Справа № 242/1240/24
Провадження № 1-в/0186/12/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Шахтарське.

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання заступника начальника Синельниківського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_3 , відносно засудженого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Українськ Донецької області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-23 липня 2024 року Селидівським міським судом Донецької області за ч.1 ст.357, ч.4 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

про приведення вироку у відповідність,

В С Т А Н О В И В:

До Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшло подання заступника начальника Синельниківського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_3 про приведення у відповідність до закону вироку Селидівського міського суду Донецької області від 23 липня 2024 року відносно ОСОБА_4 .

Згідно подання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 23 липня 2024 року Селидівським міським судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.357, ч.4 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1 та 2 частини 1 статті 76 КК України.

Засуджений ОСОБА_4 на обліку уповноваженого органу з питань пробації перебуває з 04 лютого 2025 року.

У зв`язку із набранням чинності Закону України від 18.07.2024 р. № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та на підставі ст.74 Кримінального кодексу України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно вироку Селидівського міського суду Донецької області від 23 липня 2024 року ОСОБА_4 18 квітня 2024 року з корисливих мотивів привласнив знайдену ним банківську картку на ім`я ОСОБА_5 , за допомогою якої в той же день таємно викрав з банківського рахунку останньої грошові кошти на загальну суму 615 гривень 50 копійок, спричинивши потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду у вказаному розмірі.

Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум в Україні становив 3028 грн., тобто, спричинена кримінальним правопорушенням матеріальна шкода менша за встановлений прожитковий мінімум у відповідному році.

Враховуючи вищевикладене, заступник начальника Синельниківського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_3 просить суд розглянути питання щодо приведення вироку Селидівського міського суду Донецької області від 23 липня 2024 року відносно ОСОБА_4 у відповідність до чинного законодавства.

У судове засідання заступник начальника Синельниківського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_3 не з`явився, надав заяву про розгляд подання за його відсутності, прохав подання задовольнити.

Прокурор Першотравенської окружної прокуратури ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд подання за його відсутності, прохав подання задовольнити.

ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ч.1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

Законом № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд виходить з того, що статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст. 51 КУпАП.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

Як наслідок, суд вважає, що для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК України, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні ст. 5 КК України.

Таким чином, суд робить висновок, що зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

У той же час суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює двом неоподатковуваним мінімумам доходів громадян, здійснюється виходячи з розміру такого мінімуму, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтею 185 КК України, у 2024 році становила 3028 грн.

Згідно вироку ОСОБА_4 засуджений за наступні кримінальні правопорушення:

- привласнення офіційних документів, які належали ОСОБА_5 , вчинене 18 квітня 2024 року з корисливих мотивів (кваліфіковано за ч.1 ст.357 КК України);

- таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану 18 квітня 2024 року відносно ОСОБА_5 , що спричинило майнову шкоду на суму 615 гривень 50 копійок (кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України).

Оскільки вартість викраденого майна на час вчинення діяння, яким спричинено майнову шкоду ОСОБА_5 на суму 615 грн. 50 коп., не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у 2024 році, вказане діяння не підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і до цього діяння мають застосовуватися положення ч.1 ст. 5 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст.74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.539 КПК України у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 13 ч.1 ст. 537 цього Кодексу, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для звільнення ОСОБА_4 від покарання, призначеного за ч.4 ст.185 КК України.

Оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.357 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним, не підпадає під декриміналізацію та дію Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», суд вважає необхідним привести вирок Селидівського міського суду Донецької області від 23 липня 2024 року відносно ОСОБА_4 у відповідність до вимог КК України.

Таким чином, після звільнення ОСОБА_4 від призначеного покарання за ч.4 ст.185 КК України, його слід вважати засудженим вироком Селидівського міського суду Донецької області від 23 липня 2024 року до покарання за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Оскільки звільнення з випробуванням від покарання у виді штрафу не передбачено, підстави для застосування до засудженого положень ст.ст. 75, 76 КК України відсутні.

Враховуючи викладене, на підставі ч.2 ст.74 КК України, керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання заступника начальника Синельниківського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_3 про приведення у відповідність до закону вироку Синельниківського міського суду Донецької області від 23 липня 2024 року відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Селидівського міського суду Донецької області від 23 липня 2024 року за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вирок Селидівського міського суду Донецької області від 23 липня 2024 року відносно ОСОБА_4 привести у відповідність до Кримінального кодексу України та вважати, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч.1ст.357 КК України до покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Положення ст.ст.75, 76 КК України щодо звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та покладення на нього відповідних обов`язків після набрання даною ухвалою законної сили не підлягають застосуванню.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 7днів.

СУДДЯ: ОСОБА_7