Справа № 161/4001/25 Провадження №11-сс/802/175/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2025 року про застосування запобіжного заходу ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області із клопотанням про застосування запобіжного заходу тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 .

Клопотання мотивує тим, СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000153 від 28.02.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.355, ч.1 ст.263 КК України, по якому 01.03.2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2025 року відмовлено у клопотанні слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обрано відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, до 03.05.2025 року включно.

Заборонено підозрюваному ОСОБА_8 , залишати місце свого проживання АДРЕСА_1 , цілодобово, за виключенням оголошення у зазначений період повітряної тривоги у Волинській області для переходу у спеціально обладнане приміщення (укриття).

Підозрюваного ОСОБА_8 , відповідно до вимог ч.3 п.1 ст.202 КПК України, постановлено негайно доставити до місця проживання, де звільнити з-під варти.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покладено на підозрюваного наступні обов`язки:

- з`являтись на виклик слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 , інших слідчих чи прокурорів, визначених у даному провадженні, у попередньо визначений та погоджений час на протязі терміну досудового розслідування кримінального провадження, а в разі неможливості з`явитись через поважні причини завчасно повідомити про це зазначену посадову особу;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- не залишати місце свого проживання АДРЕСА_1 , цілодобово, за виключенням оголошення у зазначений період повітряної тривоги у Волинській області для переходу у спеціально обладнане приміщення (укриття);

- не спілкуватись із свідками у даному провадженні;

- здати на зберігання у відповідний орган Управління Державної міграційної служби у Волинській області паспорт гр.України для виїзду за кордон та інші документи, що дають таке право (за наявності).

Таке своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що хоча слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри та ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, однак не надано доказів і об`єктивно не доведено про недостатність застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання доведеному ризику. А тому, слідчий суддя враховуючи міцність соціальних зв`язків підозрюваного, який має постійне місце проживання, не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, відносно нього жодних інших запобіжних заходів раніше не було застосовано, по місцю його проживання проведено обшук, під час якого вилучено усі речі та предмети, які мають значення речових доказів, прийшов до висновку про доцільність та можливість застосування запобіжного заходу, визначеного ст. 176 КПК України, зокрема у виді домашнього арешту, з забороною залишати місце свого проживання АДРЕСА_1 , цілодобово, за виключенням оголошення у зазначений період повітряної тривоги у Волинській області для переходу у спеціально обладнане приміщення (укриття), з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та невмотивованість, прийняте судом з порушенням норм матеріального і процесуального права та з формальних підстав, просить його скасувати та постановити нове, яким задовольнити клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 та застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів та на підставі ч.3 ст. 183 КПК України встановити заставу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 гривень. Вказує про те, що слідчим суддею не обґрунтовано, яким чином застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України. Зазначає і про те, що суд першої інстанції, при визначенні міри запобіжного заходу, не врахував всі обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 . Вважає, що судом не взято до уваги наведені стороною обвинувачення доводи, не оцінено у сукупності усі обставини, які відповідно до положень КПК України повинні враховуватись при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора та слідчого, які апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, підозрюваного та його захисника, які її заперечили та просили залишити без задоволення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

За положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання таким спробам як: переховування від органів досудового розслідування або суду; знищення, сховання або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінальне правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання про засосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 слідчим суддею дотримані в повній мірі.

Статтею ст.183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 176 178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватись лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатись ухилятись від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Судом встановлено, що СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 28.02.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 355, ч.1 ст. 263КК України.

У вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 , якому 01.03.2025 року було повідомлено про підозру у вчиненні цього злочину. Обґрунтованість підозри у вчиненні злочину стверджується зібраними у кримінальному провадженню доказами.

При цьому, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що при розгляді в суді першої інстанції клопотання про застосування запобіжного заходу, стороною обвинувачення не доведено того, що застосований до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не забезпечить запобіганню доведеному в ході розгляду провадження ризику, передбаченому у п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді, що матеріалами клопотання не доведена реальна можливість підозрюваного впливати на показання потерпілого та свідків, оскільки такі дані є лише формальним посиланням на наявність такого ризику у клопотанні, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, а тому вважати, що існують обґрунтовані ризики щодо цього у суду немає.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею правильно враховано те, що з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання такому ризику, як переховування від органів досудового розслідування та суду, повністю забезпечить такий запобіжний захід, як домашній арешт.

Твердження сторони обвинувачення щодо необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою для запобігання ризикам, вказаним у ч.1 ст.177 КПК України, належним чином не мотивовані. Клопотання не містить належних обґрунтувань, а матеріали провадження будь-яких доказів, які давали б суду підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, а також, що більш м`який запобіжний захід не зможе дієво запобігти доведеному в ході розгляду провадження ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Вищевказані доводи прокурора, а також інші, які викладені в апеляційній скарзі на думку апеляційного суду, є нічим іншим як недоведеними припущеннями щодо можливої процесуальної поведінки підозрюваного.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя врахувавши усі обставини справи у їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в застосуванні ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки, ані слідчим, ані прокурором не надано доказів і об`єктивно не доведено про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання доведеному ризику, зазначеному у п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

А тому, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про доцільність та можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, зокрема - домашнього арешту, є правильним та достатньою мірою, яка буде гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Будь-яких порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає, а тому дане судове рішення є законним та обґрунтованим.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2025 року, якою відмовлено у клопотанні слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці, до 03.05.2025 року включно, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді