УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження № 0001277 від 24.08.2023 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в:

На розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Під час розгляду зазначеної справи до ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою суду від 21.08.2024 обвинуваченому змінено запобіжний захід на домашній арешт, строк дії якого закінчився 21.10.2024.

Після звільнення обвинуваченого з-під варти справа призначалася до розгляду неодноразово, обвинувачений викликався у судове засідання судовими повістками, судом постановлялися ухвали про привід обвинуваченого у судові засідання, які не виконувалися через відсутність обвинуваченого за місцем проживання.

24 січня 2025року на підстав ухвали суду обвинувачений був доставлений у судове засідання.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про застосування ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи з наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Сторона обвинувачення вважає, що ризики, які були підставою для попереднього обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжують існувати, а саме:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обвинувачений тривалий час час не з`являвся до суду у судові засідання, знайти його місце перебування було неможливим, що призвело до затягування розгляду судової справи та унеможливило вирішення належним чином та своєчасно питання щодо продовження йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Прокурор вважає, що такі дії обвинуваченого свідчать про його спроби ухилитися від суового розгляду.

Прокурор вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи неможливо застосувати до обвинуваченого, оскільки вони не зможуть запобігти вищевказаному ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, пояснив, що він продовжує проживати за адресою: АДРЕСА_1 . Однак він працює неофіційно у сфері волонтерської діяльності, а тому часто у денний час доби відсутній вдома, зазначив, що не отримував судові повістки про виклик до суду, а тому і не приходив. Про те, чому його так довго не викликають до суду не думав, не знав, що йому самостійно необхідно звернутися до суду для обізнаності про дати судових засідань. Вказав, що не збирається нікуди тікати, вже мав такі можливості, у тому числі за допомогою волонтерів, однак залишився проживати за своїм постійним місцем проживання. Просив застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Захисник обвинуваченого підтримав позицію свого підзахисного, просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, повідомив, що проконтролює подальшу належну явку обвинуваченого у наступні судові засідання.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані до клопотання документи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

2. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три років.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, а саме: закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинений особою, яка виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі, за яке передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років.

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 25.08.2023 у справі № 766/4366/23 (провадження № 1-кс/766/1529/23) ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У подальшому вказаний запобіжний захід продовжувався у передбачені КПК України терміни ухвалами слідчого судді, суду.

Ухвалою суду від 21.08.2024 обвинуваченому змінено запобіжний захід на домашній арешт, строк дії визначено до 21.10.2024.

У судові засіданні, призначені після 21.08.2024, обвинувачений не з`являвся, судові повістки направлялися йому за місцем його постійного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , постанови про примусовий привід обвинуваченого не були виконані у зв`язку з відсутністю обвинуваченого за місцем проживання. Таке ставлення обвинуваченого до розгляду справи у суді є безвідповідальним та байдужим, а тому суд вважає, що існує ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, який полягає у тому, що обвинувачений не з`являється у судові засідання і суд позбавлений можливості завершити судове слідство. І за вказаних обставин є необхідність в обранні обвинуваченому запобіжного заходу.

Суд вважає за можливе застосувати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. При цьому суд враховує, що ОСОБА_5 не переховується, продовжує проживати за адресою, зазначеною як його постійне місце проживання, про що свідчить той факт, що саме за цією адресою працівниками поліції було виконано примусовий привід обвинуваченого у судове засідання. Зі слів обвинуваченого, він займається волонтерською діяльністю, що свідчить про його певні соціальні зв`язки. При вказаних обставинах суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт, стане стримуючим фактором для обвинуваченого для виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Домашній арешт полягає у «менш суворій» ізоляції обвинуваченого від суспільства без тримання під вартою і застосовується, коли фактично є підстави для взяття під варту, однак повна ізоляція особи є недоцільною.

ЄСПЛ у пункті 17 рішення «Манчіні проти Італії» прирівняв домашній арешт, з огляду на його рівень і напруженість, до позбавлення волі у розумінні статті 5 Конвенції про захист пав людини і основоположних свобод. Таке рішення підтверджує фактичну суворість цього запобіжного заходу та відповідно до демократичних європейських цінностей можливість його застосування виключно як одного із крайніх заходів.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 194, 196, 199, 331 КПК України, суд,

постановив:

Застосувати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 18-00 години до 07-00 години.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:

- прибувати за кожним викликом суду, в провадженні якого перебуває дане кримінальне провадження;

- повідомляти суд, в провадженні якого перебуває дане кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання та номеру мобільного телефону.

Строк дії ухвали до 24 березня 2025 року.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1