Номер провадження:1-в/521/482/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника колонії ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про приведення вироку у відповідність із законодавством України у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону №3886-ІХ від 18.07.2024 року, суд

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м.Одеси 20.12.2024 року надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про приведення вироків у відповідність із законодавством України у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону №3886-ІХ від 18.07.2024 року.

Засуджений ОСОБА_4 перебуває в умовах ДУ «Одеська виправна колонія №14».

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_4 засуджений:

-28.12.2021 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком тривалістю 2 роки;

- 12.04.2022 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч.3 ст.186, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком тривалістю 3 роки. 15.09.2022 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, направлено для відбування покарання у виді 5 років позбавлення волі призначеного вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2022 року;

-06.03.2023 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області ч.4 ст.185, ст.395, ч.1 ст.70, ст.71, ст.72 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

У зв`язку з тим, що набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX, яким вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано, просить привести у відповідність з цим законом вищезазначений вирок відносно ОСОБА_4 .

Засуджений ОСОБА_4 клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти клопотання засудженого, наголосив що сума матеріальної шкоди не підпадає під дію закону.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, прийшов до висновку, що у даному клопотанні засудженого слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п.13 ч.1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 63 КК України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.12.2021 року за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком тривалістю 2 роки.

Відповідно до вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.12.2021 року судом встановлено, що за єдиним епізодом 04.11.2020 року, ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 2222 грн. 88 коп. а станом на 01.01.2020 рік два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 2102 грн. що не виключає кримінальну відповідальність за це діяння.

Окрім того, ОСОБА_4 засуджений вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2022 року за ч.3 ст.186, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком тривалістю 3 роки. 15.09.2022 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, направлено для відбування покарання у виді 5 років позбавлення волі призначеного вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2022 року.

Відповідно до вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2022 року судом встановлено, що за єдиним епізодом 20.10.2019 року, ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 7800 грн. а станом на 01.01.2019 рік два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 1921 грн. що не виключає кримінальну відповідальність за це діяння.

Окрім того, ОСОБА_4 засуджений вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.03.2023 року за ч.4 ст.185, ст.395, ч.1 ст.70, ст.71, ст.72 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.03.2023 року судом встановлено, що за єдиним епізодом 09.08.2022 року, ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 7416 грн. 66 коп. а станом на 01.01.2022 рік два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 2481 грн. що не виключає кримінальну відповідальність за це діяння.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18.07.2024 року № 3886-ІХ (надалі Закон № 3886ІХ)

Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння ( ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до п.п. 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Отже, після набрання чинності Закону України № 3886-ІХ, дрібним викраденням чужого майна вважається, зокрема, крадіжка, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Отже, судом встановлено.

Відповідно до вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28.12.2021 року судом встановлено, що за єдиним епізодом 04.11.2020 року, ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 2222 грн. 88 коп. а станом на 01.01.2020 рік два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 2102 грн. що не виключає кримінальну відповідальність за це діяння.

Окрім того, ОСОБА_4 засуджений вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2022 року за ч.3 ст.186, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком тривалістю 3 роки. 15.09.2022 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, направлено для відбування покарання у виді 5 років позбавлення волі призначеного вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2022 року.

Відповідно до вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.04.2022 року судом встановлено, що за єдиним епізодом 20.10.2019 року, ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 7800 грн. а станом на 01.01.2019 рік два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 1921 грн. що не виключає кримінальну відповідальність за це діяння.

Окрім того, ОСОБА_4 засуджений вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.03.2023 року за ч.4 ст.185, ст.395, ч.1 ст.70, ст.71, ст.72 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.03.2023 року судом встановлено, що за єдиним епізодом 09.08.2022 року, ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 7416 грн. 66 коп. а станом на 01.01.2022 рік два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 2481 грн. що не виключає кримінальну відповідальність за це діяння.

За таких обставин, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 оскільки не можливо у даному випадку застосувати дію Законом №3886-ІХ.

На підставі ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, Закону України № 3886-ІХ, керуючись ст.ст. 336, 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про приведення вироку у відповідність із законодавством України у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону №3886-ІХ від 18.07.2024 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1