ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000338, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Кримінальне провадження за № 0000338 від 01.08.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито.

Позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заявлений ОСОБА_9 залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції обгрунтована тим, що від потерпілого ОСОБА_9 надійшла заява про відмову від обвинувачення і закриття кримінального провадження, тому суд першої інстанції зробив висновок, що враховуючи те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінального провадження в формі приватного обвинувачення, тому наявні підстави для звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , кожного окремо, від кримінальної відповідальності у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення, а також закриття кримінального провадження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року, виключивши з резолютивної частини ухвали вказівку про звільнення від кримінальної відповідальності.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що відповідно до статті 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Також, прокурор вказав, що відповідно до п.1 частини 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Таким чином, прокурор вважає, що судом застосовані до обвинувачених одночасно дві підстави для закриття кримінального провадження: норми процесуального і матеріального права, що є порушенням.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги прокурора та просив задовольнити в повному обсязі.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисник ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду провадження. Від захисника ОСОБА_10 надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Потерпілий ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду провадження. Надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, апеляційну скаргу прокурора просив залишити без задоволення.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, апеляційний суд вважає обґрунтованими з огляду на наступне.

21 листопада 2024 року потерпілий ОСОБА_9 у суді першої інстанції подав заяву про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України (а.п.59).

На підставі вказаного клопотання потерпілого, суд першої інстанції 21 листопада 2024 року постановив ухвалу, якою звільнив ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення та закрив кримінальне провадження щодо останніх за ч.2 ст.125 КК України.

Дана позиція суду першої інстанції не узгоджується з вимогами кримінального та кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.1 ст.477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, в тому числі передбачених ст.125 КК України.

Згідно ч.4 ст.26 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

За правилами п.7 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Положеннями абз.2 ч.7 ст.284 КПК України визначено, що якщо обставини, передбачені пунктом 7 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Закриття кримінального провадження в разі звільнення від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч.1 ст.44 КК України, а саме у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, а також на підставі Закону про амністію чи акту помилування.

Таким чином, за змістом вищевказаних норм кримінального процесуального закону відмова потерпілого від обвинувачення є підставою для закриття кримінального провадження, проте не є наслідком для звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що в даному випадку суд першої інстанції безпідставно звільнив обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення, при закритті кримінального провадження, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пункт 4 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

З огляду на те, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а також те, що це не погіршить становища обвинувачених, ухвала суду першої інстанції підлягає зміні, з виключенням з резолютивної частини вказівки про звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, задовольнити.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 змінити, виключивши з резолютивної частини ухвали вказівку про звільнення від кримінальної відповідальності.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4