Справа №463/2329/25
Провадження №1-кс/463/2471/25
УХВАЛА

про накладення арешту

17 березня 2025 року місто Львів

Слідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 , погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва Управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000279 від 21.11.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України,

встановила:

старший слідчий в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором другого відділу процесуального керівництва Управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000279 від 21.11.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України, про накладення арешту.

В обґрунтування клопотання слідчий покликався на те, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000279 від 21.11.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області № 544 о/с від 30.11.2021 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 призначено на посаду інспектора відділу реагування патрульної поліції Яворівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області (надалі ВРПП Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області).

Згідно з вимогами ст. ст. 19, 68 Конституції України ОСОБА_5 зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також неухильно їх додержуватись.

Стаття 1 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з абз. 1 ст. 2 Розділу І Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронними органами є зокрема органи Національної поліції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань зокрема: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Таким чином, ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді інспектора ВРПП Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області постійно здійснює функції представника влади, а відтак є службовою особою правоохоронного органу.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» вбачається, що поліцейські повинні неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію» на працівників поліції (поліцейських та державних службовців) поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до підпункту «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема поліцейські.

Згідно з ст. 22 вказаного Закону, особам, зазначеним ч. 1 ст. 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Проте, у порушення указаних вище вимог чинного законодавства ОСОБА_5 , будучи інспектором ВРПП Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області,тобто працівником правоохоронного органу та службовою особою, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, з метою особистого збагачення, за попередньою змовою групою осіб, вимагав та одержав неправомірну вигоду для себе та третьої особи за невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого йому службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, а у подальшому вказані дії вчинив повторно, за наступних обставин.

11.07.2024, близько 23.00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи під час виконання своїх службових обов`язків по забезпеченню публічної безпеки та порядку, спільно із поліцейським ВРПП Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 у складі автопатруля з позивним «Тезис 551» на території с. Бірки Івано-Франківської селищної громади Яворівського району Львівської області (більш точного місця на даний час досудовим розслідуванням не встановлено), побачили, що по дорозі рухається скутер марки «Yamaha».

Побачивши вказаний скутер, у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виник спільний умисел на одержання неправомірної вигоди від водія вказаного скутера за нескладення стосовно останнього документів (протоколів, постанов) про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху.

Реалізовуючи свій спільний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, з метою особистого збагачення, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , використавши проблискові маячки червоного та синього кольорів службового автомобіля, здійснили зупинку скутера марки «Yamaha», водієм якого була ОСОБА_7 .

Після зупинки вказаного скутера, ОСОБА_5 підійшов до водія ОСОБА_7 та, у ході спілкування з останньою, ствердив, що ОСОБА_7 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що тягне за собою складення відповідного протоколу та притягнення її до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП, після чого до них підійшов ОСОБА_6 .

Під час подальшої розмови, за участю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_5 створював перед ОСОБА_7 , видимість законності дій працівників поліції, а ОСОБА_6 продовжив стверджувати, що ОСОБА_7 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що тягне за собою складення протоколу та притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, та у подальшому висунув ОСОБА_7 вимогу надання йому та ОСОБА_5 неправомірної вигоди у сумі 10000 грн. за невчинення цих дій, що входили до службових повноважень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як поліцейських.

Розуміючи, що у випадку відмови від надання неправомірної вигоди ОСОБА_5 та ОСОБА_6 будуть порушені її законні права та інтереси, а саме останніми буде складено стосовно неї незаконний протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, що у подальшому може негативно позначитися на її звичній життєдіяльності та потягне за собою наслідки у вигляді необхідності оплати юридичної допомоги, а також відвідувань судів та інших державних органів, ОСОБА_7 була змушена погодитись на вказану вимогу, висунуту ОСОБА_6 , однак повідомила ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що грошових коштів у вказаній сумі вона не має, а всі її грошові кошти знаходяться на банківській карті.

Надалі ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_7 сісти у службовий автомобіль поліції, де вказав відкрити на своєму мобільному телефоні мобільний застосунок «Приват 24», після чого взяв у ОСОБА_7 її мобільний телефон та розпочав процедуру переказу грошових коштів, наявних на банківській карті ОСОБА_7 у сумі 6000 грн. Однак, на прохання ОСОБА_7 , ОСОБА_6 зменшив вказану суму до 4000 грн., після чого о 23.10 год. через мобільний застосунок «Приват 24» переказав на банківську картку « НОМЕР_1 », яка оформлена на ОСОБА_8 , котра є тіткою (рідною сестрою матері) ОСОБА_6 та використовувалась ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , грошові кошти у сумі 4000 грн., які ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, отримали в якості неправомірної вигоди, яку попередньо вимагали, за нескладення протоколу про вчинення ОСОБА_7 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Окрім цього, 09.11.2024, близько 02.00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи під час виконання своїх службових обов`язків по забезпеченню публічної безпеки та порядку, спільно із поліцейським ВРПП Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 у складі автопатруля з позивним «Тезис 101» на території с. Вовча Гора Яворівської міської громади Яворівського району Львівської області (більш точного місця на даний час досудовим розслідуванням не встановлено), побачили, що по дорозі рухається автомобіль марки «Пежо 3008», реєстраційний номер « НОМЕР_2 ».

Побачивши вказаний автомобіль, у ОСОБА_5 та ОСОБА_9 повторно виник спільний умисел на одержання неправомірної вигоди від водія вказаного автомобіля за нескладення стосовно останнього документів (протоколів, постанов) про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху.

Реалізовуючи свій спільний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, з метою особистого збагачення, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , використавши проблискові маячки червоного та синього кольорів службового автомобіля, здійснили зупинку автомобіля марки «Пежо 3008», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », водієм якого був ОСОБА_10 .

Після зупинки вказаного автомобіля, до водія ОСОБА_10 підійшов спочатку ОСОБА_9 , а у подальшому ОСОБА_5 , котрі у ході спілкування з ОСОБА_10 , ствердили, що той перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що тягне за собою складення відповідного протоколу та притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП, після чого висунули ОСОБА_10 вимогу надання їм неправомірної вигоди у сумі 10000 грн. за невчинення цих дій, що входили до службових повноважень ОСОБА_5 та ОСОБА_9 як поліцейських.

Розуміючи, що у випадку відмови від надання неправомірної вигоди ОСОБА_5 та ОСОБА_9 будуть порушені його законні права та інтереси, а саме останніми буде складено стосовно нього незаконний протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, що у подальшому може негативно позначитися на його звичній життєдіяльності та потягне за собою наслідки у вигляді необхідності оплати юридичної допомоги, а також відвідувань судів та інших державних органів, а також спричинить незручності при проходженні військової служби, ОСОБА_11 був змушений погодитись на вказану вимогу, висунуту ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , однак повідомив, що має при собі лише 5000 грн готівкових коштів, а 5000 грн. має на банківській картці.

Надалі, ОСОБА_9 продиктував ОСОБА_10 номер банківської картки « НОМЕР_3 », яка оформлена на ОСОБА_12 , та використовувалась ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , а ОСОБА_10 о 02.03 год. через мобільний застосунок «Приват 24» переказав на вказану картку грошові кошти у сумі 5000 грн., після чого передав ОСОБА_9 готівкові кошти у сумі 5000 грн., тобто в загальному надав працівникам поліції грошові кошти в сумі 10000 грн., які ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, отримали в якості неправомірної вигоди, яку попередньо вимагали, за нескладення протоколу про вчинення ОСОБА_10 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Окрім цього, 27.12.2024, близько 03.00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи під час виконання своїх службових обов`язків по забезпеченню публічної безпеки та порядку, спільно із поліцейським ВРПП Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 у складі автопатруля з позивним «Тезис 101» на автодорозі поблизу селища Немирів Яворівської міської громади Яворівського району Львівської області (більш точного місця на даний час досудовим розслідуванням не встановлено), побачили, що по дорозі рухається автомобіль марки «Volvo V50» реєстраційний номер « НОМЕР_4 ».

Побачивши вказаний автомобіль, у ОСОБА_5 та ОСОБА_9 повторно виник спільний умисел на одержання неправомірної вигоди від водія вказаного автомобіля за нескладення стосовно останнього документів (протоколів, постанов) про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху.

Реалізовуючи свій спільний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, з метою особистого збагачення, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , використавши проблискові маячки червоного та синього кольорів службового автомобіля, здійснили зупинку автомобіля марки «Volvo V50» реєстраційний номер « НОМЕР_4 », водієм якого був ОСОБА_13 .

Після зупинки вказаного автомобіля, до водія ОСОБА_10 підійшов спочатку ОСОБА_9 , а у подальшому ОСОБА_5 , котрі у ході спілкування з ОСОБА_13 , ствердили, що той перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що тягне за собою складення відповідного протоколу та притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП, після чого висунули ОСОБА_10 вимогу надання їм неправомірної вигоди у сумі 8500 грн. за невчинення цих дій, що входили до службових повноважень ОСОБА_5 та ОСОБА_9 як поліцейських.

Розуміючи, що у випадку відмови від надання неправомірної вигоди ОСОБА_5 та ОСОБА_9 будуть порушені його законні права та інтереси, а саме останніми буде складено стосовно нього незаконний протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, що у подальшому може негативно позначитися на його звичній життєдіяльності та потягне за собою наслідки у вигляді необхідності оплати юридичної допомоги, а також відвідувань судів та інших державних органів, а також спричинить незручності при проходженні військової служби, ОСОБА_11 був змушений погодитись на вказану вимогу, висунуту ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , однак повідомив, що має лише 4000 грн. банківській картці.

У подальшій розмові, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 погодилися зменшити суму неправомірної вигоди, яку вони вимагали у ОСОБА_13 з 8500 грн. до 4000 грн.

Надалі, ОСОБА_9 продиктував ОСОБА_13 номер банківської картки « НОМЕР_3 », яка оформлена на ОСОБА_12 , та використовувалась ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , а ОСОБА_13 о 03.23 год. через мобільний застосунок «Приват 24» переказав на вказану картку грошові кошти у сумі 4000 грн., які ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, отримали в якості неправомірної вигоди, яку попередньо вимагали, за нескладення протоколу про вчинення ОСОБА_13 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 ч. 3 ст. 368 КК України:

- одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе та третьої особи за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди;

- одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе та третьої особи за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди.

Враховуючи вищезазначене, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що підозрюваному ОСОБА_5 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,25 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)) за адресою: Львівська область, Яворівський район, с. Коханівка, кадастровий номер: :10:001:0134, реєстраційний номер: 258.

Вказане майно може бути відчужене з метою його подальшого приховання та могло бути набутим ним в результаті вчинення кримінального правопорушення.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_5 достовірно знаючи, що в разі визнання його винним у вчиненні злочину, належне майно підлягатиме конфіскації майна як виду покарання.

У зв`язку із викладеним, приймаючи до уваги обставини кримінального правопорушення та здобуті під час досудового розслідування докази, на даний час в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що у разі незастосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження вказане майно, може бути відчужене, приховане, спотворене та витрачене, що негативно вплине на забезпечення завдань кримінального провадження.

А тому, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, недопущення їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, вимушені звертатись до суду з даним клопотанням.

Слідчий в судове засідання не з`явився, у поданому клопотанні просив справу слухати у його відсутності та таке задовольнити.

Представник власника майна у судове засідання не з`явився про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання та матеріали, що долучені до нього, слідча суддя дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження

Положення ч. 3 ст. 132 КПК України встановлюють те, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Як зазначено вище, згідно ч.ч. 1, 2, 3, 4, 10 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме конфіскації майна як виду покарання у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 цієї статті визначено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведене необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як вбачається з витягу з ЄРДР, 21.11.2024 до ЄРДР за № 0000279 внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України.

Досудове розслідування розпочато за фактом того, що ОСОБА_5 , будучи інспектором ВРПП Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області,тобто працівником правоохоронного органу та службовою особою, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, з метою особистого збагачення, за попередньою змовою групою осіб, вимагав та одержав неправомірну вигоду для себе та третьої особи за невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого йому службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, а у подальшому вказані дії вчинив повторно.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 ч. 3 ст. 368 КК України:

- одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе та третьої особи за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди;

- одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе та третьої особи за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно зі ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого (прокурора), який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Дослідження матеріалів клопотання, враховуючи викладену у ньому фабулу кримінального правопорушення, формує у слідчої судді внутрішнє переконання того, що могли мати місце обставини кримінальних правопорушень, у зв`язку з яким подається клопотання, тому слідча суддя вважає доведеним, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінальних правопорушень такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому, слідча суддя вважає, що на цьому етапі досудового розслідування слідча суддя не може вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі встановлювати наявність складу злочину, винуватість осіб чи ступінь їх вини.

Враховуючи встановлені обставини кримінального провадження та мету, з якою звернувся слідчий для накладення арешту на майно, що знаходиться у володінні ОСОБА_5 , за відсутності беззаперечних доказів на спростування презумпції власності, слідча суддя вважає застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження на цій стадії обґрунтованим та виправданим.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідча суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. Водночас, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

При розгляді клопотання, слідчою суддею не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, який в цьому випадку є найбільш дієвим та виправдовує ступінь втручання у право власності ОСОБА_5

Слідча суддя звертає увагу, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Вирішуючи питання щодо способу арешту майна, який підлягає застосуванню, слідча суддя враховує конкретні обставини провадження, а також пропорційність втручання в права та інтереси власника майна.

Отже, слідча суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки сприятимуть досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування та забезпечення конфіскації майна як виду покарання, таке втручання у право на власність є пропорційним, та відповідає забезпеченню розумного балансу між завданнями кримінального провадження та майновими інтересами власника майна, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням, а тому таке підлягає до задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Разом з тим, слід роз`яснити власнику чи володільцю майна, що ч. 2 ст. 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст. 40, 131, 132, 167, 168, 170-173, 309 КПК України, слідча суддя

постановила:

клопотання старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 , погоджене прокурором другого відділу процесуального керівництва Управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000279 від 21.11.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України, задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є підозрюваним у кримінальному провадженні №0000279 від 21.11.2024, а саме на:

на земельну ділянку, площею 0,25 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка)) за адресою: Львівська область, Яворівський район, с. Коханівка, кадастровий номер: :10:001:0134, реєстраційний номер: 258.

Заборонити державним органам та органам нотаріату здійснювати реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану із відчуженням, зміною, поділом заставою або іншого зміни власників такого майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Виконання ухвали доручити старшому слідчому в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідча суддя ОСОБА_1