Справа № 733/187/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/84/25
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 , (в режимі відеоконференції),

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ічнянського районного суду Чернігівської області від 28 січня 2025року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 2 Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_10 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000025 від 25 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Накладено арешт на майно, вилучене під час обшуку транспортного засобу - автомобіля марки «Toyota» модель «Land Cruiser 200» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: предмет, зовні схожий на магазин від пістолету, на якому відсутні будь-які маркувальні надписи, який було поміщено до спец. пакету НПУ № RIC2232874; мобільний телефон чорного кольору марки «Nomi», в якому перебувала сім карта мобільного оператора «Lifecell» з надписами НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , 4326, які поміщено до спец. пакету НПУ №RIC2232871; паспорт громадянина України № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_6 на автомобіль марки «Toyota» модель «Land Cruiser 200», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_9 ; посвідчення водія серії НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_9 , які поміщено до спец. пакету НПУ № RIC2232873, та автомобіль марки «Toyota» модель «Land Cruiser 200» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_9 , з можливістю позбавлення права на їх відчуження, розпорядження та користування.

Мотивуючи рішення, слідчий суддя зазначив, що вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, відповідно до ст. 98 КПК України, оскільки існує сукупність підстав і підозр вважати, що вони зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. З метою запобігання можливості приховування, пошкодження, знищення, передачі, відчуження такого майна та збереження речових доказів наявні достатні підстав для накладення арешту на майно.

На зазначену ухвалу слідчого судді адвокатом ОСОБА_8 була подана апеляційна скарга, в якій вона просить скасувати її та відмовити у задоволенні клопотання слідчого. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що власника майна не було належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду. Вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вилучене майно, виходив лише з підстав набуття ним статусу речового доказу, однак, жодного обґрунтування, яке значення воно має для кримінального провадження ні слідчим у клопотанні, ні в ухвалі слідчого судді не зазначено. Також, адвокат стверджує про недотримання строку звернення з клопотанням до слідчого судді органом досудового розслідування, встановленого ч. 5 ст. 171 КПК України.

Заслухавши доповідача, представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 , щодо можливості задоволення поданої апеляційної скарги, думку прокурора про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Положенням ч.1 ст.131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього кодексу.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000025, слідчий суддя, виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів.

З таким висновком слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З урахуванням цього, слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання та накладення арешту на майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому посилання апелянта на незаконність арешту, не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що судовий розгляд в суді першої інстанції відбувся без належного повідомлення власника майна, є безпідставними, оскільки відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно матеріалів провадження, власник майна ОСОБА_9 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду клопотання про арешт майна, про що мається відповідна розписка, а його неприбуття в судове засідання не перешкоджало слідчому судді розглянути клопотання слідчого в обмежені строки, визначені законодавством.

Відносно доводів апеляційної скарги про недотримання строку звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна до слідчого судді органом досудового розслідування, то слід відмітити, що згідно ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. Враховуючи, що майно, про арешт якого ставилося питання в клопотанні слідчого було вилучено 25 січня 2025 року, тобто в суботу, то звернення слідчого 27 січня 2025 року було здійснено у визначені законодавством строки.

Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ічнянського районного суду Чернігівської області від 28 січня 2025 року про арешт майна вилученому під час обшуку транспортного засобу - автомобіля марки «Toyota» модель «Land Cruiser 200» д.н.з. НОМЕР_1 , у кримінальному провадженні № 0000025 від 25 січня 2025 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4