Справа 688/224/25
№ 1-в/688/52/25
Ухвала

Іменем України

12 лютого 2025 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань у м. Шепетівка клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мерефа Харківського району Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про приведення вироку у відповідність до вимог чинного законодавства,

встановив:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про приведення вироку у відповідність до вимог чинного законодавства у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким зменшено межі покарання за вчинення кримінального правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 Кримінального процесуального кодексу України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, а саме - місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати питання, тому числі, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і 3 ст. 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті цього Кодексу, має право вирішувати питання про усякого роду сумніви і протиріччя, які виникають при виконанні вироку.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України питання, передбачені п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, вирішуються судом в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, передбачені п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у ч. 1 ст. 5 КК України. Згідно із частиною першою цієї статті закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ХІ від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, внесено зміни до КУпАП, а саме статтю 51 КУпАП викладено в редакції, яка визначає відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дія Закону «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024, має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Харківського районного суду Харківської області від 15 березня 2019 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 року з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. За вироком суду загальна вартість таємно викраденого чужого майна за ч. 3 ст. 185 КК України становить 6627,84 грн.

Враховуючи наведені норми закону, суд встановив, що застосовуючи зворотну дію закону у часі на момент вчинення ОСОБА_3 злочину, за який він засуджений, слід дійти висновку, що особа, яка вчинила крадіжку майна, може бути притягнута до кримінальної відповідальності у разі, якщо сума викраденого майна станом на момент вчинення правопорушення у 2018 році перевищує 1762 грн (січень) та 1841 грн (вересень), у 2019 р. перевищує 1921 грн. У даному випадку вартість викраденого майна сума є більшою за два неоподатковуваних мінімуму доходів громадян, таким чином кримінальне правопорушення, за вчинення якого ОСОБА_3 був засуджений вироком Харківського районного суду Харківської області від 15 березня 2019 року, залишається кримінально караним правопорушенням.

Також, ОСОБА_3 засуджений вироком Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 15 березня 2019 року остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

За вироком суду загальна вартість таємно викраденого чужого майна за ч. 2 ст. 185 КК України становила 2505,60 грн, що станом на день вчинення крадіжки складає суму більшу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (понад 2007 грн), загальна вартість викраденого чужого майна за ч. 3 ст. 185 КК України становила 1002 грн, що станом на день вчинення крадіжки 19.08.2021 становить суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2379 грн).

Суд вважає, що в зв`язку з декриміналізацією крадіжки майна розміром до 2 нмдг, особи, засуджені за такі крадіжки, підлягають звільненню від призначеного покарання.

Враховуючи те, що вартість викраденого засудженим майна за вироком Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України становила 1002 грн, тобто вказана сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону України №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2379 грн, то з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, засуджений підлягає звільненню від призначеного покарання за ч. 3 ст. 185 КК України за вироком Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2021 року.

З огляду на декриміналізацію вчиненого діяння, слід привести у відповідність вирок Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2021 року, виключивши з нього посилання на ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України та вважати ОСОБА_3 засудженим за цим вироком за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання задовольнити.

Привести вирок Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_3 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-ІХ.

Звільнити ОСОБА_3 від покарання, призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Виключити з вироку Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2021 року посилання на ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України.

Вважати ОСОБА_3 засудженим вироком Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2021 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області.

Суддя ОСОБА_4