Єдиний унікальний номер 741/2255/24
Номер провадження 1-кп/741/57/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Носівка клопотання потерпілої ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000139 від 06 серпня 2024 року, стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобровиця Чернігівської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця військової служби за призивом під час мобілізації, яку проходить у званні солдат на посаді номера обслуги 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Носівського районному суді Чернігівської області перебуває кримінальне провадження з обвинувальним актом стосовно ОСОБА_7 за фактом вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Так, з 06 червня 2022 року солдат ОСОБА_7 проходить військову службу за призивом під час мобілізації у складі Збройних Сил України на посаді номера обслуги 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 .

На час проходження військової служби у лавах ЗСУ на солдата ОСОБА_7 , окрім іншого, розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців і їх взаємовідносини.

Так, статтею 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV (із змінами) передбачено, що повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, вказаним Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-ХІV (із змінами) кожного військовослужбовця зобов`язано додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги.

Будучи діючим військовослужбовцем, ОСОБА_7 повинен знати та беззастережно додержуватися правил поведінки військовослужбовця поза службою, які регламентовані ст. ст. 4, 11, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та зобов`язують кожного військовослужбовця свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, дорожити честю та гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, бути дисциплінованим, під час перебування поза розташуванням військової частини не допускати негідних вчинків.

Відповідно до ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно з вимогами ст. 68 Конституції України громадянин кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Так, 05 серпня 2024 року близько 06 год ОСОБА_7 , знаходячись біля подвір`я господарчого двору, розташованого по АДРЕСА_2 , вчинив сварку, яка виникла на грунті раптово виниклих неприязних відносин, з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою спричинення останній тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи наслідки у вигляді заподіяння тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_6 та бажаючи їх настання, і доводячи свої наміри до кінця, перебуваючи у положенні стоячи перед сидячою потерпілою ОСОБА_6 , умисно наніс їй не менше 1 удару носком правої ноги в область ліктьових кісток обох рук, які вона тримала перед своїм обличчям з метою захисту, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ліктьової кістки та закритий перелом правої ліктьової кістки, що за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк понад 21 добу відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 заявила усне клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України та закриття кримінального провадження у зв`язку з примиренням, яке досягнуте між нею та обвинуваченим, пояснила, що жодних претензій до обвинуваченого не має та не матиме в майбутньому, між ними досягнуто примирення, обвинувачений повністю відшкодував їй шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 просив задовольнити клопотання потерпілої та звільнити його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілою та закрити кримінальне провадження, оскільки він повністю визнає свою вину у вчиненому, щиро розкаявся у вчиненому, між ним та потерпілою відбулося примирення, шкоду потерпілій відшкодував, зробив висновки від свого вчинку та не допускатиме подібного в майбутньому.

У підготовчому судовому засіданні прокурор у вирішенні клопотання потерпілої покладався на розсуд суду.

Заслухавши клопотання потерпілої, думку прокурора, обвинуваченого, суд робить нижченаведений висновок.

За приписами ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, тобто у вчиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Потерпілою під час судового провадження заявлено клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України та закриття кримінального провадження у зв`язку з примиренням винного з потерпілою.

Згідно зі ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, є умисним нетяжким злочином, а тому у суду відсутні підстави для застосування положень ст. 46 КК України у зв`язку з відсутністю такої обов`язкової об`єктивної умови для її застосування, як вчинення проступку чи необережного нетяжкого злочину.

Отже, суд робить висновок про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України на підставі ст. 46 КК України та закриття кримінального провадження, а тому в задоволенні клопотання потерпілої необхідно відмовити.

Ураховуючи викладене вище, керуючись ст. ст. 44, 46 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284, 285, ч. 4 ст. 286, 288, 314, 350, 369-372, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання потерпілої ОСОБА_6 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим та закриття кримінального провадження.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_8