Київський апеляційний суд
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

16 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001689 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Кочерів Радомишльського району Житомирської області, громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

судимого вироком Шевченківського районного суду м. Києва

від 26.06.2023 за ч.1 ст.309 КК України до штрафу у розмірі

1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17.09.2024 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.309 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Суд ухвалив на підставі ч.3 ст.72 КК України вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 26.06.2023, яким ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.309 КК України до штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, виконувати самостійно.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким: призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; на підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного за цим вироком покарання приєднати покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 26.06.2023 у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, який на підставі ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 і правову кваліфікацію його дій, однак вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.75 КК України, яка не підлягає застосуванню, та не застосував ст.71 КК України, яка підлягає застосуванню, внаслідок чого призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

На переконання прокурора, суд належним чином не мотивував висновки про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, не дав оцінку даним про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого, який притягувався до кримінальної відповідальності, не працює та не займається суспільно корисною роботою, і вчинив нове кримінальне правопорушення, не відбувши покарання за попереднім вироком.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи захисника та обвинуваченого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги і просили вирок суду залишити без змін; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 , будучи засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2023 року за ч.1 ст.309 КК України, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не пізніше 31 серпня 2023 року незаконно придбав без мети збуту 6 таблеток, які містили наркотичний засіб метадон (фенадон), які поклав у кишеню футболки і тим самим став незаконно зберігати наркотичний засіб при собі без мети збуту.

31 серпня 2023 року в період з 17 години 27 хвилин по 18 годину 10 хвилин біля будинку № 106 на просп. Берестейському в м. Києві ОСОБА_7 був викритий працівниками поліції, яким видав 6 таблеток, які містили наркотичний засіб метадон, загальною масою 0,132 г.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.302 КК України - незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинені протягом року після засудження за цією статтею, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_7 вчинив нетяжкий злочин, особу винного, який не одружений, не працює, судимий, з 11.08.2023 року перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом розлади психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин психотичні розлади, обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття та відсутність обставин, які його обтяжують, і правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, установлений відповідною санкцією.

Разом з тим, володіючи достовірними даними про те, що ОСОБА_7 вчинив нове кримінальне правопорушення після ухвалення вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 26.06.2023, за яким він покарання у виді штрафу не відбув, суд не застосував положення ст.71 КК України і не призначив покарання за сукупністю вироків, а також неправильно звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, на що обґрунтовано вказує прокурор.

Згідно з ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч.3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Цих вимог закону суд першої інстанції при призначенні покарання не дотримав, оскільки не застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, призначивши ОСОБА_7 покарання тільки за нове кримінальне правопорушення, а також застосував положення ст.75 КК України, яка не підлягає застосуванню, і, як наслідок, призначив йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість. До того ж, за приписами ч.3 ст.72 КК України самостійному виконанню підлягають покарання, а не вироки, які суд ухвалив виконувати самостійно.

Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставами для скасування вироку суду першої інстанції при розгляді справи в суді апеляційної інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Тому відповідно до вимог ст.ст.413, 414, 420 КПК України невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а так само неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, внаслідок чого обвинувачений неправильно звільнений від відбування покарання, є підставами для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції і задоволення апеляційної скарги прокурора.

При ухваленні вироку в цій частині колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує загальні засади призначення покарання, які взяв до уваги суд першої інстанції, і приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст.309 КК України такого ж виду і на той самий строк, як його призначив суд першої інстанції.

Оскільки ОСОБА_7 після постановлення вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 26.06.2023, за яким він не відбув покарання, вчинив нове кримінальне правопорушення, відповідно до вимог ст.71 КК України суд апеляційної інстанції призначає йому покарання за сукупністю вироків і повністю приєднує до покарання, призначеного за новим вироком, невідбуте покарання за попереднім вироком у виді штрафу, які на підставі ст.72 КК України належить виконувати самостійно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.309 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 /один/ рік.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2023 року і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1 /один/ рік та штрафу в розмірі 1 000 /однієї тисячі/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 /сімнадцять тисяч/ гривень, які на підставі ст.72 КК України виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 16 квітня 2025 року.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 18 березня 2025 року по 15 квітня 2025 року включно.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

В умовах дії воєнного стану після проголошення резолютивної частини вироку його повний текст обов`язково вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

На вирок суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3