ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/964/25 Справа № 185/8317/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000695 від 14 липня 2022 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка народилась у м. Тернівка Дніпропетровської області, не працевлаштованої, незаміжньої, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 24.01.2014 вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі;

- 10.06.2014 вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 115 КК України з застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнена по відбуттю строку покарання 08.07.2022 року;

обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2025 року ОСОБА_7 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10 березня 2025 року включно, без визначення застави.

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати ризики переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ці ризики є дійсними та триваючими, і такими, що виключають на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу. При наданні оцінки ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, судом враховано, що ОСОБА_7 є особою раніше судимою за особливо тяжкий злочин, що свідчить про те, що остання належних висновків для себе не зробила та є схильною до протиправної поведінки.

В апеляції:

- захисник просить ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2025 рок скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги зазначає про недоведеність заявлених ризиків та безпідставне застосування виняткового запобіжного заходу. Вказує про те, що прокурором не надано належних доказів на підтвердження заявлених ризиків, вважає, що судом всупереч практики ЄСПЛ не розглянуто питання щодо застосування альтернативного запобіжного заходу. Звертає увагу, що обвинувачена майже 2 роки та 6 місяців утримується під вартою, а тому зі сплином часу вказані ризики зменшились, оскільки остання зробила для себе належні висновки.

Прокурор та обвинувачена будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився, заяв про участь у розгляді справи не подавали, тому, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) з урахуванням позиції учасників, колегія вважає за можливе проводити судове засідання без участі прокурора та обвинуваченої.

Вислухавши захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, з викладених в ній підстав, перевіривши надані матеріали та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 були належним чином враховані обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченої під вартою.

При продовженні строку тримання ОСОБА_7 під вартою також враховані об`єктивні причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченої під вартою, а також продовження існування ризиків переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Такий висновок є законним та обґрунтованим, оскільки враховуючи тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільно інтересу, дані про особу обвинуваченої, інші обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного вбивства, тобто протиправного заподіяння смерті іншій людині, яке відповідно до приписів ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачено покарання у виді довготривалого позбавлення волі, що в сукупності дає підстави вважати, що остання усвідомлюючи покарання, яке їй загрожує, в разі визнання винуватою, може переховуватися від суду.

Звертається також увага на те, що ОСОБА_7 є особою раніше судимою за вчинення аналогічного злочину, в результаті протиправних дій якої настала смерть людини, що саме по собі свідчить про те, що остання є особою схильною до протиправної поведінки, а тому ризик вчинення іншого кримінального правопорушення не може бути нівельований шляхом застосування менш обтяжливого запобіжного заходу на даній стадії розгляду.

Конституція України найвищою соціальною цінністю визнає людину, її життя та здоров`я. Положеннями статей 3 та 27 Конституції України встановлено, що кожен має право захищати своє життя та здоров`я, життя та здоров`я інших людей від протиправних посягань.

А тому, з огляду на фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, а саме позбавлення життя особи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин в ході словесного конфлікту, яка перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння нанесла потерплій ОСОБА_8 сім колото-разіних ран ножем, в результаті чого настала її смерть, та з урахуванням того, що обвинувачена лише у 2022 році звільнилась від відбування покарання за попереднім вироком та через невеликий проміжок часу вчинила аналогічні протиправні дії, які призвели до смерті людини, тому з огляду на суспільний інтерес вчиненого злочину та з метою запобігання ризику в подальшого вчинення таких дій, попереднє ув`язнення ОСОБА_7 є виправданим.

Крім того, ОСОБА_7 постійного місця роботи та легального джерела доходу, міцних соціальних зв`язків та утриманців не має, що свідчить про відсутність соціально-стримуючих факторів у попередженні заявлених ризиків.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину із застосуванням насильства, що призвело до смерті потерпілого та є особою раніше судимою за вчинення аналогічного злочину, колегія суддів погоджується з висновком суду про неможливість визначення застави за таких обставин.

Доводи захисника щодо характеризуючих обвинувачену даних були предметом оцінки суду першої інстанції, окрім того наведені обставини не є достатньо вагомими і не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки існували на час вчинення інкримінованого злочину та не слугували стримуючим фактором від протиправних дій.

Посилання захисника щодо недоцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, через те, що ОСОБА_7 буде дотримуватись належної процесуальної поведінки не є слушними, оскільки ґрунтуються лише на особистих припущення адвоката.

Щодо доводів захисника про довготривале утримання ОСОБА_7 , то вони не є досить переконливими, для застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу, оскільки враховується, що тривалість такого запобіжного заходу не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Також, у даному випадку враховується, що тривалість застосування такого заходу забезпечення зумовлена не тільки тяжкістю інкримінованого їй злочину та його суспільним інтересом, а і складністю справи, об`ємом досліджених доказів, великою кількістю свідків, які підлягають безпосередньому допиту у суді, а також процесуальною поведінкою учасників процесу.

Отже, за наведеного при вказаних вище обставинах, можливість усунення встановлених ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_7 під вартою на даній стадії розгляду є неможливим.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що оскільки на даний час судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення і триває судовий розгляд, з огляду на положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно дотримуватись розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

З огляду разом на викладене, підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачається, а тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2025 року, - без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000695 від 14 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4