ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 681/459/24

Провадження № 11-кп/820/93/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000424 від 07.03.2024 за апеляційними скаргами прокурора, адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 28 червня 2024 року,-

в с т а н о в и л а :

Вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 28 червня 2024 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоселиця Полонського району Хмельницької області, проживаючого в АДРЕСА_1 , освіта повна середня, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки і шість місяців, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

Початок строку відбування основного покарання ухвалено обчислювати з моменту взяття обвинуваченого під варту у порядку виконання вироку, а додаткове покарання поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, протягом двох років з моменту відбуття основного покарання.

Цивільні позови потерпілих задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_8 11970 грн витрат понесених на поховання чоловіка ОСОБА_11 , та 42600 грн моральної шкоди, а всього 54570 (п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот сімдесят) грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_9 42600 ( сорок дві тисячі шістсот) грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 150000 грн моральної шкоди та 10814 грн витрат на правову допомогу, а всього 160814 (сто шістдесят тисяч вісімсот чотирнадцять) грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 150000 грн моральної шкоди та 10814 грн витрат на правову допомогу, а всього 160814 (сто шістдесят тисяч вісімсот чотирнадцять) грн.

В решті вимог позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 10601 (десять тисяч шістсот одну) грн 92 коп. процесуальних витрат пов`язаних із залученням у кримінальному провадженні експертів.

Речові докази:

-автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2108» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 належний ОСОБА_12 , користувачем якого є ОСОБА_6 залишено під арештом для забезпечення цивільних позовів та на зберіганні у Шепетівському ВП ГУНП у Хмельницькій області.

-велосипед марки «Ardis» моделі «Либідь» синього кольору передано потерпілій ОСОБА_8 ;

-шапку чорного кольору, 6 уламків розсіювача світла велосипеда, поліетиленовий кольоровий пакет, фару покажчика правого повороту - знищено.

За вироком суду, 07.03.2024 приблизно о 00:20 годин ОСОБА_6 керував автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2108», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та рухався зі сторони вул. Гончарної в напрямку вул. Правохоморної зі швидкістю в межах 76,6 -79,8 км/год. по автодорозі місцевого значення Т-06-12 сполученням «Звягель-Полонне-Старокостянтинів» котра проходить по вул. Академіка Герасимчука в м. Полонне Шепетівського району Хмельницької області. Неподалік будинку № 84 по вул. Академіка Герасимчука обвинувачений не дотримався вимог п.п. 1.7, 2.3 (б), 12.2, 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі ПДР) відповідно до яких:

п.1.7. Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності.

п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

п.12.2. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

п.12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

п.12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

п.12.9. Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.

Внаслідок перевищення ОСОБА_6 допустимої швидкості руху в межах населеного пункту, а також його неуважності та неналежного стеження за дорожньою обстановкою, особливо в умовах темної пори доби, обвинувачений не зреагував на її зміну, а саме не виявив, що в попутному напрямку рухається велосипедист, не прийняв мір щодо безпечного для інших учасників руху об`їзду останнього, або ж зниження швидкості керованого ним транспортного засобу до швидкості руху велосипедиста у зв`язку з чим здійснив наїзд передньою правою частиною автомобіля на задню частину велосипеда марки «Ardis» моделі «Либідь» на якому рухався ОСОБА_11 .

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми із садном та підшкірним крововиливом в правій потилично-тім`яній ділянці голови, переломом кісток основи черепа, забоєм речовини правої півкулі головного мозку, раною на поверхні правої брови, синцями навколо обох очей, саден на поверхні носа та підборіддя, грудної клітки, правого плеча; перелом тіла грудини, переломи восьми ребер правої половини грудної клітки та двох ребер лівої половини грудної клітки, закритий перелом діафіза правої плечової кістки, садна на поверхнях верхніх та нижніх кінцівок, садна на поверхні живота та попереку, які за своїм характером мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, а в даному випадку, що призвели до смерті.

Смерть потерпілого ОСОБА_11 настала від поєднаної травми голови, грудної клітки та правого плеча, що супроводжувалась переломом кісток основи черепа, забоєм головного мозку, переломами грудини та ребер обох половин грудної клітки, закритим переломом діафіза правої плечової кістки які ускладнились травматичним шоком.

Допущені ОСОБА_6 порушення вимог пункту 12.3 ПДР перебували в прямому причинному зв`язку із настанням ДТП та її наслідками, а недотримання вимог пунктів 1.7, 2.3 (б), 12.2, 12.4, 12.9 (б) ПДР сприяло виникненню ДТП.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 28 червня 2024 року відносно ОСОБА_6 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вказує про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, внаслідок якого загинув ОСОБА_11 , та не оспорюючи встановлені досудовим розслідуванням обставини, зокрема й порушення ним п.1.5 Правил дорожнього руху, надав згоду на розгляд обвинувального акта в порядку ч.3 ст.349 КПК України, а потерпілі не заперечували проти такого розгляду.

При цьому суд, розглядаючи кримінальне провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, неправомірно виключив з встановлених досудовим розслідуванням обставин порушення ОСОБА_6 вимог п.1.5 Правил дорожнього руху. Оскільки у такому разі суд мав проводити розгляд кримінального провадження в загальному порядку.

Адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , у поданій ним апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого, правильності кваліфікації його дій, розміру задоволеного цивільного позову в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, просить вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 28.06.2024 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання, судових витрат та вирішення долі речових доказів

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

У задоволенні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , про стягнення з ОСОБА_6 витрат на правову допомогу у розмірі 10814 грн на кожну, відмовити.

Ухвалу про накладення арешту на майно власником якого є ОСОБА_12 , а користувачем ОСОБА_6 скасувати, автомобіль марки ВАЗ 2108 р.н. НОМЕР_1 , який знаходиться на території спеціального майданчика для тимчасового зберігання затриманого автотранспорту у м. Шепетівка ГУНП в Хмельницькій області, повернути користувачу ОСОБА_6 .

В решті вирок залишити без змін.

Зазначає. що вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 основного покарання без застосування ст.75 КК України є занадто суворим.

Стягнуті судом витрати на правову допомогу не підтверджені належними письмовими доказами, орієнтовний розрахунок судових витрат є незрозумілим та суперечливим.

Прийняте судом рішення щодо долі речового доказу не відповідає вимогам закону.

Судом не дотримані вимоги ст.ст. 370, 374 КПК України, ч.2 ст.65, ч.2 ст.52 КК України.

Суд безпідставно не визнав згідно положень ч.2 ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого часткове відшкодування заподіяної шкоди.

Не враховано відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого.

Перебування обвинуваченого ОСОБА_6 , у досить молодому віці у місцях позбавлення волі не буде для нього перевиховуванням, і він не зможе відшкодовувати заподіяну шкоду.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується виключно позитивно, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, молодий вік, проживає з матір`ю інвалідом 3 групи довічно, надає їй допомогу, не перебував за кермом у стані алкогольного сп`яніння, не залишив місця пригоди, покарання із застосуванням положень ст.75 КК України буде достатнім для перевиховування і не вчинення нових злочинів ОСОБА_6 .

Судом першої інстанцій порушені вимоги ч.1 ст.124, п.1 ч.1 ст.118 КПК України.

Представником потерпілого в порушення вимог ч. 1 ст. 124 КПК України не надано належних та допустимих доказів здійснених ним витрат на правову допомогу адвоката, а саме відсутня копія квитанції до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо.

Сам по собі попередній розрахунок витрат від 07.05.2024, складений адвокатом, у якому міститься перелік наданих послуг та їх вартість, не свідчить про здійснення потерпілими таких витрат, а також у ньому зазначенна погодинна вартість наданих послуг, яка у п.1 складає 4800 грн/год., п.2 - 800 грн/год., п.3 - 4000 грн/год., п.4 - 2400 грн/год., що є не зрозумілим

Таким чином, не можливо визначитись з дійсним розміром понесених, і не завищених витрат за правову допомогу адвоката.

Також у позовній заяві ставилася вимога про стягнення судових витрати на правову допомогу з обох відповідачів, проте прийнято рішення стягнути такі витрати лише обвинуваченого.

Також в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вказує про наявність підстав, передбачених ст.174 КПК України для скасування арешту майна.

Адвокат ОСОБА_10 у поданій ним апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить змінити вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 28.06.2024 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, застосувавши до ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України та звільнити останнього від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком.

Зазначає, що вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання - реального позбавлення волі, є незаконним та необґрунтованим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та через те, що покарання за своєю надмірною суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У суду першої інстанції були підстави для застосування ст. 75 КК України, оскільки з часу ДТП ОСОБА_6 не вчинив жодного правопорушення, належно виконував свої обов`язки - з`являвся до слідчого та суду у визначений ними час, частково відшкодував матеріальну шкоду та частково моральну, неофіційно працює, у вчиненому щиро покаявся, співпрацював зі слідством чим сприяв розкриттю злочину і на даний момент ОСОБА_6 не становить суспільної небезпеки, кримінальне правопорушення вчинене з необережності, а не умисно.

Реальне позбавлення волі ОСОБА_6 перешкодить належному відшкодуванню останнім шкоди потерпілим.

Визнання провини та щире каяття у вчинені кримінального правопорушення, необережний характер кримінального правопорушення, а також часткове відшкодування матеріальної та моральної шкоди, є обставинами, які суттєво пом`якшують покарання та дають суду можливість застосувати щодо обвинуваченого покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, тобто з іспитовим строком.

При цьому, суд не мотивував у вироку неможливість застосування, при призначенні обвинуваченому покарання ст. 75 КК України, та не обгрунтував позицію, що тільки покарання у виді позбавлення волі може виправити обвинуваченого та попередити нові злочини.

Ппредставник цивільного відповідача ПрАТ «УСК» Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ОСОБА_13 у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, подала апеляційному суду заяву про розгляд апеляційних скарг без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку доводів поданих захисниками обвинуваченого апеляційних скарг та які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, пояснення прокурора, який подану ним апеляційну скаргу підтримав частково, щодо задоволення апеляційних скарг захисників обвинуваченого заперечив, потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які апеляційну скаргу прокурора підтримали, апеляційні скарги захисників обвинуваченого заперечили та вказали що в діях обвинуваченого ОСОБА_6 відсутнє щире каяття, до здійсненя відшкодування шкоди обвинуваченого спонукали адвокат та суд, також зазначили, що обвинувачений має відбувати реальне покарання у виді позбавлення волі, оскільки відшкодовувати шкоду він не буде, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_10 частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказаних вимог закону при ухвалення вироку, суд першої інстанції не дотримався.

Згідно положень ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 суд першої інстанції, з урахуванням того, що фактичні обставини кримінального правопорушення ніким не оспорюються і підтверджуються показаннями самого ОСОБА_6 , який свою вину визнав повністю та розповів суду, що він дійсно у вище зазначений час та місці керував автомобілем «ВАЗ» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 рухався зі швидкістю орієнтовно 70-75 км/год., з світлом фар у ближньому режимі, при цьому не помітив, що попереду в попутному напрямку їде велосипедист на якого він наїхав передньою правою частиною керованого ним транспортного засобу, після чого зупинився і прийняв міри до виклику швидкої медичної допомоги та поліції; обвинувачений у вчиненому щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілих, заявлені останніми цивільні позови визнав частково, вказавши, що для обох позивачок на відшкодування моральної шкоди може сплатити протягом певного періоду часу загальну суму в розмірі 300-350 тисяч грн, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України за згодою усіх учасників процесу, визнав недоцільним дослідження доказів щодо зазначених вище обставин, які ніким не оспорюються.

Судом першої інстанції було з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, та їм роз`яснено наслідки про те, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд першої інстанції, незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, не оспорював встановлені органом досудового розслідування обставини, зокрема, і порушення ним п.1.5 Правил дорожнього руху, без дослідження фактичних обставин справи, в порушення вимог ст. 349 КПК Україн, виключив із об`єму обвинувачення п.1.5 ПДР України, який встановлює, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, з посиланням на те, що його положення носять загальний характер та не перебували в прямому причинному зв`язку із настанням ДТП і її наслідками, а також не сприяли виникненню інших вищезгаданих порушень ПДР України, допущених ОСОБА_6 .

Враховуючи допущене судом першої інстанції істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, вирок суду не може залишатися в силі, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді кримінального провадження також слід вразувати, що призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді реального позбавлення волі ближче до мінімальної межі санкції ч.2 ст.286 КК України 3 роки і 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, відповідає вимогам ст.50, 65 КК України є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження нових кримінальних правопорушщень, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_6 -адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 28 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: