ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 674/1328/24

Провадження № 11-кп/820/307/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000471 від 22.06.2023, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 18 лютого 2025 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 18 лютого 2025 року задоволено клопотання прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_5 .

Продовжено обвинуваченим: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 18.04.2025 включно, без визначення застави; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 18.04.2025 включно, без визначення застави; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 18.04.2025 включно, без визначення застави; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк-шістдесят днів, тобто до 18.04.2025 включно, без визначення застави.

Своє рішення суд мотивував тим, що наявні вагомі ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою обрати стосовно усіх обвинувачених запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із встановленням процесуальних обов`язків або інші запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою.

Зазначає, що суд порушив п.3 ст.5 Конвенції, рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», зазначене вище, рішення КС у справі №1-28/2017 від 23 листопада 2017 року, оскільки обґрунтував продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, при цьому порушив свій обов`язок обґрунтовувати своє рішення іншими обставинами,які мають бути чітко вказані.

Наводячи ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, суд обґрунтовує тим, що оскільки в обвинувальному акті зазначається про діяльність злочинної організації, даний він в наявності.

Тому посилання в даному випадку на обвинувальний акт є повністю безпідставним. Він не є жодним доказом.

Посилаючись на фактичні обставини справи, що дають підстави суду не застосовувати запобіжний захід у вигляді застави, оскільки обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, суд не навів жодних із них, крім обвинувачення.

Так, в порушені вимог ст.196 КПК України в ухвалі не зазначено відомості про кримінальне правопорушення (його суть), в якому обвинувачується особа, посилання на докази, які обґрунтовують необхідність застосувань продовження дії запобіжного заходу.

На думку апелянта клопотання не відповідає вимогам ст.184 КПК України, оскільки у ньому відсутній виклад обставин, що дають підстави обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, однак на вказані порушення суддя не звернув увагу, а в нарадчій кімнаті сам здійснював пошук вказаних обставин, чим перебрав на себе функції безсторонності.

Вважає, що суд порушив вимоги ч.1 ст.194 КПК України, згідно якої суддя зобов`язаний (при цьому це не його право, а обов`язок, про що прямо зазначено у Законі) встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення та порушив вимоги ст.92 КПК України, згідно якої обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї етап покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого; обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає, а суддя не є слідчим, прокурором, хоча перебрав на себе їхні обов`язки.

На аналогічні доводи в поданій апеляційній скарзі посилається і обвинувачена ОСОБА_7 , яка крім того, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на неї обов`язків за місцем реєстрації.

Зазначає, що вона не може перебувати під вартою за станом здоров`я.

Вказує, що відсутні ризики, передбачені ст.177 КПК України, які стороною обвинувачення вказані в клопотанні, а саме ризик спотворення доказів є неможливим, так як докази зберігаються в порядку ст.100 КПК; ризик тиску на свідків неможливий при обранні запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення захисника ОСОБА_6 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та апеляційну скаргу ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які підтримали подану апеляційну скаргу захисника, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають за таких підстав.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд з врахуванням обставин провадження, при відсутності підстав для обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою, обґрунтовано продовжив обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та подовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

З матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.255; ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.305; ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307; ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.311; ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.313; ч.3 ст.27 ч.4 ст.28 ч.2 ст.317; ч.1 ст.263 КК України, тобто, у вчиненні в складі злочинної організації, як організатор та керівник злочинної організації особливо тяжких злочинів; ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255; ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.305; ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307; ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.311; ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.313; ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.2 ст.317 КК України; ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні

кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255; ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.305; ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України; ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255; ч.2 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України, тобто, у вчиненні в складі злочинної організації, як виконавці злочинної організації, зокрема особливо тяжких злочинів.

Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 23.12.2024 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20.02.2025 включно без визначення застави.

Суд першої інстанції дослідив обставини, які враховувалися судом при обранні та продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і висновок суду про те, що належну процесуальну поведінку обвинувачених зможе забезпечити лише найсуворіший запобіжний захід ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

В ухвалі суду викладені обставини, на підставі яких суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачені, можуть здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, враховані усі обставини, передбачені статтею 178 КПК України, у тому й числі тяжкість можливого покарання у разі визнання обвинувачених винними у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а також і те, що обвинувачені офіційно не працевлаштовані, постійного законного джерела доходу не мають.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджанню встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Під час розгляду клопотання прокурор довів, що ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати та вони виправдовують продовження тримання обвинувачених під вартою, та що більш м`який запобіжний захід, у тому й числі у виді домашнього арешту, про що в апеляційній скарзі просить захисник та обвинувачена, не зможе забезпечити мету застосування запобіжного заходу.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, суд дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків належним чином.

Не є підставою для пом`якшення запобіжного заходу наявність у обвинуваченої ОСОБА_7 хвороби та необхідність у лікуванні, оскільки вказані обставини не позбавляють її можливості отримати кваліфіковану медичну допомогу у місцях тримання під вартою.

Отже потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинувачених шляхом продовження останнім найсуворішого виду запобіжного заходу, є виправданою.

Наведені захисником ОСОБА_6 підстави для зміни запобіжного заходу не свідчать, що обставини, які були враховані судом при вирішенні питання про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 запобіжного заходу, об`єктивно змінилися настільки суттєво, що це обумовлює необхідність зміни запобіжного заходу.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 про те, що при продовженні обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною обвинувачення не наведено жодних доказів на підтвердження існування ризиків передбачених ч.1 ст.177 КК України, а в оскаржуваній ухвалі не наведено будь-яких реальних підстав та ризиків, які б свідчили про необхідність продовження найсуворішого запобіжного заходу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у клопотаннях прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою доведено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою і судом першої інстанції встановлена об`єктивна наявність наведених у клопотаннях прокурора ризиків, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не наведено.

Твердження апелянтів про те, що судом не встановлено підстав щодо неможливості застосування застави, здатної забезпечити виконання обов`язків обвинуваченими, також є безпідставними, оскільки за змістом вимог п.5 ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення по справі не встановлено.

Керуючись ст.ст.331, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 18 лютого 2025 року, якою продовжено обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 18.04.2025 включно, без визначення застави залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3