справа № 462/7585/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2025 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000516 з розгляду обвинувального акта про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Херсон, українки, громадянки України, із вищою освітою, вдови, яка має інвалідність ІІІ групи, працює адміністратором у ТОВ «Медична лабораторія», місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає на АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи, що на період правового режиму воєнного стану, введеного указом Президента України від 24.02.2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, дія якого в подальшому неодноразово продовжувалась, згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинаннядержавного кордону громадянами України» №57 від 27.01.1995 року, виїзд за межікраїни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років обмежено, атакож будучи розлученою та інвалідом III групи, знаючи, що згідно абзацу 3 п.2-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» №57 від 27.01.1995 року, уразі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинатидержавний кордон мають право особи, які мають дружину (чоловіка) із числаосіб з інвалідністю і супроводжують таких дружину (чоловіка) для виїзду за межіУкраїни, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), щопідтверджують родинні зв`язки, інвалідність, вирішила підшукативійськовозобов`язаного чоловіка для організації його виїзду через державнийкордон України за грошову винагороду, для чого написала повідомлення в однійіз груп у додатку Telegram.

В першій половині травня 2024 року до ОСОБА_5 звернувся ОСОБА_6 з приводу з`ясування її можливостідопомогти у перетині державного кордону України на законних підставах. Підчас телефонної розмови та листування у мобільному додатку Viber із ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій,діючи із прямим умислом, з корисливих мотивів, ОСОБА_5 повідомилаостанньому про можливість організації його незаконного переправлення черездержавний кордон України шляхом укладення між ними фіктивного шлюбу,тобто без дійсних подальших шлюбних відносин з відповідними правами таобов`язками, які випливають із спільних відносин подружжя, та виключно для надання йому права безперешкодного перетину державного кордону України, а також подальшого супроводження її як особи з інвалідністю через державний кордон України ОСОБА_6 в статусі її чоловіка, за грошову винагороду в сумі 5000 дол. США.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_5 16.05.2024 року з 12.20 до 13.56 год., перебуваючи за адресою: м.Львів, вул.Водогінна, 2, в ході особистої зустрічі, роз`яснила ОСОБА_6 розроблений нею план організації його незаконного переправлення черездержавний кордон України, надала ОСОБА_6 поради та вказівки щодо йогоповедінки під час перетину державного кордону, зокрема для надання видимості справжності їх фіктивного шлюбу та необхідності її супроводу в РеспублікуПольща нібито для лікування.

17.05.2024 року близько 10.00 год, перебуваючи в Франківському відділідержавної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західногоміжрегіонального управління Міністерства юстиції за адресою: м. Львів,вул.Чупринки, 29, ОСОБА_5 подала заяву про одруження із ОСОБА_6 ,після чого ОСОБА_6 отримав свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від17.05.2024 року, яке надає йому право на перетин державного кордону України присупроводженні дружини з інвалідністю.

Після цього, маючи намір в подальшому спільно з ОСОБА_6 прямувати до пункту пропуску з метою переправлення ОСОБА_6 черездержавний кордон України шляхом супроводження її як особи з інвалідністю, 17.05.2024 року о 11.58 год, ОСОБА_5 , реалізовуючи злочинний умисел наодержання від ОСОБА_6 заздалегідь обумовлених грошових коштів,перебуваючи в кафе-барі «Gazda» за адресою: м. Львів, вул.Чернівецька, 21,одержала від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 5000 дол. США, що згідноофіційного курсу Національного банку України станом на 17.05.2024 року становить197152,5 грн, після чого протиправна діяльність ОСОБА_5 з незалежних віднеї причин була припинена правоохоронними органами.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою, обмежившись лише допитом обвинуваченого.

Допитана під час судового розгляду обвинувачена ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст.332 ККУкраїни, визнала повністю, не заперечила фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дала суду показання, зазначивши зокрема, що дійсно умисно, діючи з корисливих мотивів, уклала за домовленістю з ОСОБА_6 , з яким познайомилась через групу в додатку Telegram, фіктивний шлюб для створення підстав для перетину ним державного кордону України, як чоловіка що супроводжує її як особу з інвалідністю, за що отримала від ОСОБА_6 5000 дол. США. При цьому вона з ОСОБА_6 обговорювали і узгоджували деталі проходження перетину кордону, в тому числі обставини і інформацію, які б свідчили і переконували у дійсності їхнього шлюбу. Зазначила, що до вчинення кримінального правопорушення її спонукали тяжкі життєві обставини, відсутність коштів, в тому числі на проведення необхідного їй за станом здоров`я і рекомендаціями лікарів операційного втручання. У вчиненому щиро розкаюється, шкодує про такі свої дії, просить суд її суворо не карати.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_5 в організації незаконного переправлення особи через державний кордон України та сприянні незаконному переправленню особи через державний кордон України порадами, вказівками та наданням засобів, вчиненому з корисливих мотивів, доведена повністю і її дії слід кваліфікувати за ч.3 ст.332 КК України.

При призначенні обвинуваченій виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом?якшують і обтяжують покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення та обставин його вчинення.

Обставинами, що пом?якшують покарання ОСОБА_5 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних і життєвих обставин.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, вчиненим умисно, з корисливих мотивів; особу винної, яка не судима (а.с. 79), має інвалідність ІІІ групи (а.с. 84), є вдовою, чоловік якої ОСОБА_7 (а.с. 76, 88) загинув 23.06.2022 року під час тимчасової окупації м.Херсона, має двох малолітніх дітей 2013 і 2016 рр. народження, проживає як внутрішньо-переміщена особа, винаймаючи житло, разом з батьком-пенсіонером, хворим на онкологічне захворювання, та рідним братом - особою з інвалідністю ІІ групи (а.с.66-75, 77-78), за якими здійснює догляд, офіційно працевлаштована працює адміністратором у ТОВ «Медична лабораторія» (а.с.65), не перебуває на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра (а.с.80, 81), негативних характеризуючих даних за місцем проживання відносно ОСОБА_5 не встановлено.

Положеннями ч.2 ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

За змістом ч.1 ст.69 КК України рішення про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, суд може прийняти лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Частиною 2 ст.69 КК України регламентовано, що на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Санкцією ч.3 ст.332 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Попри це, беручи до уваги конкретні обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, причини та сукупність тяжких життєвих обставин, які спонукали до його вчинення, позицію обвинуваченої, яка беззаперечно визнала вину, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення на досудовому розслідуванні, що сприяло ефективності та дієвості слідства, та суду у встановленні істини у кримінальному провадженні, про що свідчить і той факт, що кримінальне провадження розглянуте в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що є обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують тяжкість вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих обставин, а також встановлені судом вищенаведені дані про її особу, суд вважає можливим призначити ОСОБА_5 покарання, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.332 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк три роки, оскільки таке покарання буде справедливим, необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, за наведених мотивів, керуючись ч.2 ст.69 КК України, суд вважає за можливе не застосовувати відносно обвинуваченої передбачене ч.3 ст.332 КК України додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості застосувати ст.75 КК України, оскільки застосування звільнення від покарання з випробуванням потребує врахування і оцінки конкретних обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація дискреційної функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Враховуючи тяжкість і конкретні обставини скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, відсутність будь-яких негативних її характеристик чи даних про її поведінку або діяльність, її ставлення до вчиненого, яке побудоване на критичній оцінці своєї протиправної поведінки, усвідомлення скоєного та готовність понести покарання, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, суд, з урахуванням вимог ст.75 КК України, дійшов висновку про звільнення ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням,оскільки її виправлення можливе без реального відбування такого покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки, який буде оптимальним за її життєвих обставин, необхідним і достатнім для того, щоб обвинувачена в умовах здійснення контролю за її поведінкою довела своє виправленняі неможливість вчинення нею в подальшому інших кримінальних правопорушень.

При цьому, суд вважає за необхідне покласти на обвинувачену ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З огляду на зазначене, із обвинуваченої ОСОБА_5 підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експертів в розмірі 22718,40 грн., а саме: за проведення Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз почеркознавчої експертизи № 2477-Е від 10.07.2024 року(а.с.101), криміналістичної експертизи відео-, звукозапису № 3501-Т від 24.09.2024 року (а.с.100), оскільки проведення вказаних експертиз було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 21.05.2024 року (а.с. 97-98) було накладено арешт на речові докази свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 , імітаційні грошові засоби в кількості 50 купюр - 20 купюр серії PG67659902B, 20 купюр серії PG67659901B, 10 купюр серії PЕ19206764D; мобільний телефон Samsung Galaxi A13 imei НОМЕР_3 , imei НОМЕР_4 , із сім картою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_5 , письмовий документ у вигляді рішення суду від 15.02.2021 року на 2 аркушах, рентгенографію від 01.08.2023, 04.08.2023, 07.08.2023 на 1 аркуші кожна, індивідуальну програму реабілітації №85 на 2 аркушах, довідку МСЕК №259832, паспорт громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_6 , пенсійне посвідчення серія НОМЕР_7 , а згідно з ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, тому накладений арешт слід скасувати, а вказане майно повернути обвинуваченому, як власнику.

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлений не був.

Підстав, передбачених ст. 176, 177 КПК України, з огляду на належну процесуальну поведінку обвинуваченої, для застосування щодо неї запобіжних заходів суд не вбачає.

Керуючись ст.368-371, 373-375 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, і призначити їй покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права обіймати посади на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк три роки без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом основного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю два роки.

Зобов`язати ОСОБА_5 , відповідно до ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 22718,40 грн.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 21.05.2024 року арешт на майно і вирішити долю речових доказів наступним чином:

-свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 , імітаційні грошові засоби в кількості 50 купюр - 20 купюр серії PG67659902B, 20 купюр серії PG67659901B, 10 купюр серії PЕ19206764D залишити в матеріалах кримінального провадження;

-мобільний телефон Samsung Galaxi A13 imei НОМЕР_3 , imei НОМЕР_4 , із сім картою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_5 , письмовий документ у вигляді рішення суду від 15.02.2021 року на 2 аркушах, рентгенографію від 01.08.2023, 04.08.2023, 07.08.2023 на 1 аркуші кожна, індивідуальну програму реабілітації №85 на 2 аркушах, довідку МСЕК №259832, паспорт громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_6 , пенсійне посвідчення серія НОМЕР_7 повернути ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1