КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом, ДУ «Київський слідчий ізолятор» та робочим місцем прокурора ОСОБА_5 , матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2024 року продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, щодо ОСОБА_7 строком на 60 діб, тобто до 29 грудня 2024 року включно.

Таке рішення суд, врахувавши характер інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 злочину, дані про його особу та відсутність даних про те, що ОСОБА_7 не може утримуватись в умовах СІЗО, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , та які не змінилися і продовжують існувати, і тому визнав необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки обвинуваченим.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погоджуючись з ухвалою суду, просить скасувати обраний йому запобіжний захід.

___________________________________________________________

Справа №11-кп/824/5982/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що прокурор у судовому засіданні під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який йому продовжують вже майже три роки, посилаючись на ризики, передбачені ст. 177 КПК України, жодним чином їх не обґрунтував.

Разом з тим, зазначає, що він засуджений вироком Білоцерківського міськрайонногосуду від 27.03.2022 до 3 років позбавлення волі, а тому жодним чином не може ухилятися від суду, оскільки відбуває покарання.

Також вказує на те, що він жодним чином не вчиняв тиску на свідків, оскільки головний свідок обвинувачення перебуває на лікуванні в психіатричному закладі, а так як він продовжує відбувати покарання, то ніяк не може бачитись зі свідками.

Таким чином, вважає, що прокурор не обґрунтував ризики, а його доводи, це лише припущення, проте обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, оскільки його вина жодним чином не доведена, а обвинувачення сфабриковано, у зв`язку з чим було порушено кримінальне провадження щодо слідчої.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 про відсутність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , Білоцерківським міськрайонним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0000270 по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_10 увчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши характер інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 злочину, дані про його особу та відсутність даних про те, що ОСОБА_7 не може утримуватись в умовах СІЗО, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , та які не змінилися і продовжують існувати, і тому визнав необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки обвинуваченим.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до нього жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер та конкретні обставини висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, конкретні обставини, за яких йому інкримінується вчинення даного правопорушення, а також, приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого,який раніше судимий та на даний час засуджений Білоцерківським міськрайонним судом Київської області до позбавлення волі, не працюючий, неодружений та не має місця реєстрації і відповідно міцних соціальних зв`язків, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, може переховуватисявід суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, які ще не допитані судом, та вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається обвинувачений ОСОБА_7 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченомуОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Щодо тверджень обвинуваченого ОСОБА_7 ,що він засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 27.03.2022 на 3 роки позбавлення волі, а тому жодним чином не може ухилятися від суду, оскільки відбуває покарання, то вказані обставини жодним чином не вказують на зменшення існування зазначених вище ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, зважаючи на конкретні обставини висунутого обвинувачення, характер та тяжкість діяння, яке йому інкримінується, і покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим у його вчиненні.

Доводи сторони захиступро безпідставність тверджень прокурора щодо існування ризику впливу на свідків, оскільки свідки допитані на досудовому слідстві, а ОСОБА_7 продовжує відбувати покарання у місцях позбавлення волі, є неспроможними, оскільки дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду і докази у повному обсязі ще не досліджені, не допитані свідки, показання яких суд сприймає безпосередньо, а тому, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, існує велика ймовірність того, що обвинувачений, який обізнаний про всіх свідків, усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує, може незаконно впливати на них.

При цьому слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що його вина жодним чином не доведена, а обвинувачення сфабриковано, у зв`язку з чим було порушено кримінальне провадження щодо слідчої, не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду під час перевірки ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в порядку ст. 422-1 КПК України.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, що є змістом апеляційної вимоги обвинуваченого, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від31 жовтня 2024 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2024 року, якою продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, щодо ОСОБА_7 строком на 60 діб, тобто до 29 грудня 2024 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3