерпілої.

Крім вказаних вище показань потерпілої та свідків, які є логічними, послідовними та взаємоузгодженими між собою, вина обвинуваченого ОСОБА_15 підтверджується і дослідженими судом першої інстанції вищезазначених письмових доказів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дії ОСОБА_7 були розпочаті як крадіжка, проте в подальшому були виявлені потерпілою та свідком, які почали кричати, намагаючись зупинити ОСОБА_7 , однак останній намагався втекти з викраденим майном і лише зрозумівши, що не встигне з ним втекти, викинув викрадене майно.

Виходячи з наведеного доводи захисника, в яких він стверджує, що обвинувачений не вчиняв зазначеного у вироку злочину, є безпідставними, як і його доводи про відсутність у справі об`єктивних доказів вини у вчиненні грабежу.

Суд апеляційної інстанції констатує, що жодних доказів на підтвердження версії сторони захисту про непричетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину сторона захисту суду першої та апеляційної інстанцій не надала та матеріали провадження не містять.

Натомість показання обвинуваченого про те, що він не скоював інкримінований йому злочин, не узгоджуються з показаннями свідків та потерпілої ОСОБА_9 .

Апеляційний суд вважає, що докази у цьому провадженні у своїй сукупності беззаперечно свідчать про вчинення саме ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Доводи захисника про не призначення слідчим дактилоскопічної та імунологічної експертизи для з`ясування наявності відбитків пальців на викраденому телефоні та кому вони належать, не спростовують наявних у кримінальному провадженні доказів винуватості ОСОБА_7 у висунутому йому обвинуваченні та не є підставою для виправдання обвинуваченого та закриття кримінального провадження.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо того, що слідчі експерименти, які проведені за участі потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_13 , не відрізняються від протоколу огляду місця події, апеляційний суд, переглянувши відеозаписи слідчих експериментів та протоколи до них, зазначає, що такі посилання не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до частини 1 статті 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Апеляційний суд зазначає, що проведені 02 січня 2023 року та 04 січня 2023 року слідчі дії - цілком відповідають вимогам статті 240 КПК України та містить всі ознаки слідчих експериментів, а тому доводи сторони захисту про те, що слідчий експеримент не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, вважає необґрунтованими.

Доводи ж захисника в апеляційній скарзі про те, що деякі обставини провадження всебічно не досліджені (зокрема, на його думку не було проведено слідчого експерименту за версією ОСОБА_7 , не проведено дактилоскопічної та імунологічної експертизи для з`ясування наявності відбитків пальців на викраденому телефоні та кому вони належать), є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засіданні, з достатньою повнотою з`ясовані всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Виходячи з принципу диспозитивності, зазначеного у ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. При цьому суд вирішує лише питання, винесені на його розгляд сторонами. Таким чином, сторона, зацікавлена у розгляді та вирішенні певного питання, має порушити його перед судом відповідної інстанції і на відповідній стадії кримінального провадження.

Під час судового провадження суд першої інстанції, дотримуючись вимог статей 10, 22 КПК України, перевірив доводи сторони обвинувачення та захисту, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Як убачається із аудіозаписів судових засідань суду першої інстанції, відповідно до принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи подання ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості обвинувачений та його захисник мали можливість для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, ініціювати проведення певних слідчих дій. Однак клопотань про необхідність отримання нових доказів стороною захисту не заявлялось.

Отже, суд першої інстанції під час розгляду справи з`ясував усі передбачені ст. 91 КПК України обставини, обґрунтовано визнавши докази достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану.

Попри доводи захисника про відсутність прямих доказів винуватості ОСОБА_7 та у зв`язку з цим допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався загальних засад кримінального провадження.

Згідно зі ст. 85 КПК України належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, чинний КПК України не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, ст. 94 КПК України визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Як слідує з оскаржуваного вироку у цьому кримінальному провадженні винуватість ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану, суд першої інстанції встановив на підставі сукупності прямих доказів, таких як показання потерпілої та свідків, які вказують на обвинуваченого як на особу, яка вчинила 07 листопада 2022 року кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, щодо ОСОБА_9 , так і на підставі сукупності інших вищенаведених належних і допустимих непрямих доказів, зокрема, протоколу огляду місця події, протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, які з урахуванням обставин цього кримінального провадження дозволили суду першої інстанції встановити винуватість ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану.

З матеріалів провадження слідує, що твердження захисника, зазначені в апеляційній скарзі, про те, що обвинувачений не скоював інкримінований йому злочин, є аналогічними тим, що останній висловлював у суді першої інстанції. Із вироку по провадженню видно, що зазначені твердження визнані такими, що не грунтуються на матеріалах провадження. Свої висновки, із якими погоджується апеляційний суд, із цього питання суд належним чином мотивував. Вони підтверджені доказами, які суд ретельно перевірив і належно оцінив. У апеляційній скарзі захисника не наведено та під час апеляційного перегляду захисником не вказано інші, не досліджені судами докази, якими б спростовувались висновки суду за обговорюваними твердженнями.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого за обставин, викладених ним у скарзі, не має.

Із матеріалів кримінального провадження, журналів судового розгляду та їх технічної фіксації, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, які сторона захисту вважала недопустимими.

Не можна погодитися з твердженнями захисника стосовно того, що розгляд провадження щодо обвинуваченого вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх стороною захисту, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційній скарзі захисника.

Інші доводи апеляційної скарги захисника повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, та наведені на їх обґрунтування аргументи були предметом обговорення у суді першої інстанції, знайшли належну оцінку у вироку, правильність якої апелянтом не спростована.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку та виправдання обвинуваченого, як про це зазначає в апеляційній скарзі захисник.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд дотримався вимог статей 50, 65 КК України і врахував усі обставини, які мають правове значення при виборі заходу примусу та визначенні його розміру. Обране в межах санкцій частин та статтей Кримінального кодексу України покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4