КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 11-кп/824/3698/2024 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Вишгородської окружної прокуратури на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000232, за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2024 рокукримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000232 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,закрито на підставі ч. 4 ст. 513 КПК України.

Судом встановлено, що 25.02.2020 року близько 10 год. (точний час в ході слідства встановити не виявилося можливим) ОСОБА_7 , знаходячись в одній з кімнат у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті неприязних відносин із власною матір`ю ОСОБА_9 в ході сварки правою рукою, зібраною в кулак, наніс декілька ударів в область обличчя та голови ОСОБА_9 , внаслідок чого вона впала на підлогу та опинилася в положенні лежачи.

В подальшому, ОСОБА_7 , в одній з кімнат вищевказаного будинку взяв належну йому зареєстровану гладкоствольну мисливську рушницю ИЖ 54 серії НОМЕР_1 , 1987 року випуску, дванадцятого калібру, споряджену двома набоями, та, підійшовши на близьку відстань до ОСОБА_9 , яка лежала на підлозі, направив рушницю в її бік та одночасно здійснив два постріли, чим спричинив ОСОБА_9 два вогнепальних поранення в області голови. Після чого ОСОБА_7 , розрядивши гладкоствольну мисливську рушницю, спорядив її двома новими набоями та повторно здійснив ще два постріли в тулуб ОСОБА_9 , чим спричинив їй в загальній кількості чотири вогнепальних поранення.

В результаті отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 померла на місці.

Відповідно висновку судово-медичної експертизи при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_9 виявлено:

а)наскрізні вогнепальні поранення:

-вхідна рана №3, що розташована в проекції лівого кут а нижньої щелепи, від якої рановий канал йде дещо зліва направо, знизу доверху, з переду назад через шкіру, м`які тканини даної ділянки, з пошкодженням кісток лицевого черепа, основи та склепіння черепа, з руйнуванням речовини головного мозку (у якому вбачаються численні деформовані дрібні сторонні тіла (дріб) та контейнер), і закінчується великою зяючою вихідною раною №4, що розташована на ділянці від лівого крила носу доверху з переходом у праву потиличну область;

б)сліпі вогнепальні поранення:

-вхідна рана №1, що розташована на висоті 152 см від нідошиопоі поверхні ступні та в 10 см вправо від передньої серединної лінії в проекті реберної дуги, від якої рановий канал йде з переду назад, дещо знизу доверху ребер, пристінкову плерву, нижню долю правої легені, правий купол діафрагми, праву долю печінки (у якій вбачаються дрібні сторонні тіла (дріб) та контейнер), де сліпо і закінчується; довжиною по зонду близько 24,0 см;

-вхідна рана №2, що розташована на висоті 145 см від гіідошвової поверхні ступні та в 8 см вправо від передньої серединної лінії в обгісті підребірря, від якої рановий канал йде з переду назад, дещо знизу доверху дещо зліва на право, через шкіру, підшкірно-жирову клітковину, м`які тканини даної ділянки, парієнтальний листок очеревини, ліву долю печінки (у якій вбачаються дрібні сторонні тіла (дріб) та контейнер), лівий купол діафрагми, нижню долю лівої легені, пристінкову плевру, з переломом 1 1-12- го ребер зліва, остистих і лівих поперечних відростків 12-го грудного-3-го поперекового хребців, поперечних відростків 12-го грудного - 1-го поперекового хребців зправа, і сліпо закінчується в м`яких тканинах поперекової області (у якій вбачаються дрібні сторонні тіла (дріб)): довжиною по зонду близько 23,0 см;

в)наявність рідкої крові в черевній порожнині (200мл) та плевральній порожнині (зліва 50 мл, справа 150 мл); смугасті крововиливи під ендокардом лівого шлуночка; ознаки шокової реакції і нирках.

Враховуючи характер та зовнішній вид ушкоджень, наявність дробу та контейнерів по ходу ранових каналів, дані медико-криміналістичного дослідження, можна вважати, що вищевказані тілесні ушкодження виникли ід дії вогнепальних снарядів при пострілах з ручної вогнепальної зброї, можливо у строк (25.02.2020 року) та за обставин, що викладені у Постанові про призначення даної експертизи, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя) та знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Смерть ОСОБА_9 настала від вогнепальних дробових поранень тіла.

Виявлені при проведенні судово-медичної експертизи тілесні ушкодження, мають ознаки прижиттєвого їх утворення.

Отже, ОСОБА_7 вчинив суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині - умисне вбивство.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, 26.02.2020 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27.02.2020 щодо ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно виснову судово-психіатричного експерта № 54 від 21.04.2020 року, щодо ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у теперішній час виявляє ознаки поліморфного психотичного розладу без симптомів шизофренії (згідно з МКХ-10 шифр F23.0), за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу до якого відноситься правопорушення, в скоєнні якого ОСОБА_7 підозрюється (25.02.2020), він виявляв ознаки поліморфного психотичного розладу без симптомів шизофренії (згідно з МКХ-10 шифр F23.0), за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу до якого відноситься правопорушення, в скоєнні якого ОСОБА_7 підозрюється (25.02.2020), він не знаходився у стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, а виявляв ознаки поліморфного психотичного розладу без симптомів шизофренії (згідно з МКХ-10 шифр F23.0). За своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_7 не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_7 , потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22.05.2020 змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Київської міської психоневрологічної лікарні №3 в межах строку досудового розслідування кримінального провадження до 25.07.2020.

У подальшому було проведено амбулаторну судово-психологічну експертизу № 597 від 14.06.2023 року, згідно висновків якої на теперішній час під експертний ОСОБА_7 , 1962 р.н., не виявляє ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства чи іншого хворобливого стану психіки і за своїм психічним станом на теперішній час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_10 1962 р.н. застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 01.09.2023 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2024 рокукримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000232 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,закрито на підставі ч. 4 ст. 513 КПК України.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, прокурор подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2024 року скасувати, постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 заходи медичного характеру, мотивуючи тим, що висновки суду першої інстанції є передчасними, оскільки суд першої інстанції, приймаючи рішення, безпідставно взяв за основу амбулаторну судово-психіатричну експертизу, а у даному випадку необхідно провести стаціонарну додаткову судово-психіатричну експертизу.

У судове засідання суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_11 , повідомлена належним чином про дату та час судового засідання, не з`явилася, заяв та клопотань не подавала.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, захисника і обвинуваченого, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та обговоривши їх доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 404 КПК України ухвала суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину, що встановлено ч. 1 ст. 11 КК України.

Суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність (ч. 1 ст. 18 КК України).

У відповідності до вимог статті 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

До особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене Кримінальним кодексом України, перебуваючи в стані неосудності, за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру (ч.2 ст.19 КК України).

Відповідно до ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Метою застосування примусових заходів медичного характеру є обов`язкове лікування та запобігання вчиненню особою суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5)чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які. Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Згідно ч. 4 ст. 513 КПК України, якщо буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до частини 2 статті 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Положеннями статті 93 КК України визначено, що примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності злочини; 3) які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, підтверджені доказами, оціненими судом відповідно до положень ст. 94 КПК України, з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, заслухавши доводи учасників провадження, суд визнав встановленим, що мало місце суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині - вбивство.

Відповідно до висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи №54 від 21.04.2020 року ОСОБА_7 у період часу, до якого відноситься правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 підозрюється (25.02.2020), він виявляв ознаки поліморфного психотичного розладу без симптомів шизофренії (згідно з МКХ-10 шифр F23.0), за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу до якого відноситься правопорушення, в скоєнні якого ОСОБА_7 підозрюється (25.02.2020), він не знаходився у стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, а виявляв ознаки поліморфного психотичного розладу без симптомів шизофренії (згідно з МКХ-10 шифр F23.0). За своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_7 не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_7 , потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Отже, на переконання колегії суддів, відповідно до визначених у ч. 1 ст. 513 КПК України вимог, судом першої інстанції правильно встановлено, що на момент вчинення суспільно небезпечних діянь ОСОБА_7 знаходився у стані неосудності, що позбавляло його здатності правильно розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Під час розгляду у суді першої інстанції клопотання прокурора про застосування заходів медичного характеру ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.12.2022 за клопотанням захисника проведено амбулаторно судово-психіатричну експертизу.

Згідно висновку амбулаторної судово-психологічної експертизи №597 від 14.06.2023 року на теперішній час підекспертний ОСОБА_7 не виявляє ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства чи іншого хворобливого стану психіки і за своїм психічним станом на теперішній час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом у теперішній час ОСОБА_7 застосування по відношенню до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

Також у суді першої інстанції допитано експертів, які підтримали висновок №597 від 14.06.2023 року та зазначили, що під час спілкуванням з підекспертним ОСОБА_7 не встановили, що він потребує медичного лікування щодо його психічного стану. Крім того, вказали, що для даного висновку було достатньо часу спілкування з підекспертним та наданих експертами на дослідження матеріалів.

При цьому, прокурор брав участь в обговоренні даного питання щодо призначення експертизи та не був позбавлений можливості скористатися своїми процесуальними правами, зокрема ставити питання, надавати докази, заявляти клопотання та не заперечував щодо призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи.

Тобто, суд першої інстанції у судовому засіданні за участі прокурора ретельно з`ясував питання, які порушує прокурор в апеляційній скарзі, зокрема щодо повноти експертного дослідження та достатності вихідних даних, наданих експертам. При цьому, прокурор не вказує, які істотні порушення, на його переконання, допущено судом та яким чином вони вплинули чи могли вплинути на законність прийнятого судом рішення.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про призначення амбулаторної судово-психіатричної експертизи, виходив з того, що ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22.11.2021 року було призначено стосовно ОСОБА_7 стаціонарну додаткову судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Київському міському центру судово-психіатричних експертиз. У подальшому ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.01.2022 здійснено заміну експертної установи: з Київського міського центру судово-психіатричних експертиз на Державну установу «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». Вказана ухвала суду не була виконана, оскільки (згідно відповіді Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України») зазначена установа та її територіальні філії судово-психіатричних експертиз не мають відділень стаціонарної судово-психіатричної експертизи. Враховуючи, що на території України відсутні експертні установи, які проводять стаціонарні судово-психіатричні експертизи, достатньо тривалий відрізок часу між експертним обстеженням ОСОБА_7 і розглядом справи у суді, з метою непорушення прав та законних інтересів ОСОБА_7 , було замінено форму проведення судово-психіатричної експертизи № 597 від 14.06.2023 зі стаціонарної на амбулаторну.

Експерти, які проводили амбулаторну судово-психіатричну експертизу, у дослідницький частині вказали, що ОСОБА_7 з травня 2020 року по вересень 2023 року перебував Київської міської психоневрологічної лікарні №3 та доставлений до них на експертне дослідження під конвоєм.

Також експерти аналізували та узагальнювали записи медичної документації, зокрема належним чином завірену копію медичної картки стаціонарного хворого, де описано перебіг стану хворого у продовж всього часу його перебування у Київській міській психоневрологічній лікарні №3 з травня 2020 року по вересень 2023 року, де ОСОБА_7 весь цей час проходив відповідне медикаментозне лікування та перебував під постійним (стаціонарним) наглядом лікарів психіатрів. На огляд в складі експертної комісії ОСОБА_7 доставлено конвойною службою з Київської міської психоневрологічної лікарні №3

Відтак, доводи прокурора про те, що у даному випадку необхідно було проводити стаціонарну судово-психіатричну експертизу для об`єктивності даних і проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи є недостатнім заходом для визначення стану ОСОБА_7 , оскільки за хворим необхідно спостерігати певний час в умовах стаціонарного режиму, - є безпідставними, позаяк ОСОБА_7 перебував в умовах стаціонару з травня 2020 року по вересень 2023 року у Київській міській психоневрологічній лікарні №3 та проходив відповідне лікування, у тому числі медикаментозне, і експертна комісія в основу своїх висновків поклала записи медичної документації за час перебування ОСОБА_7 з 22.05.2020 по 01.09.2023 на лікуванні у стаціонарному режимі Київської міської психоневрологічної лікарні №3, а також експертами було безпосередньо оглянуто підекспертного.

Крім того, прокурор в апеляційній скарзі не вказав беззаперечних підстав для того, щоб поставити під сумнів висновок амбулаторної судово-психіатричної експертизи.

Водночас слід зазначити, що рішення суду щодо заміни стаціонарної експертизи на амбулаторну прийнято з об`єктивних підстав, у тому числі з урахуванням того, що вибір моменту призначення експертизи передбачає врахування ряду обставин, зокрема своєчасність призначення експертизи.

Також доводи прокурора про те, що амбулаторна судово-психіатрична експертиза №597 від 14.06.2023 проведена неповно, є безпідставними.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у разі, якщо експерту поставлено декілька питань, він має право згрупувати їх і викласти в такій послідовності, яка забезпечує найбільш доцільний порядок дослідження питань.

З огляду на викладене, враховуючи вищевказаний висновок амбулаторної судово-психіатричної експертизи №597 від 14.06.2023 року, який свідчить про відсутність потреби у застосуванні до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, показання експертів у суді першої інстанції, колегія судді уважає, що відсутні підстави ставити під сумнів висновки експертного дослідження, проведеного з дотриманням вимог КПК України, і погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав, передбачених ч. 4 ст. 513 КПКУкраїни, для закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 36, 392, 393, 396, 408, 409, 412 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 18 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді: ______________ ___________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4