Справа № 287/776/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заступника начальника СВ ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, Кременчуцького району, Полтавської області, освіта вища, одруженого, не інваліда, громадянина України, українця, не депутата, працюючого водієм ФОП « ОСОБА_6 », на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000104 від 13.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від начальника СВ відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_4 , надійшли матеріали клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_5 .

Клопотання начальник СВ обґрунтовує тим, що пунктом 3 Указу Президента України від 05.02.2024 року № 49/2024 передбачено, крім іншого, що у зв`язку із введенням на території України воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватись конституційні права й свободи людини та громадянина, передбачені ст. 33 Конституції України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 року оголошено та на даний час проводиться загальна мобілізація.

Згідно з п. п. 2-6 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім інших, також мають військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виключенню з військового обліку підлягають громадяни України, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.

При цьому, ОСОБА_5 , діючи умисно, сприяв у незаконному переправленні осіб через державний кордон України за наступних обставин.

У квітні місяці 2025 року, у невстановлений органом досудового розслідування час та день, під час розмови, ОСОБА_8 , запропонував ОСОБА_5 , перевезти його та ОСОБА_9 , до державного кордону України з метою перетину державного кордону даними особами поза прикордонним контролем за допомогою його власного автомобіля, оскільки ОСОБА_8 , достовірно знав, що ОСОБА_5 , у власності має транспортний засіб, а саме автомобіль «Mercedes Benz», моделі «S320», державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, використавши який за допомогою водія ОСОБА_5 , можна здійснити виїзд до державного кордону України.

Розуміючи протиправність дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , ОСОБА_5 погодився здійснити перевезення даних осіб до державного кордону України з метою їх подальшого незаконного переправлення через кордон, надаючи послуги з перевезення за допомогою власного транспортного засобу, тим самим сприяв вчиненню кримінального правопорушення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на сприяння у незаконному переправленні осіб через державний кордон України шляхом надання власного транспортного засобу, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, умисно, близько 04 год. 00 хв., на автомобілі марки «Mercedes Benz», моделі «S320», державний номерний знак НОМЕР_1 , приїхав до визначеного місця даними особами в м. Кременчук, Кременчуцького району, Полтавської області та запропонувавши послуги з перевезення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 посадив їх до власного автомобіля марки «Mercedes Benz», моделі «S320», державний номерний знак НОМЕР_1 , з речами, які підготовлені для переправлення через кордон.

В подальшому на даному автомобілі, під керуванням ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , виїхали з м. Кременчук, Кременчуцького району, Полтавської області та направились до державного кордону України у напрямку с. Журжевичі, Коростенського району, Житомирської області з метою незаконного переправлення через державний кордон України, рухаючись за узгодженим маршрутом.

Того ж дня, близько 13 год. 30 хв., під час руху у напрямку с. Будки, Коростенського району, Житомирської області, із м. Олевськ, Коростенського району, Житомирської області, з метою безперешкодного подальшого їх переправлення, ОСОБА_5 , зупинився перед блок-постом, який розташований в с. Будки, Коростенського району, Житомирської області, разом із пасажирами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та при перевірці останні були затримані працівниками правоохоронних органів. При цьому, ОСОБА_5 , виконав всі дії щодо сприяння даним особам у незаконному переправленні їх через державний кордон України.

За даним фактом відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000104 від 13.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

З урахуванням отриманих під час досудового розслідування доказів 14.04.2025 року, відповідно до ст. ст. 42, 276, 277, 278 КПК України ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Крім того, у ході досудового розслідування встановлені ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та може ухилитись від слідства, суду. Так, підозрюваний ОСОБА_5 може змінити місце проживання з метою уникнення від кримінальної відповідальності, чи перетнути державний кордон України, так як він є виїздним.Також, підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, чинити на них фізичний, психологічний тиск, заради їхньої відмови чи зміни від наданих слідству показань, в тому числі показань, які будуть надаватись останніми безпосередньо під час розгляду провадження у суді. Крім того, ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки йому відомий алгоритм сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон.

З урахуванням викладеного, начальник СВ вказує, що є достатні підстави у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну поведінку підозрюваного та завдання кримінального процесу, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 та заступник начальника СВ ОСОБА_3 уточнили прохальну частину клопотання та просять застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 домашній арешт у нічний період доби, а саме з 00 год. 00 хв. до 04 год. 00 хв. із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Вказані уточнення надані також слідчим та прокурором у письмовому вигляді.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні проти вимог клопотання та встановлення домашнього арешту відносно нього заперечив. Стверджує, що має намір працювати, а відтак не може у нічний період доби перебувати вдома. Крім того, вказав, що йому не потрібен захисник при розгляді вказаного клопотання про що надав відповідну письмову заяву.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що у провадженні слідчого відділу відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000104 від 13.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України (сукупність наявних на даний час доказів припущення про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення) свідчать зібрані матеріали кримінального провадження, а саме: витяг з ЄРДР, повідомлення про підозру, протокол допиту підозрюваного, протоколи допиту свідків, протоколи проведення огляду місця події та інші матеріали кримінального провадження у сукупності.

Сукупність представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином. На даному етапі вони, хоча і не можуть стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте дозволяють дійти висновку про виправданість висунення підозри.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Обґрунтовуючи у клопотанні наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, начальник СВ зазначає, що ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, матиме змогу незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду є актуальним та обумовлений, серед іншого, притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю можливого покарання. Злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, викладеною, зокрема, у рішенні по справі «Ілійков проти Британії» («Ilijkov v. Bulgaria») № 33977/96 від 26.06.2001, за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений. У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Сама по собі тяжкість можливого покарання не є вирішальною при оцінці ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, проте, на переконання слідчого судді, даний факт у сукупності з відомостями, що характеризують особу обвинуваченого може слугувати підставою для переховування від суду.

При встановленні ризику впливу на свідків слідчий суддя враховує той факт, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). Таким чином, оскільки кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, а свідки ще не допитані, існує ймовірність впливу ОСОБА_5 на вказаних осіб з метою зміни свідчень чи відмови від таких в суді задля уникнення кримінальної відповідальності або її пом`якшення.

Крім того, той факт, що на момент розгляду даного клопотання досудове розслідування триває, а отже не зібрані усі докази у межах даного кримінального провадження, не проведений весь комплекс слідчих (розшукових) та процесуальних дій, вказує на те, що інші ризики наведені начальником СВ у клопотанні мають місце і є обґрунтованими.

Враховуючи вищенаведені обставини, слідчий суддя дійшов до переконання, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання встановленим ризикам передбачених ст. 177 КПК України.

Як зазначалося вище домашній арешт як запобіжний захід полягає в обмеженні свободи пересування обвинуваченого шляхом його ізоляції в житлі через заборону залишати житло цілодобово або у певний період доби. Його може бути застосовано лише до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Таким чином, слідчий суддя з урахуванням думки заступника начальника СВ та прокурора, вважає за можливе застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, а саме з 00 годин 00 хвилин до 04 години 00 хвилин, який є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного, та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення.

При цьому, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно підозрюваного суд враховує вимоги пунктів 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Крім того, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, слідчий суддя застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного прибувати за кожною вимогою до суду, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором (ч. 5 ст.194 КПК України).

Відтак, норма статті 194 КПК України передбачає необхідність визначення обов`язків, з передбачених цією статтею, які будуть покладені на підозрюваного.

Враховуючи наведене, з метою підвищеного контролю за підозрюваним слід покласти на нього наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання, реєстрації та роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування, у будь-якій формі (особисто, через знайомих, шляхом телефонного зв`язку чи через мережу Інтернет) зі свідками у даному кримінальному провадженні, а саме: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , крім випадків необхідності такого спілкування безпосередньо в ході проведення слідчих чи процесуальних дій за їх участі у присутності слідчого чи прокурора.

Щодо строку дії запобіжного заходу слід зазначити наступне.

У відповідності до ст. 219 КПК України досудове розслідування може бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Тому, оскільки ОСОБА_5 повідомлено про підозру 14 квітня 2025 року, то досудове розслідування має бути закінченим до 13 червня 2025 року включно, а тому саме до цього строку слідчий суддя може застосувати запобіжний захід.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 184, 193, 194-196, 206, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби відносно ОСОБА_5 у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000104 від 13.04.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України - задоволити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною покидати місце проживання у період часу з 00 годин 00 хвилин до 04 години 00 хвилин, в межах строку досудового розслідування, тобто до 13 червня 2025 року включно.

Зобов`язати ОСОБА_5 невідкладно прибути до місця свого проживання для виконання умов запобіжного заходу.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання, реєстрації та роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування, у будь-якій формі (особисто, через знайомих, шляхом телефонного зв`язку чи через мережу Інтернет) зі свідками у даному кримінальному провадженні, а саме: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , крім випадків необхідності такого спілкування безпосередньо в ході проведення слідчих чи процесуальних дій за їх участі у присутності слідчого чи прокурора.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвалу для виконання направити до відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області та Кременчуцького районного управління поліції.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному та надіслати для контролю за виконанням прокурору Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили але не зупиняє її виконання.

Суддя:ОСОБА_1