УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі заявника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного постановою заступника прокурора Оболонського району м. Києва ОСОБА_6 від 30 травня 2011 року в рамках кримінального провадження № 0000107, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 січня 2014 року, -

в с т а н о в и в:

10.09.2024 року на розгляд слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного постановою заступника прокурора Оболонського району м. Києва ОСОБА_6 від 30 травня 2011 року в рамках кримінального провадження № 0000107, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 січня 2014 року, в якому заявник просив суд скасувати арешт накладений зазначеною постановою на спальний корпус санаторія «Вісак», який знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Хустський р-н., с. Шаян, вул. Центральна, буд. 2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 253 .

Як на підставу звернення до суду з клопотанням заявник посилається на положення ст. 174 КПК України та обґрунтовує його тим, що в межах кримінальної справи №55-3532 за обвинуваченням колишнього Голови правління ЗАТ «Трест «Київміськбуд-1» ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 212 КК України та ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, яка у зв`язку із набранням чинності новим Кримінальним процесуальним кодексом України 27.12.2012 року була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000358, а пізніше як кримінальне провадження № 0000107, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 січня 2014 року, постановою заступника прокурора Оболонського району м. Києва ОСОБА_6 від 30 травня 2011 року було накладено арешт на спальний корпус санаторія «Вісак», який знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Хустський р-н., с. Шаян, вул. Центральна, буд. 2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 253. На думку заявника, у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна відпала потреба. Так, заявник вказує, що ОСОБА_7 втратив право власності на арештоване майно на підставі Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20.05.2014 у справі №2-461/12 та Акту від 18.09.2023 року про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 і за вказаними документами ОСОБА_5 є добросовісним набувачем арештованого майна. Заявник вказує, що ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження не має жодного процесуального статусу, а тому тривале її обмеження у праві власності на належне їй майно є неправомірним. Заявник відмічає, що арешти з іншого майна, яке раніше належало ОСОБА_7 , а тепер належить ОСОБА_5 вже були скасовані відповідними рішеннями слідчих суддів.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Присутній у судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 проти задоволення поданого клопотання заперечував, вказуючи, що арешт було накладено обґрунтовано та у його застосуванні потреба не відпала, оскільки ОСОБА_7 перебуває у розшуку, а кримінальне провадження стосовно нього зупинене.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі №335/12096/15-ц, від 17 жовтня 2018 року у справі №461/233/17 та від 07 листопада 2018 року у справі №296/8586/16-ц, якщо у кримінальному провадженні у справі, у якій триває застосування обтяження у вигляді арешту, накладеного згідно із вимогами КПК України від 1960 року, справа не передана до суду на час набрання чинності КПК України від 2012 року, то вирішення питання щодо зняття арешту чи оскарження дій чи бездіяльності слідчого у кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 5 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, у судовому засіданні встановлено, що постановою заступника прокурора Оболонського району м. Києва ОСОБА_6 від 30 травня 2011 року, у кримінальній справі №55-3532, накладено арешт, на спальний корпус санаторія «Вісак», який знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Хустський р-н., с. Шаян, вул. Центральна, буд. 2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 253.

При цьому, підставою для прийняття рішення про арешт зазначеного у клопотанні майна була наявність розумних підозр вважати, що воно належить обвинуваченому та може бути конфіскованим за вироком суду, з метою у тому числі компенсації заподіяних державі збитків.

27.12.2012 року, на підставі кримінальної справи №55-3532, до ЄРДР було внесено відомості за №0000358, а пізніше, 28.01.2014 року за № 0000107.

Досудове розслідування вказаного кримінального провадження наразі триває та здійснюється слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві.

У свою чергу, слідчий суддя вважає обґрунтованими та такими, що повністю відповідають вимогам кримінального процесуального закону України, мотиви, які стали підставою для застосування такого обмежувального заходу як арешт майна. Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів доводи постанови про накладення арешту на вищевказане майно, в судовому засіданні встановлено не було. Не було надано заявником і належних доказів, які б свідчили про те, що на даний час потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту відпала. При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне відмітити, що суть застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна полягає у тому числі і в унеможливленні зміни власника арештованого майна протягом строку дії такого заходу.

Слід зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не має процесуальних повноважень вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного постановою заступника прокурора Оболонського району м. Києва ОСОБА_6 від 30 травня 2011 року в рамках кримінального провадження № 0000107, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 січня 2014 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 170, 173, 174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного постановою заступника прокурора Оболонського району м. Києва ОСОБА_6 від 30 травня 2011 року в рамках кримінального провадження № 0000107, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 січня 2014 року, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1