Справа № 404/3696/24
Номер провадження 1-кс/404/650/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року м. Кропивницький

Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_3 , представника заявленого володільця адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції в місті Кропивницькому, скаргу адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого про несвоєчасне повернення тимчасово вилученого майна по кримінальному провадженню №0003040, за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда зі скаргою на повернення транспортного засобу «Renault kangoo» державний знак НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ). В обґрунтування зазначає, що ОСОБА_5 належить вказаний транспортний засіб, який було вилучено працівниками поліції. Кримінальне провадження було закрито, повторний арешт не накладали, автомобіль не повертають, що порушує права власника, отже вказаний транспортний засіб треба повернути ОСОБА_5 .

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила у задоволенні скарги, заявила що кримінальне провадження відновлено та слідство триває.

Встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Слідчим відділом Кропивницкького РУП ГУНП в Кіроовградській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню за №0003040 від 02.11.2023 року за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 289 КК України.

25.09.2024 року в ході огляду місця події у водія-володільця майна ОСОБА_6 було вилучено транспортний засіб «Renault kangoo» державний знак НОМЕР_1 (VIN НОМЕР_2 ) та ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.10.2024 року на вказаний транспортний засіб було накладено арешт.

За результатами проведеного досудового розслідування 29.11.2024 року кримінальне провадження №0003040 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України.

В подальшому, прокурором вказана постанова про закриття кримінального провадження була скасована та продовжено слідчі дії.

31.12.2024 року кримінальне провадження №0003040 було знову закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України.

Прокурором Кропивницької окружної прокуратури знову було скасовано постанову слідчого від 31.12.2024 року про закриття кримінального провадження, станом на дату розгляду поданої скарги слідство по кримінальному провадженню №0003040, за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 289 КК України триває.

Таким чином, з моменту закриття кримінального провадження вперше, тобто з 29.11.2024 року, припинила свою дію ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно від 21.10.2024 року.

Однак, станом на дату подання цієї скарги вилучений транспортний засіб не було повернено володільцю.

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно з ч. 2 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Відповідно ч. 6 ст. 173 КПК України ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Представники сторони обвинувачення перераховані вимоги КПК України не виконали. Тимчасово вилучене майно не було повернуто володільцю, тобто особі, у якої воно було вилучено під час огляду місця події.

У свою чергу адвокат і скаржник не подав документ чи інший доказ на підтвердження володіння ОСОБА_5 вилученим автомобілем.

Встановлено, що під час судового засідання представник скаржника повідомив, що на час перебування у Республіці Вірменія він передав належне йому авто у володіння ОСОБА_6 , отже на момент вилучення транспортного засобу ОСОБА_5 не перебував на території України, а отже не міг бути володільцем авто в розумінні ст. 169 КПК України.

Правильність цього твердження документально підтверджується результатами зафіксованими у протоколі огляду місця події від 25.09.2024 року із фотознімками зафіксоваими на фотоапарат CANON, відповідно до якого 25.09.2024 року на відкритій ділянці місцевості на блок-посту А/Д М-30 958 км., неподалік с. Шевченко, Дніпровського району, Дніпропетровської області, було виявлено автомобіль засобу «Renault kangoo», сірого кольору, державний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в присутності понятих добровільно надав для огляду вказаний транспортний засіб, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. В подальшому, вказане авто та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу було вилучено у ОСОБА_6 в присутності двох понятих.

Положення ст.167-169, ст.173 КПК України містять імперативну вимогу про можливість повернення тимчасово вилученого майна виключно особі у якої воно було вилучено, - володільцю. Тобто у скаржник не виникло права отримати тимчасово вилучене зерно. Скаржник не подав доказів про існування у нього правового статусу володільця майна.

Крім цього необхідно врахувати, що ч. 1 ст. 208 ЦК України, містить імперативну вказівку на правочини, які слід вчиняти виключно у простій письмовій формі: правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім тих, що повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення;3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім тих, що повністю виконуються сторонами в момент вчинення. Недотримання простої письмової форми тягне недійсність правочину. Цей припис закону поширюється на правочини, стосовно яких в законі прямо зазначено про їх недійсність у зв`язку з недодержанням простої письмової форми. Недодержання письмової форми тягне за собою нікчемність правочину.

Таким чином, констатую, що скарга подана неналежним суб`єктом на подачу скарги, яка полягає у неповерненні тимчасового вилученого майна, оскільки скаржник ОСОБА_5 є власником, а не володільцем вилученого авто.

За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути прийняте рішення про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги (ст. 307 КПК України).

Керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого про несвоєчасне повернення тимчасово вилученого майна по кримінальному провадженню №0003040, за ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 289 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Кіровського ОСОБА_1

районного суду

м.Кіровограда