Дата документу 10.02.2025 Справа № 334/238/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/238/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/443/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 5 грудня 2024 року, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь, Запорізької області, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п.п. 2, 3, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 2 лютого 2025 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п.п. 2, 3, 12 ч.2 ст. 115, ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 309 КК України, ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п.п. 2, 3, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст.146, п.п. 3, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 5 грудня 2024 року було продовжено застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 2 лютого 2025 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає оскаржувану ухвалу незаконною.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що прокурором не наведено існування ризиків, свідки та потерпілі вже є громадянами іншої держави, а тому не можуть бути потерпілими та свідками.

Зазначає, що сама по собі тяжкість не є самостійною підставою для тримання його під вартою.

Просить змінити йому запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та вказав, що ризики відсутні, свідки та потерпілі перебувають на тимчасово окупованих територіях. Не заперечував проти застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу без доповнень та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що оскаржувана ухвала є законною, ризики продовжують існувати. Зазначив, що обвинувачений вже змінював місце проживання, наразі місця постійного мешкання не має.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України існують та не зменшились, вказав про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, ураховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, суворість можливого покарання за злочини, передбачені п.п. 2, 3, 12 ч. 2 ст. 115, п.п. 3, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічного позбавлення волі, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Крім того, колегія суддів вважає, що відсутність постійного місця проживання у обвинуваченого ОСОБА_7 , а відповідно і відсутність стійких соціальних зв`язків, які визначаються за місцем проживання, підвищує існування ризику переховування.

На переконання колегії суддів, і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшився, адже як випливає із обвинувального акту, ОСОБА_7 інкримінується ряд умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, що характеризує його, як особу, яка схильна до вчинення злочинів.

Також, із клопотання прокурора убачаться, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше був засуджений за вчинення умисних корисливих злочинів. Вказані обставини, з огляду на те, що судимості погашені, не можуть свідчити про те, що обвинувачений є таким, що раніше судимий, разом з тим, колегія суддів вважає, що такі обставини впливають на репутацію обвинуваченого та в сукупності свідчать про те, що він схильний до злочинної діяльності.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та не зменшились з часом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 5 грудня 2024 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п.п. 2, 3, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 2 лютого 2025 року включно, залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4