ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року

м. Київ

Справа № 386/745/22

Провадження № 51-3996 км 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

захисника (відеоконференція) ОСОБА_7 ,

засудженого (відеоконференція) ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора з доповненням, касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Кропивницького апеляційного суду від 30 травня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000144 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 115 КК України.

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Гайворонський районний суд Кіровоградської області вироком від 15 листопада 2023 року визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень і призначив йому покарання: за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки і 6 місяців; за ч. 1 ст. 119 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців.

На підставі положень ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим суд остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців.

Суд першої інстанції встановив, що в липні 2012 року, точного часу та дати судом не встановлено, ОСОБА_8 , перебуваючи в гаражі за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , в ящику з інструментами виявив предмет, ззовні схожий на пістолет, та чотири набої до вогнепальної зброї калібром 5,6 мм, які залишив зберігати за місцем свого проживання без передбаченого законом дозволу.

14.04.2022 в період з 00:20 по 01:50 працівниками поліції під час проведення огляду домоволодіння в приміщенні житлового будинку виявлено та вилучено пістолет, три набої до вогнепальної зброї та стріляну гільзу.

Крім того 13.04.2022 близько 22:00 ОСОБА_8 перебував у будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 . В цей час на територію домоволодіння прийшов ОСОБА_9 , який, постукавши у вікно будинку, почав виражатись нецензурною лайкою та вимагав відчинити.

Внаслідок цього ОСОБА_8 , не з`ясовуючи, хто до нього прийшов, та не маючи наміру заподіяти ОСОБА_10 смерті, виявляючи необережність у виді злочинної недбалості, оскільки не передбачав наслідку у вигляді смерті потерпілого, хоча повинен і міг передбачити; взявши в приміщенні будинку пневматичний пістолет, який перероблено під пістолет для відстрілу набоїв калібру 5,6 мм, відчинив вхідні двері будинку та, стоячи в дверях будинку, побачивши за два метри від себе силует людини, який почав рухатися в його напрямку; не усвідомлюючи, однак маючи можливість в обстановці, яка склалася, усвідомлювати відсутність реального суспільного небезпечного посягання, здійснив один постріл з вищевказаного пістолета в голову ОСОБА_9 , внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у лікарні.

Кропивницький апеляційний суд 30 травня 2024 року вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації діянь та призначеного покарання скасував і ухвалив в цій частині новий вирок.

Визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень і призначив йому покарання: за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 1 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 8 років.

На підставі положень ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим апеляційний суд остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Перекваліфіковуючи діяння ОСОБА_8 , апеляційний суд вказав, що усі встановлені обставини справи, зокрема, обстановка вчинення злочину (час, місце) відстань, з якої здійснювався постіл, знаряддя злочину, локалізація тілесних ушкоджень та поведінка ОСОБА_8 після цього вказують про наявність у нього умислу саме на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_9 , а тому його дії за ч. 1 ст. 115 КК України органом досудового розслідування кваліфіковані правильно.

Враховуючи викладене, апеляційним судом викладено формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 115 КК України такого змісту.

13.04.2022 близько 22.00 ОСОБА_8 знаходився у будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 . В цей час на територію домоволодіння ОСОБА_8 прийшов ОСОБА_9 , який, постукавши у вікно будинку, почав виражатись нецензурною лайкою та вимагав відчинити двері. В результаті у ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, взявши в приміщенні будинку пневматичний пістолет, який перероблено у пістолет для відстрілу набоїв калібру 5,6 мм, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 і бажаючи їх настання, відчинив вхідні двері будинку і здійснив один постріл з вищевказаного пістолету в голову ОСОБА_9 , спричинивши йому рану у ділянці лівої брови, що проникає у черепну порожнину із забоєм та розтрощенням головного мозку, субдуральної гематоми праворуч, субарахноїдального крововиливу, перелому кісток склепіння, основи черепа, крововиливу в м`які тканини голови. ІНФОРМАЦІЯ_2 о 21:30 ОСОБА_9 , не приходячи до свідомості, помер у лікарні.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Кропивницького апеляційного суду від 30 травня 2024 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.

На обґрунтування своїх вимог прокурор вважає, що апеляційний суд не достатньо врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до особливо тяжких злочинів; наслідки вчиненого, дані, що характеризують особу засудженого, який вину у вчиненому не визнав, не виражав жодного каяття по відношенню до вчиненого, не відшкодував потерпілій шкоду. Тому прокурор вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання, наближене до мінімального, є зам`яким.

Також прокурор подав доповнення до своєї касаційної скарги, у яких просить скасувати оскаржуваний вирок апеляційного суду також з мотивів порушення апеляційним судом положень ст. 23 КПК України щодо безпосередності дослідження доказів, зокрема показів свідка ОСОБА_11 , а також з мотивів посилання апеляційним судом на недопустимий доказ, а саме на пояснення, надані обвинуваченим в ході проведення судово-психіатричної експертизи щодо нього.

Захисник ОСОБА_6 та засуджений ОСОБА_8 у своїх касаційних скаргах просять вирок апеляційного суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 119 КК України, призначити за цією статтею покарання в межах санкції й остаточне покарання призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Захисник та засуджений у своїх касаційних скаргах, які здебільшого є аналогічними за змістом, не погоджуються з кваліфікацією діянь ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Вважають, що з урахуванням часу вчинення кримінального правопорушення, конкретних обставин, поведінки потерпілого діяння засудженого правильно були кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 119 КК України.

При цьому посилаються на те, що потерпілий в темну пору доби, за відсутності штучного освітлення, в період дії комендантської години, неочікувано, без запрошення та дозволу проник на територію домоволодіння засудженого, став стукати по вікнах і висловлюватись нецензурною лайкою, чим поставив ОСОБА_8 в стан уявної оборони, внаслідок чого останній, неправильно оцінивши ситуацію, навмання вистрілив у силует, що призвело до фатальних наслідків. При цьому стверджують, що умислу на вбивство ОСОБА_9 засуджений не мав.

Також засуджений і захисник посилаються на істотні порушення вимог КПК України. Зокрема зазначають, що апеляційним судом порушено принцип безпосередності дослідження доказів, а саме: перекваліфіковуючи діяння обвинуваченого, суд апеляційної інстанції послався на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які апеляційним судом безпосередньо не допитувались, надавши їм при цьому іншу оцінку, ніж суд першої інстанції.

Захисник ОСОБА_7 подав заперечення на касаційну скаргу прокурора, у якому висловлює незгоду з доводами касаційної скарги і просить перекваліфікувати дії засудженого з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України.

Позиції учасників судового провадження

Засуджений та захисники підтримали касаційні скарги сторони захисту і заперечили проти задоволення касаційної скарги прокурора.

Прокурор підтримала касаційну скаргу сторони обвинувачення з доповненням і частково підтримала касаційні скарги сторони захисту.

Іншим учасникам судового провадження були надіслані повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судове рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судом норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Приписами ст. 438 КПКУкраїнивстановлено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

При цьому положеннями ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За вимогами ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до положень статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Для постановлення такого судового рішення апеляційний суд із дотриманням визначеної главою 31 КПК України процедури повинен перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості (це передбачає оцінку оскарженого судового рішення на відповідність нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам провадження та дослідженим у судовому засіданні доказам), а також ухвалити рішення, яке повною мірою відповідатиме вимогам ст. 370 КПКУкраїни, а також положенням статей 419, 420 КПК України.

При цьому така перевірка має бути зроблена із додержанням усіх вимог чинного законодавства, об`єктивно, неупереджено, а її результатом має бути законне та справедливе вирішення поданих апеляційних скарг для реалізації прав кожного на справедливий суд і перевірку законності й обґрунтованості оскаржених рішень суду першої інстанції.

Одночасно для виконання завдань, визначених у ст. 2 КПК України, апеляційний суд повинен вжити всіх передбачених кримінальним процесуальним законом засобів, у тому числі в певних випадках, дослідити докази у провадженні у порядку, визначеному ч. 3 ст. 404 КПК України.

Разом з тим якщо в апеляційному суді постає питання про встановлення певного факту в інший спосіб, ніж це було здійснено у суді першої інстанції, тоді повнота дослідження доказів щодо цього факту має бути забезпечена у повному обсязі, що означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису та відеозапису тощо.

Однак апеляційним судом не дотримано цих вимог процесуального закону.

Згідно з ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту вироку суду першої інстанції вбачається, що, ухвалюючи рішення про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 119 КК України, суд першої інстанції виходив з фактичних обставин, встановлених на підставі сукупності безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема документів та показань обвинуваченого, потерпілої, свідків.

При цьому, обґрунтовуючи свої висновки про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 115 КК України, у чому він обвинувачувався, на ч. 1 ст. 119 КК України, суд першої інстанції послався в першу чергу на показання потерпілої ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , які сприймались місцевим судом безпосередньо під час їх допиту в судовому засіданні.

Зокрема суд вказав, що відсутність у обвинуваченого ОСОБА_8 умислу на вбивство ОСОБА_9 об`єктивно підтверджується показами потерпілої ОСОБА_16 та свідків, які вказали, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були дружні стосунки, вони ніколи не конфліктували.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду щодо ОСОБА_8 в частині кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 119 КК України, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, і призначити йому відповідне покарання. Також прокурор просив повторно дослідити письмові матеріали кримінального провадження.

Апеляційний суд частково задовольнив клопотання прокурора, повторно допитав обвинуваченого та обмежився дослідженням висновку експерта від 26.05.2022 № 565 щодо тілесних ушкоджень та причин смерті потерпілого, протоколу огляду місця події від 14.04.2022, протоколу проведення слідчого експерименту від 15.04.2022 року за участю ОСОБА_8 , висновку судово-психіатричного експерта від 27.05.2022 № 153, характеризуючими даними, й дійшов до переконання про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

При цьому, не погоджуючись з судом першої інстанції та обґрунтовуючи свої висновки щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України, апеляційний суд, не допитуючи свідків, виклав у вироку показання свідка ОСОБА_11 у власній редакції й на їх підставі встановив нові фактичні обставини, зокрема вказав про наявність конфлікту, сварки між ОСОБА_8 та ОСОБА_19 у день вчинення кримінального правопорушення; висловив незгоду з судом першої інстанції про дружні та приятельські стосунки між потерпілим та обвинуваченим.

Таким чином, скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 119 КК України і ухвалюючи новий вирок, у якому його діяння кваліфіковане за ч. 1 ст. 115 КК України, суд апеляційної інстанції не дослідив безпосередньо доказів, які були предметом дослідження суду першої інстанції, однак при цьому встановив на їх підставі нові фактичні обставини і надав їм власну, відмінну від позиції місцевого суду оцінку, що суперечить вимогам ст. 23 КПК України.

Крім цього, на підтвердження висновків про правильність кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 115 КК України апеляційний суд у вироку послався на «перші пояснення підозрюваного», отримані на початковому етапі досудового розслідування, а також на пояснення ОСОБА_8 комісії лікарів психіатрів, які зазначені у висновку № 153 від 22.05.2022.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів у кримінальному провадження щодо злочинів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Тобто пояснення не є джерелом доказів у кримінальному провадженні щодо злочинів.

За змістом позиції об`єднаної палати ККС ВС від 03 квітня 2023 року у справі № 537/984/20 суд апеляційної інстанції має право повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, безвідносно до того, чи заявлено клопотання про повторне дослідження доказів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наведені порушення КПК України є істотними, оскільки могли перешкодити апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі в аспекті правильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Стосовно доводів касаційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання, колегія суддів не вважає їх обґрунтованими, вбачаючи, що за умови підтвердження у порядку, передбаченому КПК України, правильності кваліфікації дій засудженого саме за ч. 1 ст. 115 КК України в такому ж обсязі обвинувачення; враховуючи аналогічні обставини, які обтяжують та/чи пом`якшують покарання, а також аналогічні дані про особу обвинуваченого, покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років вбачається достатнім для виправлення особи та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Таким чином, враховуючи, що прокурор у касаційній скарзі також висловлює прохання про скасування ухвали апеляційного суду з призначенням нового апеляційного розгляду, колегія суддів вбачає, що касаційні скарги засудженого, захисника та прокурора підлягають задоволенню частково, вирок Кропивницького апеляційного суду від 30 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в апеляційному суді.

Під час нового апеляційного розгляду необхідно врахувати вищенаведене й постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

При цьому колегія суддів касаційного суду з метою недопущення будь-якого впливу на позицію суду при новому розгляді, не вбачає доцільним висловлюватися щодо обґрунтованості інших доводів касаційних скарг засудженого та захисника, аналіз яких може бути пов`язаний з необхідністю дослідження фактичних обставин справи, що не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Крім цього, беручи до уваги, що вирок апеляційного суду скасовується з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, й відповідно вирок суду першої інстанції стає таким, що не набрав законної сили, колегія суддів Верховного Суду вважає необхідним з метою запобігання ризику переховування ОСОБА_8 від суду, враховуючи особливості касаційного розгляду, передбачені главою 32 КПК України, обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Тому, керуючись положеннями статтями 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора з доповненням, касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Кропивницького апеляційного суду від 30 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 13 лютого 2025 року включно.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3