Справа № 202/2822/25
Провадження № 1-кс/202/2291/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , отримавши клопотання слідчого СВ ВП № 2 Дніпровського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.02.2025 року за №0000278, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП № 2 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 за погодженням із прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.02.2025 року за №0000278 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Дослідивши клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст.94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститись і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Клопотання слідчого, прокурора про арешт майна повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Натомість, звертаючись до слідчого судді із клопотанням, слідчий не визначив мету відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, зазначивши просто метою збереження речових доказів.

При цьому до клопотання не долучено матеріалів на підтвердження процесуального статусу особи, на майно якої планується накласти арешт.

Витяг з ЄРДР взагалі не містить у себе будь яких відомостей, про час місце, предмет злочину, потерпілих від злочину осіб, а в матеріалах клопотання відсутні посилання на заяви від потерпілих, їх допит або інші докази, які б підтверджували обґрунтованість клопотання про накладення арешту на квартиру та споруду автостоянки.

Крім того, слідчий суддя зауважує, що відповідно до ч.1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Частина 1 статті 64-2 КПК України визначає, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Згідно з ч. 2 ст. 64-2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Таким чином, із клопотанням про арешт майна третьої особи має право звернутися виключно прокурор.

Відповідно ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що дане клопотання про арешт майна підлягає поверненню прокурору для усунення вказаних вище недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-172, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 Дніпровського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_2 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.02.2025 року за №0000278 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України про арешт майна - повернути прокурору Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_5 для усунення виявлених недоліків.

Встановити строк усунення недоліків - сімдесят дві години, з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1