Провадження 1-в/193/17/25
У Х В А Л А

іменем України

08 квітня 2025 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника органу з питань пробації ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області подання начальника Криворізького районного сектору №1 філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області ОСОБА_5 стосовно засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андріївка Сумського району Сумської області, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, військовозобов`язаного, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

про звільнення від відбуття покарання у зв`язку

із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку

В С Т А Н О В И В:

17.03.2025 до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшло подання начальника Криворізького районного сектору №1 філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності ОСОБА_6 засудженого за вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2022 за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 1020 грн. Вирок набрав законної сили 29.12.2022. Ухвалою суду від 16.05.2023 було замінено на громадські роботи строком на 60 годин. Строк давності виконання обвинувального вироку закінчився 29.12.2024.

На підставі ч. 1 ст. 80 КК України просить вирішити питання про звільнення від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Представник органу з питань пробації ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що вона вживала всіх можливих заходів для виконання ухвали суду в частині відбування ОСОБА_6 призначеного покарання, зокрема виїжджала до місця проживання засудженого, відбирала від нього пояснення, неодноразово зверталась до органу поліції із вимогою про порушення кримінального провадження за фактом ухилення від виконання покарання, однак кримінальні провадження кожного разу були закриті, тому з огляду на це вказала, що всі заходи були марними, вирок залишився не виконаний, а строки давності виконання вироку вже настали. Заявлене подання підтримала та просила задовольнити.

Засуджений ОСОБА_6 , належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився про причини неявки не повідомив.

Прокурор у судовому засіданні незаперечував проти задоволення клопотання, пояснив, що за ознаками ухилення засудженого від відбуття покарання слідчими органами двічі вносилися відомості до ЄРДР за ч. 2 ст. 389 КК України, проте через щоразу неналежно проведені процедури вручення засудженому повідомлення про виклик, направленя для виконання громадських робіт та попередження про наслідки ухилення від відбуття призначеного судом покарання, у слідчого не було достатніх підстав для повідомлення ОСОБА_6 підозри за ч. 2 ст. 389 КК України.

Вислуховши доводи представника органу пробації та думку прокурора, дослідивши матеріали подання та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 , суд дійшов висновку про задоволення подання за таких підстав.

Судом встановлено, що вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2022 ОСОБА_6 було засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі 1020 грн.

Вказаний вирок набрав законної сили 29.12.2022 (а.с. 8-10). Проте засуджений покарання не відбув, штраф у добровільному порядку не сплатив.

З огляду на це, представник органу пробації звернулась до суду із поданням про заміну штрафу визначений вироком суду від 28.11.2022 засудженому ОСОБА_6 на виконання громадських робіт, за результатами розгляду подання було здійснено заміну із штрафу на виконання ним громадських робіт строком на 60 годин, що підтверджено ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16.05.2023 (а.с. 5-7). Вказана ухвала не оскаржувалась та набрала законної сили 25.06.2023.

Під час виконання призначеного покарання представником органу пробації першочергово здійснено виклик засудженого на 07.06.2023 та 16.06.2023, на що засуджений не з`явився. Після чого було вжито першочергових розшукових заходів спрямованих на встановлення місцезнаходження засудженого ОСОБА_6 , в результаті проведення яких не надалось можливим встановити його місце знаходження.

Так представником органу пробації 04.07.2023 було надано подання до ВП №9 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області щодо подальшого розшуку ОСОБА_6 ..

Після чого 13.07.2023 представниками органу з питань пробації разом із представником поліції було здійснено виїзд за місцем проживання засудженого ОСОБА_6 , під час якої його було знайдено та ознайомлено із порядком та умовами відбування покарання, на що засуджений категорично відмовлявся під відбування покарання та отримання направлення на відбуття громадських робіт, із вироком був не згідний, вважає себе не винним. Одночасно засудженому було роз`яснено наслідки невиконання ним покарання визначений за рішенням суду. Вказані обставини викладені у поясненні ОСОБА_6 (а.с. 15).

За таких обставин начальник Криворізького РС № 1 філії ДУ «Центр пробації» 14.07.2023 звернулась із відповідним поданням до ВП №9 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області про порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 389 КК України (а.с. 17-18).

У відповідь на звернення органу з питань пробації правоохоронними органами було внесено відомості до ЄРДР за № 000039 від 19.07.2023 за ч. 2 ст. 389 КК України. Однак у подальшому вказане кримінальне провадження було закрито за постановою від 25.08.2023 начальника СД ВП № 9 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_7 (а.с. 27-30).

Аналізуючи зміст вказаної постанови, вбачається, що вказане кримінальне провадження було закрито з підстав відсутності складу кримінального правопорушення, мотивуючи свою постанову неналежним викликом засудженого Сенченка працівниками Криворізького РС № 1 філії ДУ «Центр пробації», який визначений «Порядком здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі» затверджений Наказом від 29.01.2019 за № 272/5 (зі змінами № 390/5 від 27.01.2023), а саме відсутності поштового повідомлення про отримання. Однак із постанови серед іншого вбачається, що допитом свідка ОСОБА_8 , яка була працівником поштового зв`язку, встановлено, що засуджений ОСОБА_6 відмовлявся від отримання листа від Криворізького РС № 1 ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області.

Після чого начальником з питань пробації ще двічі, а саме 30.10.2023 та 13.06.2024 зверталась із аналогічними поданнями, в результаті яких за одним із них було внесено відомості до ЄРДР за № 0000056 про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 389 КК України, однак все таки в подальшому знову було закрито з підстав відсутності в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, мотивуючи це тим, що засудженого не було належним чином повідомлено про обов`язок відбування покарання, тобто із тих самих підстав, що і за попередньою постановою від 25.08.2023. Востаннє за її поданням до ВП №9 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області взагалі ніякого кримінального провадження не було порушено, а лише письмово повідомлено про відсутність ознак кримінального правопорушення, передбачене чинним КК України, про що свідчить відповідне повідомлення датоване 27.06.2024 за вих. № 45-9/12-4230 (а.с. 36).

У правоохоронній діяльності керуються перш за все нормами Кримінального процесуального права, Кримінального кодексу України, інструкціями тощо.

Так ст.. 136 КПК України визначено, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Водночас слід зауважити, що відмова від повістки це навмисне або ненавмисне ухилення від отримання офіційного документа (повістки) від уповноваженого органу, що викликає особу для виконання певних юридичних обов`язків. Така відмова може мати різні правові наслідки, включаючи адміністративну та кримінальну відповідальність залежно від обставин.

Якщо на поштовому конверті зазначено, що «адресат відмовився» чи «адресат відсутній за вказаною адресою», то судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою.

Так із матеріалів подання та особової справи, зокрема із змісту постанов дізнавача, встановлено, що засуджений відмовлявся від отримання направлення органу пробації про відпрацювання громадських робіт, більш того було допитано свідків, у тому числі і сусідів, які чітко вказували, що засуджений під час вручення йому направлення працівниками органу пробації у категоричній формі відмовлявся від його отримання, внаслідок чого було складений акт. І за таких обставин засуджений був належним чином повідомлений.

Окрім того, вбачається, що працівниками органу з питань пробації вживались усі можливі заходи щодо виконання покарання визначений засудженому ОСОБА_6 , зокрема виходом за місцем його проживання, надсилання повідомлень, які засуджений все ж таки відмовлявся від отримання, що свідчить про те, що він усвідомлював про наявність обов`язку відбуття покарання, був належним чином про нього повідомлений, зверненням до органу поліції з поданнями щодо порушенням відносно засудженого кримінального провадження за ч. 2 ст. 389 КК України, однак в результаті таких дій все ж таки ОСОБА_6 уникнув покарання.

Таким чином з огляду на встановлені судом обставини, на переконання суду, причиною невиконання вироку суду у межах строків давності є бездіяльність та формальне реагування органів дізнання до звернення органу пробації з згаданими вище трьома поданнями. За двома з яких провадження були закриті за відсутності складу кримінального правопорушення, а по останнюму орган дізнання взагалі відмовився не вносити відомості до ЄРДР, тоді як на думку суду, що найменше за останнім поданням пробації від 13.06.2024 малися достані підстави для порушення кримінального провадження за ч. 2 ст. 389 КК України.

Слід зауважити, що орган з питан пробації жодне з вказаний рішень та бездіяльності органу дізнання до слідчого судді не оскаржував. Не були скасовані вказані постанови про закриття проваждження і прокурорами, як повинні здійснювати належний контороль за органами досудового розслідування.

Суд відмічає, що у разі порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 389 КК України, строк давності перервався, що надало б можливість органу пробації виконати покарання за вироком суду від 28.11.2022 у вигляді штрафу, який був в подальшому замінений на громадські роботи за ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16.05.2023.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Згідно з ч. 3 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого від відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.

Згідно з ч. 4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та ч. 3 цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Положення ст. 80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 року) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Редакція ч. 3 ст.80 КК України певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у ч. 3 ст. 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні ч. 3 ст. 80 КК України, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить ч. 1 ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Оскільки відсутні дані про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, а до матеріалів справи не додано обвинувальний вирок про притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України, тому відсутні дані про ухилення цього засудженого від відбування покарання, а відтак немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів:

1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку;

2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання;

3) не вчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливого тяжкого.

Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Існування в Кримінальному кодексі України звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків виконання покарання за вироком суду обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що невчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що подання Криворізького районного сектору № 1 філії ДУ «Центр пробації» про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку від 28.11.2022, яке замінено зі штрафу на громадські роботи за ухвалою суду від 16.05.2023 відносно засудженого ОСОБА_6 , підлягає задоволенню.

Керуючись ст.80 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Подання начальника Криворізького РС №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_5 ,- задовольнити.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання у вигляді громадських робіт, призначеного за вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28.11.2022, яке замінено зі штрафу на підставі ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16.05.2023, - у зв`язку із закінченням строків давності виконання вказаного вироку суду.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

У зв`язку з перебуванням судді у період з 10 по 14 квітня 2025 року на лікарняному оголошення повного тексту цієї ухвали 11.04.2025 не відбулося. Повний текст ухвали був складений та підписаний першого робочого дня - 15.04.2025.

Суддя ОСОБА_1