Справа № 507/967/24
Провадження № 1-кп/507/5/2025
Номер рядка звіту 227
В И Р О К
14.03.2025 рокуселище Любашівка
Любашівський районний суд Одеської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рухотин Хотинського району Чернівецької області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, із середньою освітою, працюючого водієм ПП «Мілагро-Україна», фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення - прокурор ОСОБА_4
потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6
представник потерпілого адвокат ОСОБА_7
сторона захисту - обвинувачений ОСОБА_3
захисник адвокат ОСОБА_8
16 жовтня 2023 року приблизно о 11:35 год., точний час під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим, у світлий час доби, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним сідловим тягачем марки «DAF-XF-105.410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по автодорозі сполученням «Київ - Одеса» в Подільському районі Одеської області, з боку м. Одеса в напрямку м. Київ, по ділянці автодороги на якій організовано двосторонній рух у дві смуги в кожному напрямку, та смуги зустрічних напрямків розділені розділовою смугою із встановленою на смузі штучним металевим розділювачем, та розміткою 1.2 яка позначає край автодороги.
Проїжджаючи у вказаний час на керованому автомобілі нерегульовану ділянку автодороги в районі 318км, яка розташована за межами населеного пункту, водій ОСОБА_3 , діючи необережно та в порушення вимог пунктів 1.5., 2.3., 10.1. та 10.4. Правил дорожнього руху України, які передбачають:
п.1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п.2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б)бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п.10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечніш і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
п.10.4. «Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку», під час керування засобом підвищеної небезпеки уважним не був, постійно не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, легковажно розраховуючи на їх відвернення, перед початком зміни напрямку руху для виконання маневру лівого розвороту з виїздом на смугу зустрічного напрямку, не переконався, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху і він своїми діями нікому не створить небезпеки, приступив до виконання маневру лівого розвороту у напрямку зустрічної смуги. Виїжджаючи на керованому вантажному автомобілі на смугу зустрічного напрямку водій ОСОБА_3 , не відмовився від подальшого виконання маневру розвороту, маючи об`єктивну можливість заздалегідь спостерігати за рухом, по смузі зустрічного напрямку, автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , а навпаки продовжив рух по смузі зустрічного напрямку - пересікаючи її, внаслідок чого, допустив зіткнення з вказаним автомобілем «VOLKSWAGEN TOURAN», під керуванням ОСОБА_6 .
В результаті дорожньо-транспортної події пасажиру автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN» ОСОБА_5 , 1962 року народження, були заподіяні наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова трава у формі струсу головного мозку, закритий багатоуламковий перелом проксимального відділу правої плечової кістки на рівні хірургічної шийки зі зміщенням уламків, закритий перелом 1-7 ребер праворуч, 1, 3-8 ребер ліворуч, які супроводжувались забоями грудної клітки, легень з обох сторін, серця та ускладнились двостороннім мінімальним гідротораксом (скупчення рідини в плевральній порожнині), підшкірні гематоми та садна нижніх кінцівок (зовнішня поверхня лівого стегна, коліно, ліва гомілка, права гомілка та ділянка правого коліна), які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Також, внаслідок зіткнення був травмований водій автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN» ОСОБА_6 , 1968 року народження, якому заподіяні наступні тілесні ушкодження: рана на лівому
коліні, садно на правому коліні, садно на 5-му пальці правої кисті; переломи 2-3-4-5-6-го правих та 3-4-5-6-го лівих ребер по середнє ключичних лініях в стані консолідації, які у своїй сукупності відносяться, до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Допущенні водієм ОСОБА_3 , порушення вимог п.п. 1.5., 2.3., 10.1. та 10.4. Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості пасажиру автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN» ОСОБА_5 та водію вказаного автомобіля ОСОБА_6 .
В даній дорожній обстановці, водію сідлового тягача марки «DAF-XF- 105.410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед початком відновленні руху транспортного засобу вперед, з метою подальшого виконанням маневру лівого розвороту, потрібно було переконатися, що це буде безпечним і він своїми діями не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, тобто діяти відповідно до вимог п.п. 1.5., 2.3., 10.1. та 10.4. Правил дорожнього руху України.
Водій сідлового тягача марки «DAF-XF-105.410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з технічної точки зору, мав технічну можливість запобігти події, шляхом виконання вимог п.п. 1.5., 2.3., 10.1. та 10.4. Правил дорожнього руху України.
В даній дорожній обстановці водій автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не мав технічної можливості запобігти зіткненню з сідловим тягачем марки «DAF-XF-105.410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом зниження швидкості аж до зупинки, що регламентовано вимогою п. 12.3 Правил дорожнього руху України, та з технічної точки зору, дії водія не знаходились у причинному зв`язку з настанням даної події.
Таким чином, ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження, за що передбачена кримінальна відповідальність частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України.
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим вини в інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, його винуватість повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які в сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину, зокрема:
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.10.2023 року із схемою та фототаблицею, на якому зафіксовано обстановку на місці дорожньо-транспортної пригоди, а саме розташування та пошкодження сідлового тягача марки «DAF-XF-105.410», реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Місцем дорожньо-транспортної пригоди є автодорога «КИЇВ-ОДЕСА» в напрямку м. Одеса 318 км + 874 м. Автомобіль «VOLKSWAGEN TOURAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходиться на смузі руху, а сідловий тягач марки «DAF-XF-105.410», реєстраційний номер НОМЕР_1 в кармані для розвору. Місце зіткнення визначено на правій смузі руху в напрямку м.Одеса (т.2 а.с. 5-19);
- постановою слідчого від 16.10.2023 року з якої видно, що сідловий тягач марки «DAF-XF-105.410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про його реєстрацію, автомобіль «VOLKSWAGEN TOURAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про його реєстрацію визнано речовими доказами по кримінальному провадженню (т. 2 а.с. 20);
- ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 18.10.2023 року, з якої видно, що на сідловий тягач марки «DAF-XF-105.410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про його реєстрацію, автомобіль «VOLKSWAGEN TOURAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про його реєстрацію накладено арешт (т.2 а.с. 21-22);
- розпискою ОСОБА_9 про отримання на зберігання автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (т.2 а.с. 24);
- висновком експерта № 23-5636 від 01 лютого 2024 року згідно якого в гальмівній системі, рульовому керуванні та ходовій частині автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 на моменту ДТП були відсутні технічні несправності, які раптово для водія могли вплинути на керування та стати її причиною. Указані системи на момент ДТП перебували в технічно працездатному стані, забезпечувати водію можливість безпечно керувати транспортним засобом (т.2 а.с. 25-30);
- висновком експерта № 23-5635 від 01 лютого 2024 року згідно якого в гальмівній системі, рульовому керуванні та ходовій частині сідлового тягача марки «DAF-XF-105.410», реєстраційний номер НОМЕР_1 на моменту ДТП були відсутні технічні несправності, які раптово для водія могли вплинути на керування та стати її причиною. Указані системи на момент ДТП перебували в технічно працездатному стані, забезпечувати водію можливість безпечно керувати транспортним засобом (т.2 а.с. 32-36;
- висновком експерта № 23-5693 згідно якого визначення швидкості автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 не представляється можливим, бо відповідна слідові інформація про його рух до та після зіткнення відсутня. В умовах пригоди автомобіль марки «DAF-XF-105.410», реєстраційний номер НОМЕР_1 розвертався зі швидкістю близько 30 км/г. Зіткнення відбулось передньою частиною автомобіля«VOLKSWAGEN TOURAN», реєстраційний номер НОМЕР_2 з правим бортом в районі задніх коліс автомобіля марки «DAF-XF-105.410», реєстраційний номер НОМЕР_1 під кутом близько 110-120 градусів при його відліку за точкою перетину осей проти годинникової стрілки від осі автомобіля «DAF» до осі автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN». При зіткненні автомобіль «VOLKSWAGEN TOURAN» просунув за місце зіткнення та розвернувся в заносі в зворотній бік, а автомобіль «DAF» також з розворотом в заносі виїхав за межі смуги, де відбулось зіткнення. У момент входу в контакт обидва автомобілі рухались. Зіткнення відбулось в правій за напрямком до м. Одеса смузі, яку перетинав поперек автомобіль «DAF» (т.2 а.с. 38-45);
- висновком експерта № 24-681 від 23 лютого 2024 року з якого видно, що вартість матеріальних збитків, завданих власнику колісного транспортного засобу «VOLKSWAGEN TOURAN» реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 16 жовтня 2023 року дорівнює ринковій вартості вказаного автомобіля та становить 387330 грн., вартість відновлювального ремонту становить 1029014 гривень 15 коп. (т.2 а.с. 48-75);
- висновком експерта № 24-771 від 15 березня 2024 року згідно якого належні дії водія автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN» р/н НОМЕР_2 в умовах пригоди регламентується вимогами пункту 12.3 ПДР, у відповідності з якими водій повинен був з моменту виникнення небезпеки для руху, яким був момент виїзду сідлового тягача «DAF-XF-105.410», реєстраційний номер НОМЕР_1 на зустрічні смуги для розвороту, прийняти заходи по гальмуванню аж до зупинки. По заданих вихідних даних водій автомобіля «VOLKSWAGEN TOURAN» р/н НОМЕР_2 належним виконанням вимог ПДР не мав технічної можливості уникнути ДТП. Дії водія сідлового тягача «DAF-XF-105.410», реєстраційний номер НОМЕР_1 регламентувалися вимогами пунктів 10.1 та 10.4 ПДР, відповідно до яких йому перед початком руху для розвороту слід було впевнитись в безпеці свого маневру та дати дорогу автомобілю «VOLKSWAGEN TOURAN» р/н НОМЕР_2 . Водій сідлового тягача «DAF-XF-105.410», реєстраційний номер НОМЕР_1 належним виконанням вимог пунктів 10.1 та 10.4 ПДР мав технічну можливість уникнути пригоди. Дії водія сідлового тягача «DAF-XF-105.410», реєстраційний номер НОМЕР_1 не відповідали вимогам пунктів 10.1 й 10.4 ПДР та знаходяться в причинному зв`язку з фактом ДТП (т.2 а.с. 80-84)
- висновком експерта № 180 від 15 лютого 2024 року з якого видно, що у ОСОБА_5 малися наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, закритий багато уламковий перелом проксимального відділу правої плечової кістки на рівні хірургічної шийки зі зміщенням уламків, закритий перелом 1-7 ребер праворуч, 1.3.8 ребер ліворуч, які супроводжувались забоями грудної клітки, легень з обох сторін, серця та ускладнились двостороннім мінімальним гідротораксом, підшкірні гематоми та садна нижніх кінцівок. Зазначені тілесні ушкодження могли утворитись 16.10.2023 року внаслідок дії тупого предмету та відносяться згідно п.п.2.2.2 та 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Не виключено, що дані тілесні ушкодження утворились в умовах дорожньо-транспортної пригоди. (т.2 а.с. 86-90)
- висновком експерта № 15 від 26 березня 2024 року з якого видно, що у ОСОБА_6 малися наступні тілесні ушкодження: рана на лівому коліні, садно на правому коліні, садно на 5-му пальці правої кисті, переломи 2-3-4-5-6-го правих та 3-4-5-6-го лівих ребер по середнє ключичних лініях в стані консолідації, які відносяться згідно п. 2.2.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Зазначені тілесні ушкодження могли утворитись 16.10.2023 року (т.2 а.с. 91-92)
- висновком № 000022 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16 жовтня 2023 року з якого видно, що у ОСОБА_6 ознак сп`яніння не виявлено (т.2 а.с. 93)
- протоколом слідчого експерименту від 20 квітня 2024 року із свідком ОСОБА_10 з якого видно, що в ході слідчого експерименту із свідком ОСОБА_10 було встановлено, що автомобіль «VOLKSWAGEN TOURAN» р/н НОМЕР_2 рухався до зіткнення зі швидкістю 110 км/г (т.2 а.с. 94-100)
- висновком № 000021 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16 жовтня 2023 року з якого видно, що у ОСОБА_3 ознак сп`яніння не виявлено (т.2 а.с. 93)
- свідченнями потерпілої ОСОБА_5 , яка пояснила, що 16 жовтня 2023 року в денний час вона разом із ОСОБА_6 , на автомобілі останнього рухались із с. Любашівка в напрямку с.Троїцьке Подліьського району по автодорозі Київ-Одеса. ОСОБА_6 був за кермом, а вона знаходилась на передньому пасажирському сидінні. Біля повороту на с. Демидове на дорогу, а саме на смугу руху їх автомобіля, виїхав вантажний автомобіль і відбулось зіткнення. Моменту зіткнення вона не бачила. Після цього її було госпіталізовано і вона тривалий час лікувалась. На лікування вона витрати 256471 гривню 40 копійок. В результаті отриманих травм їй також завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 300000 гривень.
- свідченнями ОСОБА_11 , який пояснив, що в минулому році, точної дати він не пам`ятає, його керівник повідомив, що дорозі Київ-Одеса відбулась дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої ОСОБА_5 отримала ушкодження. Він приїхав на місце ДТП біля повороту в с.Демидівка Подільського району Одеської області. На місці ДТП був вантажний автомобіль, який знаходився в кармані для розвороту та на дорозі був легковий автомобіль, який мав пошкодження. В його присутності ОСОБА_5 забрала карета «Швидкої допомоги» і він поїхав на роботу. Більше пояснити по справаі нічого не може.
- свідченнями ОСОБА_10 , який пояснив, що приблизно рік тому, в обідній час він на своєму автомобілі рухався по автодорозі Київ-Одеса в напрямку м.Одеса. Він рухався в правій смузі для руху зі швидкістю 90-100 км/год. На пагорбі його обігнав автомобіль «ДЖИП» на великій швидкості, в після цього його обігнав автомобіль потерпілого ОСОБА_6 , який рухався приблизно зі швидкістю 110 км/год. Він вимкнув передачу в автомобілі та автомобіль продовжував котитись. Після обгону, водій ОСОБА_6 перелаштувався в праву смугу руху та він рухався позаду. Він побачив, що попереду вантажний автомобіль виконує маневр розвороту, а водій ОСОБА_6 гальмував, так як в автомобілі горіли сигнали стопів, та намагався уникнути зіткнення, маневруючи по дорозі, а саме виїжджаючи на ліву смугу руху. Відбулось зіткнення автомобілів на лівій смузі руху. Він зупинився та почав надавати допомогу потерпілим. Легковий автомобіль вдарився передньою частиною в задні колеса сідлового тягача.
Захисник обвинуваченого вважає, що досудове розслідування проведено не повно, однобічно та упереджено. Так, слідчим не проведено слідчого експерименту із обвинувачем ОСОБА_3 , органом досудового розслідування не усунуто приріччя показів свідка ОСОБА_12 , який першочергово пояснював, що автомобіль «Фольксваген» обігнав його автомобіль зі швидкістю 150 км/год, потім зі швидкістю 120 км/год. Орган досудового розслідування не ознайомив сторону захисту із слідчим експериментом з участю ОСОБА_12 . Тому, не погоджується з прокурором щодо призначення покарання ОСОБА_3 , зважаючи на неповноту розслідування та упередженість сторони обвинувачення. Вищевказані доводи сторони захисту суд не приймає до уваги виходячи з наступного. Згідно ст.ст. 92, 93 КПК України Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до ст. 290 КПК України визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування. Таким чином, відповідно до КПК України визначення достатності доказів для складення обвинувального акту віднесено до компетенції сторони обвинувачення. Тому, не проведення стороною обвинувачення слідчого експерименту із обвинуваченим, не може вважатись порушенням вимог КПК України, в якому не закріплено обов`язку проведення слідчого експерименту із обвинуваченим.
Щодо розбіжностей в показав ОСОБА_12 , суд вважає за необхідне зазначити наступне. В судовому засіданні ОСОБА_12 пояснив, що дійсно його слідчі допитували два рази. Перший раз, в нього була зламана нога і можливо він дав покази, що водій «Фольксвагена» рухався зі швидкістю 150 км/год не згадуючи достеменно всіх подій. При повторному допиті, він згадав обставини того дня і пояснив, що водій автомобіля «Фольксваген» рухався приблизно зі швидкістю 120 км/год. Також, з ним був проведений слідчий експеримент, де його останні свідчення підтвердились. Швидкість руху автомобіля «DAF», яким керував обвинувачений було визначено експертним шляхом, що підтверджується висновком експерта № 23-5693.
Посилання сторони захисту на неповне ознайомлення з матеріалами справи та відеозаписами судом не приймається до уваги, так як згідно протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування 26.04.2024 року стороні захисту були надані матеріали досудового розслідування. Захисник та обвинувачений особисто підписали вказаний протокол та засвідчили, що вони ознайомились з матеріалами провадження, з речовими доказами та з цифровими носіями (т.2 а.с.140). Крім того, всі матеріали провадження із відеозаписами були досліджені в судовому засіданні і клопотань про визнання їх недопустимими від учасників кримінального провадження не надходило.
Враховуючи наведене, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, вважає, що докази, які зібрані стороною обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, є належними, допустимими і достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для постановлення обвинувального вироку.
Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978р., «Коробов проти України» від 21.10.2011р. «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».
Оцінивши усі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК України з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 в інкримінованому йому злочині, оскільки ці докази доповнюють один одного та у своїй сукупності разом з іншими доказами є достатніми для висновку про доведеність обвинувачення поза розумним сумнівом.
Дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заявили цивільні позови про стягнення із Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма «МІЛАГРО УКРАЇНА», Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням. ОСОБА_3 залучений якості третьої особи на стороні відповідача.
Представник ПП ВКФ «МІЛАГРО УКРАЇНА» надав суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог до ПП ВКФ «МІЛАГРО УКРАЇНА» про стягнення моральної шкоди в зв`язку з недоведеністю та завищенням розміру моральної шкоди.
Представник Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» надав суду відзив на позовну заяву згідно якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог, так як вказані позови подані передчасно, на даний час не встановлено вину обвинуваченого, а також не дослідженні всі квитанції щодо матеріальних витрат.
Дослідивши матеріали цивільного позову потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма «МІЛАГРО УКРАЇНА», Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням, суд вважає, що вимоги потерпілих підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.
Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
За загальними правилами, визначеними ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України, тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП.
Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто, відповідальність юридичної або фізичної особи настає, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.
Положеннями ст. 1194 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі -Закон №1961-ІV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 23 Закону №1961-ІV передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до положень ст. 26-1 Закону №1961-ІV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
В судовому засіданні встановлено, що відповідальність водія транспортного засобу «DAF-XF-105.410», реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент вчинення ДТП була застрахована Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «УСГ». ОСОБА_3 на момент вчинення ДТП, а також на даний час працює водієм Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма «МІЛАГРО УКРАЇНА» та 16 жовтня 2023 року виконував покладені на нього обов`язки водія, а саме керував сідловим тягачем «DAF-XF-105.410», реєстраційний номер НОМЕР_1 (т.1 а.с. 30, 32), тому шкоду, заподіяну внаслідок ДТП повинно відшкодовувати Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ», як страховик, а у разі недостатності сум страхового відшкодування - Приватне підприємство Виробничо-комерційна фірма «МІЛАГРО УКРАЇНА» як роботодавець ОСОБА_3 та власник транспортного засобу в частині різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вимог про стягнення моральної шкоди із Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» не заявляли.
Крім цього, потерпіла ОСОБА_5 просила стягнути з Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма «МІЛАГРО УКРАЇНА» 300000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а потерпілий ОСОБА_6 200000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України і полягають у її відшкодуванні особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім завдання шкоди ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яка відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.
Згідно з вимогами ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним завданій шкоді.
Так, в результаті ДТП потерпілі отримали численні травми, тривалий час лікувались, що підтверджується виписками з історії хвороб, ОСОБА_5 і на даний час продовжує лікуватись, так як внаслідок отриманих травм повністю не відновились функції руки, перенесли оперативне втручання, зазнали значного фізичного болю. Під час перебування ОСОБА_5 в лікарні помер її чоловік і вона не змогла бути на його похованні. Незважаючи на тривале лікування, рука в неї і наданий час не працює повністю, змінився її спосіб життя, вона не могла виконувати свої службовці функції, так як працює нотаріусом. Всі викладені фактори позначаються на їх психічному та фізичному стані, вимагає він них додаткових зусиль. Однак, визначений потерпілою ОСОБА_5 розмір моральної шкоди в 300000 грн., суд вважає явно завищеним. Тому, з урахуванням обставин справи, поведінки обвинуваченого, враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив злочин з необережності, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнути з Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма «МІЛАГРО УКРАЇНА»: на користь потерпілої ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200000 грн., а на користь ОСОБА_6 100000 грн.
Суд не приймає до уваги доводи Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» в частині того, що потерпілі звернулись до суду передчасно виходячи зі слідуючого.
Визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком врегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст.124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.
Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.
Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст.286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.
Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст.35 Закону, передбачає відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст.128 КПК України.
Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року (справа №465/4621/16-к) і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим.
Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просили стягнути із ПП ВКФ «МІЛАГРО УКРАЇНА» на їх користь процесуальні витрати, а саме витрати на правову допомогу в сумі 8000 грн. та 4000 грн. відповідно.
Згідно з положеннями ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат, які розподіляються за правилами, встановленими ст. 124 вказаного Кодексу, а не в рамках вирішення цивільного позову. У зв`язку з ухваленням обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, тому в цій частині цивільного позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ПП ВКФ «МІЛАГРО УКРАЇНА» необхідно відмовити.
Відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обгрунтованим за розміром.
При визначенні обгрунтованого розміру гонорару беруть до уваги такі фактори: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання дорученням; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання у звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження;
4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 6) досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта щодо строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи об`єм матеріалів та роботи, виконаної представником, складність провадження, тривалість судових засідань, суд вважає, що вказані витрати на правову допомогу обгрунтовані, належно підтверджені (т.1 а.с. 49), а тому рахує можливим стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 процесуальні витрати на користь потерпілої ОСОБА_5 8000 грн. та на користь ОСОБА_6 4000 грн.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Обставин, що обтяжують чи пом`якшують покарання обвинуваченого у судовому засіданні не встановлено.
ОСОБА_3 хоча і визнав частково свою вину, однак в своїх показав повідомив, що він не вважає себе винним, що свідчить про відсутність щирого каяття з боку обвинуваченого. Як пояснив обвинувачений в судовому засіданні, кошти потерпілій перерахувала організація, в якій він працював, за його клопотанням.
При обранні покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.65 КК України суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину, працює з 13.11.2020 року у приватному підприємстві Виробничо-комерційна фірма «Мілагро Україна» на посаді водія автотранспортних засобів, думку потерпілих про призначення суворого покарання, та вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 не можливе без ізоляції від суспільства (т.2 а.с. 102-109).
Підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_3 не має, так як будь-які пом`якшуючі вину ОСОБА_3 обставини в судовому засіданні не встановлені.
За таких обставин, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приймаючи до уваги обставини, вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення з необережності, думки прокурора про призначення покарання ОСОБА_3 у виді обмеження волі, думку потерпілих про призначення суворого покарання, вважає за можливе призначити покарання у виді арешту в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України, а також застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Положення ст. 75 КК України не підлягають застосуванню, оскільки ст.75 КК України може застосовуватись при призначенні судом покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 не має.
Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
За вимогами ч. 4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчих суддів під час досудового розслідування.
Керуючись ст.ст. 370, 374-376 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст. 286 КК України шість місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання даного вироку.
Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами підлягає реальному виконанню.
Цивільний позов ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма «МІЛАГРО УКРАЇНА», Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ», третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_3 , про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, задовольнити частково.
Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальних збитків 224082 грн. 63 коп.
Стягнути із Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма «МІЛАГРО УКРАЇНА» на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200000 гривень 00 коп.
Стягнути із Приватного підприємства Виробничо-комерційна фірма «МІЛАГРО УКРАЇНА» на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн. 00 коп.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовити.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 процесуальні витрати в сумі 8000 гривень 00 коп.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 процесуальні витрати в сумі 4000 гривень 00 коп.
Речові докази по справі після вступу вироку в законну силу: свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 на легковий автомобіль VOLKSWAGEN TOURAN н.з. НОМЕР_2 та автомобіль марки VOLKSWAGEN TOURAN н.з. НОМЕР_2 , сірого кольору, які зберігаються у власника ОСОБА_9 залишити йому за належністю; - свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_5 на вантажний сідловий тягач DAF XF 105.410 н.з. НОМЕР_1 та вантажний-спеціалізований сідловий тягач DAF XF 105.410 н.з. НОМЕР_1 , синього кольору, які зберігаються у власника Приватного підприємства ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА «МІЛАГРО Україна» - залишити йому за належністю, скасуваши арешт на вказане майно, який було накладено відповідно до ухвали слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2023 року.
На вирок може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 днів з моменту його проголошення до Одеського апеляційного суду через Любашівський районний суд Одеської області.
Копію вироку вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_3 , захиснику адвокату ОСОБА_8 , потерпілим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представнику потерпілих ОСОБА_7 .
Суддя: ОСОБА_1