Справа № 344/1745/25
Провадження № 11-сс/4808/66/25
Категорія ст.173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

заявників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника заявників адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами представника ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2025 року про арешт майна, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2025 року з метою забезпечення збереження речових доказів накладено арешт із забороною користування, відчуження та розпорядження на вилучені в ході обшуку за місцем здійснення господарської діяльності ТОВ «Будівельна компанія Алекса» за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. В. Манюха, 19 речі: ноутбук марки DELL, SN: B9ZAWY1 з зарядним пристроєм; системний блок «HP», SN: CZC1046R4Y; системний блок чорного кольору 1STPLAYER.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_9 в інтересах володільця майна директора ТОВ «Будівельна компанія Алекса» ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати арешт майна в частині заборони на користування комп`ютерною технікою: системним блоком «HP», SN: CZC1046R4Y; системним блоком чорного кольору 1STPLAYER, накладений ухвалою слідчого судді 03.02.2025 року, про що винести відповідне судове рішення, яке скерувати в СУ ГУНП в Івано-Франківській області для виконання.

Вважає ухвалу слідчого судді безпідставною та такою, що порушує норми матеріального та процесуального права. Зокрема, на думку представника, вилучена в офісі ТОВ «Будівельна компанія «Алекса» комп`ютерна техніка є тимчасово вилученим майном в розумінні ст. 168 КПК України.

Посилаючись на вимоги ч.2 ст. 168 КПК України, щодо тимчасового вилучення комп`ютерних систем, вважає, що органом досудового розслідування слід було скопіювати інформацію, яка міститься на вказаних комп`ютерних пристроях та повернути їх володільцю. В даному випадку, через вилучення, на невизначений період часу, комп`ютерних систем робота товариства призупинена, не нараховується заробітна плата працівникам, відсутня будь-яка інформація щодо бухгалтерської звітності.

Крім того, адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в інтересах власника та володільця арештованого майна ОСОБА_8 . Просив скасувати арешт майна в частині заборони на користування ноутбук марки DELL, SN: B9ZAWY1 з зарядним пристроєм, накладений ухвалою слідчого судді від 03.02.2024 року, про що винести відповідне судове рішення, яке скерувати в СУ ГУНП в Івано-Франківській області для виконання.

Вважає ухвалу слідчого судді безпідставною та такою, що порушує норми матеріального та процесуального права приватної особи. Зокрема, посилається на те, що органом досудового розслідування слід було скопіювати інформацію, яка міститься на вказаному ноутбуці та повернути його власнику. Через вилучення, на невизначений період часу ноутбука, ОСОБА_8 позбавлена можливості користуватись відповідними додатками, які встановлені на даному комп`ютері, а саме банківськими додатками, виплатою комунальних послуг, перепискою з рідними та знайомими. На відновлення такої інформації потрібен тривалий час, при цьому немає гарантії щодо повного відновлення даних, оскільки втрачені паролі та інші облікові дані користувача.

До початку апеляційного розгляду прокурор відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_10 подав заяву, в якій просив розглядати провадження без його участі та відмовити в задоволенні апеляційних скарг адвоката ОСОБА_9 .

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їхній представник адвокат ОСОБА_9 не заперечували щодо розгляду апеляційних скарг за відсутності прокурора, просили задовольнити вимоги апеляційної скарги.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України колегія суддів вважає можливим проведення судового розгляду за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Положеннями ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що клопотання про арешт майна подано в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000603 від 23.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, за матеріалами відділу протидії кіберзлочинам в Івано-Франківській області ДКП НП України.

Зокрема, під час досудового розслідування було встановлено 10 (десять) фактів несанкціонованих дій з інформацією, яка обробляється в автоматизованих системах, у якій обробляються Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, вчинені особою, яка має право доступу до неї, вчинені повторно.

Так, відповідно до Державного реєстру прав, державним реєстратором ОСОБА_11 за поданими уповноваженими особами ТзОВ «Будівельна компанія АЛЕКСА» до заяви про реєстрацію права власності на приміщення квартир 202-211, що у м. Івано-Франківську окрім іншого, долучено (отримано відомості): Акт прийому передачі приміщення згідно договору купівлі-продажу №У-7-А/62 від 06.08.2018 на приміщення квартир за адресою АДРЕСА_1 .

Відомості з Єдиної держаної електронної системи у сфері будівництва щодо технічних паспортів виготовлених ТОВ «Є.Констракшн».

Відповідно до результатів камеральної перевірки проведеної Міністерством Юстиції України, встановлено що державний реєстратор виконавчого комітету Калуської міської ради ОСОБА_11 порушено вимоги статей 3,10,18,24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки проведено державну реєстрацію прав: За відсутності відомостей про присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, отриманих з Єдиної держаної електронної системи у сфері будівництва; Без направлення звернення до відповідного суб`єкта, що здійснював прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, для отримання документа, що засвідчує прийняття в експлуатацію, закінченого будівництвом об`єкта без застосування Єдиної держаної електронної системи у сфері будівництва; На підставі документів, які не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та обтяження.

Крім того з метою, отримання документів технічної інвентаризації приміщення квартир АДРЕСА_2 на запит слідчого у порядку ст. 93 КПК України ТОВ «Є.Констракшн» не надало запитувані копії документів, зокрема не надано заяв на виготовлення технічних паспортів, договорів, актів прийому передачі та інших документів щодо виконання ТОВ «Є.Констракшн» технічної інвентаризації на приміщення квартир АДРЕСА_2 на замовлення ТзОВ «Будівельна компанія АЛЕКСА» .

29.01.2025 року в ході проведення обшуку на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 20.01.2025 в справі №344/914/25 за місцем здійснення діяльності ТОВ «Будівельна компанія Алекса» (), за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. В. Манюха, 19 вилучено речі, які мають значення речового доказу у вказаному кримінальному провадженні, зокрема: ноутбук марки DELL, SN: B9ZAWY1 з зарядним пристроєм; системний блок «НР», SN: CZC1046R4Y; системний блок чорного кольору 1STPLAYER;

Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_12 від 29 січня 2025 року вилучені речі визнано речовим доказом.

29 січня 2025 року слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт речей, які були вилучені в ході обшуку за місцем здійснення господарської діяльності ТОВ «Будівельна компанія Алекса», з метою забезпечення збереження речового доказу.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого, накладено арешт на зазначене майно.

Колегія суддів звертає увагу на те, що перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення на час його ухвалення судом першої інстанції.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вказане у клопотанні майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, про те, що речі, на які накладено арешт, відповідають критеріям речових доказів, визначених законом, оскільки існує сукупність підстав вважати, що вони були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому, з метою запобігання можливого приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі, відчуження вилученого майна, наявна правова підстава, передбачена ч. 3 ст. 170 КПК України для арешту вказаного майна.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, матеріали судового провадження, свідчать, що на даному етапі розслідування кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний визначити, що сукупність наявних доказів свідчить про необхідність застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтами не доведено та колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу, що проведення досудового розслідування дозволяє встановити нові обставини, які вимагають постійного перегляду заходів, які забезпечують кримінальне провадження, а тому суд апеляційної інстанції оцінює законність судового рішення на час його ухвалення.

Колегія суддів приймає до уваги доводи про те, що арешт на майно дійсно обмежує право на користування ним, однак вважає, що на час ухвалення судового рішення на відповідному етапі досудового розслідування такий захід забезпечення кримінального провадження є виправданим.

При цьому, колегія суддів, враховуючи особливості використання комп`ютерної техніки, звертає увагу на те, що надання доступу до використання арештованим майном може негативно вплинути на збереження певних інформаційних даних, які мають значення для проведення ефективного досудового розслідування та забезпечення повного і всебічного встановлення обставин правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею були порушені вимоги закону, які б давали підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді прийнята у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту та перевірив доцільність накладення арешту у даному кримінальному провадженні.

При апеляційному розгляді не встановлено істотних порушень норм КПК України, які є підставою для скасування ухвали слідчого судді, і не вбачаються такі підстави і зі змісту апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_7 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про арешт майна залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2025 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5