СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 1-кс/759/8745/24

ун. № 759/23037/24

13 грудня 2024 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, подане у кримінальному провадженні №0000027 внесеного до ЄРДР 17.03.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Святошинського районного суду міста Києва 31.10.2024 року надійшло вказане клопотання про арешт майна, подане у межах кримінального провадження №0000027 внесеного до ЄРДР 17.03.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2024 року клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, подане у межах кримінального провадження №0000027 внесеного до ЄРДР 17.03.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України - повернуто особі, що його подала.

Повертаючи клопотання, слідчий суддя виходив з того, що місце розташування ГУНП в Київській області визначено за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 15, а СУ ГУНП в Київській області за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 15, а відтак орган досудового розслідування не знаходиться в межах територіальної юрисдикції Святошинського районного суду м. Києва, тому, процесуальними повноваженнями слідчого судді вказаного суду не охоплюється розгляд клопотань цього органу досудового розслідування по суті.

Разом з тим, ухвалою Київського апеляційного суду від 21.11.2024 року апеляційну скаргу прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 задоволено частково. Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2024 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою призначено новий судовий розгляд клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000027 від 17.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалу Київського апеляційного суду мотивовано тим, що порядок та наслідки розгляду клопотання про арешт майна регулюється ст. 172, 173 КПК України. Разом з тим, постановлення слідчим суддею ухвали про повернення клопотання про арешт майна, у зв`язку з порушенням правил підсудності, нормами КПК України не передбачено.

Так, у поданому клопотанні слідчим порушено питання про накладення арешту з метою конфіскації майна, як виду покарання, на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що на підставі приватної власності належить останньому, а саме:

причіп ПГ 02-Б, VIN НОМЕР_1 , 2016 року випуску;

автомобіль «Volkswagen Caddy» VIN: НОМЕР_2 , 2012 року випуску.

У судове засідання слідчий та/або прокурор, не з`явились, про час та місце розгляду клопотання повідомлялись належним чином, про причини неприбуття слідчого суддю не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Розглянувши дане клопотання, долучені до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення зазначеного клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7) ч. 2 ст. 131 КПК України передбачено такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Статтею 132 КПК України визначені загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження та передбачені обставини, за яких не допускається застосування заходів кримінального провадження.

Серед таких обставин у п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України зазначена необхідність слідчого, дізнавача, прокурора довести, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора.

Згідно до ч. 6 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається з поданого клопотання, слідчим будь-яких належних доказів, що вказане майно належить ОСОБА_5 , суду не надано. Біль того, до матеріалів клопотання не додано копії повідомлення про підозру врученої ОСОБА_5 .

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Пунктом 15 ч. 1 ст. 7 КПК України встановлено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з п. 18) ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

На підставі викладеного слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання, оскільки слідчим не надано доказів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним таким майном. Більш того, слідчим до матеріалів клопотання не додано копії повідомлення про підозру врученої ОСОБА_5 .

Серед іншого, за вимогами ч. 3 ст. 26, ч. 2 ст. 132 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його компетенції цим Кодексом, при цьому клопотання про застосування чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається виключно до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться виключно орган досудового розслідування, а не його окремі підрозділи чи слідчі, їх групи, і аж ніяк не за місцем проведення досудового розслідування. Будь-яких винятків з цього приводу закон не містить, не передбачає таких і положення Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

З наданих в обґрунтування клопотання матеріалів видно, що досудове розслідування у провадженні №0000027 здійснює СУ ГУНП в Київській області, як слідчий підрозділ Національної поліції України з чіткими повноваженнями згідно з кримінальним процесуальним законодавством самостійного органу досудового розслідування, який за відкритими даними офіційного вебсайту Національної поліції України (npu.gov.ua) розташований за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 15-А, а ГУНП в Київській області - за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 15.

Відтак, орган досудового розслідування не знаходиться в межах територіальної юрисдикції Святошинського районного суду м. Києва, як наслідок процесуальними повноваженнями слідчого судді вказаного суду не охоплюється розгляд клопотань цього органу досудового розслідування по суті.

Фактичне місцезнаходження структурного підрозділу органу досудового розслідування (окремих слідчих чи їх групи) не є визначальним фактором для вирішення питання щодо місця розгляду слідчим суддею клопотань слідчого чи прокурора, оскільки територіальна підсудність повинна визначатись не за фактичним місцем розташування слідчого у конкретній справі, а за місцем знаходження відповідного державного органу, в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

На це системно та послідовно звертав свою увагу і Верховний Суд у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 554/5111/20; у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 643/7208/20; у постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 487/7605/19.

Керуючись ст.ст. 3, 7, 22, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_3 , яке погоджене з прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, подане у кримінальному провадженні №0000027 внесеного до ЄРДР 17.03.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1