Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6308/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/53/25
Категорія ч.3 ст.185 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №296/6308/18 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 24.04.2024 відносно

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_10 обраховано з 24 квітня 2024 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_11 , матеріальну шкоду в сумі 3300 грн.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до норм ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду, 03 травня 2018 року близько 01 год. 00 хв., ОСОБА_9 перебував поблизу приміщення будинку АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення вищевказаного будинку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , пересвідчившись в тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони залишаються таємними, у вказаний день, час, місці та за вказаних обставин, перебуваючи біля приміщення АДРЕСА_2 , підійшов до вхідних дверей приміщення та шляхом віджиму метало пластикових дверей проник до вказаного приміщення в такий спосіб.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 оглянув вказане приміщення, де виявив та повторно таємно викрав чуже майно, належне ОСОБА_11 , а саме: -перфоратор марки «Вosh» вартістю 1800 гривень; -електролобзик марки «Euhel» вартістю 700 гривень; -кутову шліфувальну машинку марки МЗП-125 вартістю 800 гривень; -лазерний рівень марки «Vecteror» вартістю 400 гривень.

У подальшому ОСОБА_9 , утримуючи викрадене майно при собі, місце вчинення кримінального правопорушення залишив та розпорядився викраденим майном на власний розсуд чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 3700 гривень.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний, а своїм рішенням закрити провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_9 і вичерпані можливості їх отримати. При цьому, зазначає, що в судовому засіданні за клопотанням прокурора було оголошено та досліджені протоколи допиту свідка від 03.05.2018 та 25.08.2018, в зв`язку з його смертю, згідно яких, свідок давав покази, що «з 02 на 03 травня 2018 року, близько 00 години ночі він перебував на зупинці громадського транспорту по вул.В.Бердичівській, 31. В подальшому за рогом будинку, він побачив відчинені двері та підійшов до них та подивився через вікно, там був електроінструмент. До нього підійшов невідомий йому чоловік та запитав чи працює він тут охоронцем на що він відповів, що ні. Він відійшов від дверей, а невідома особа зайшла в двері та стала збирати в рюкзак електроінструмент. В подальшому він побачив автомобіль патрульної поліції, зупинив їх та повідомив про крадіжку.» Вважає вказані покази недопустими доказами у кримінального провадженні, оскільки: свідок давав їх в умовах СІЗО без участі адвоката, а значить перебував в повному розпорядженні і під контролем слідчого та працівників установи виконання покарань. При цьому, судом його покази не були перевірені, оскільки на момент постановлення вироку він помер. Водночас, під час судового розгляду справи, свідок був живий і його можна було допитати в судовому засіданні, про що клопотав ОСОБА_9 , але питання його допиту вирішувалось судом із врахуванням думки прокурора про порядок дослідження доказів, тому на стадії допиту свідків це було вже неможливо. Отже, вказані покази являються недопустимими доказами у кримінальному провадженні і посилатись на них у вироку є незаконним, а інші докази вини ОСОБА_9 у матеріалах справи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, позицію захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 в підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно зі статтею 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Як вважає апеляційний суд, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та не викликають у суду сумнівів.

За результатами апеляційної перевірки провадження встановлено те, що суд першої інстанції з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторін в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, доводи сторін, під час судового розгляду отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується апеляційний суд.

Так, в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому йому правопорушенні не визнав та пояснив, що його було затримано 03.05.2018 працівниками поліції, близько 01 години ночі, до злочину який йому інкримінується не причетний, даний злочин вчинив свідок по справі ОСОБА_12 , який помер. ОСОБА_9 показав, що лазерний рівень він брав на вулиці, а не в приміщенні, так як свідок ОСОБА_12 сказав йому, що то його рівень, тому ОСОБА_9 його і взяв. Зазначені показання підтримані останнім і в суді апеляційної інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу, що факт невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_9 є його правом та способом захисту, при цьому апеляційний суд критично оцінює покази останнього та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги такі показання обвинуваченого, виходячи з того, що вони не узгоджуються, суперечать та спростовуються сукупністю наявних доказів у даному кримінальному провадженні, які належним чином досліджені та оцінені судом.

В свою чергу, апеляційні посилання сторони захисту зводяться фактично до незгоди з дослідженими за клопотанням прокурора в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_12 від 03.05.2018 та 25.08.2018 (свідок ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно актового запис про смерть №943 від 28.11.2018), які на думку сторони захисту являються недопустимими доказами у провадженні, за відсутності інших доказів винності ОСОБА_9 у матеріалах провадження.

Разом з цим, дослідивши фактичні обставини провадження, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає вище зазначену позицію сторони захисту хибною, а наведені доводи щодо недопустимості пояснень свідка ОСОБА_12 від 03.05.2018 та 25.08.2018, як і інших доказів винності останнього такими, що не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Як вважає апеляційний суд, вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, ґрунтується на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

Так, потерпілий ОСОБА_11 в суді першої інстанції надав показання про те, що по АДРЕСА_2 де знаходиться кав`ярня він виконував ремонтні роботи разом зі своїм напарником, близько 18 год. 00 хв. вечора він закрив металопластикові двері приміщення та пішов додому, 03.05.2018 року прийшовши до кав`ярні та побачив, що двері були відчиненні , шляхом віджиму, та відсутні інструменти, пропало чотири речі , в тому числі і лазерний рівень, який йому належить.

Свідок ОСОБА_13 повідомив в судовому засіданні, що в травні 2018 року він патрулював місто в складі екіпажу, приблизно о 03-04 годині ночі рухаючись на автомобілі по вул. Велика Бердичівська і повернувши в сторону Житнього ринку їх авто зупинив незнайомий чоловік, в подальшому виявилось, що це громадянин ОСОБА_12 і сказав, що невідома йому особа скоює крадіжку в приміщенні, поки вони підійшли до приміщення то побачили як з дверей вибігла особа з сумкою в руках і лазерним рівнем, невідома особа почала втікати , але його затримали. При огляді в особи було виявлено лазерний рівень, кусачки та ліхтарик. В подальшому було встановлено, що це громадянин ОСОБА_9 і він перебуває в розшуку , в подальшому ОСОБА_9 було доставлено до відділку поліції.

На переконання апеляційного суду, підстав сумніватись у показаннях потерпілого та свідка ОСОБА_13 немає, оскільки як потерпілий був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України, так і свідок був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.384, 385 КК, а їх пояснення є чіткими, логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою та не суперечать один одному, а також узгоджуються із письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, в судовому засіданні за клопотанням прокурора було оголошено та досліджено протоколи допиту свідка ОСОБА_12 від 03.05.2018 року та 25.08.2018 року, згідно яких, ОСОБА_12 давав покази, що з 02 на 03 травня 2018 року, близько 01 години ночі він перебував на зупинці громадського транспорту по вулиці В.Бердичівська, 31. В подальшому за рогом будинку АДРЕСА_2 , він побачив відчинені двері та підійшов до них та подивився через вікно, там був електроінструмент. До нього підійшов невідомий йому чоловік та запитав чи працює він тут охоронцем на що він відповів, що ні. Він відійшов від дверей, а невідома особа зайшла в двері та стала збирати в рюкзак електроінструмент. В подальшому він побачив автомобіль патрульної поліції, зупинив їх та повідомив про крадіжку. В подальшому, при повторному допиті свідок ОСОБА_12 , вказав, що він бачив, як невідома особа, два рази заходила до приміщення де були відчиненні двері, саме коли він зайшов в друге, він зупинив патрульну поліцію, яка в подальшому затримала ту особу.

Надаючи оцінку показанням свідка ОСОБА_12 апеляційний суд констатує, що вони повністю узгоджуються із іншими доказами даного кримінального провадження, як письмовими доказами, так і показаннями свідка ОСОБА_13 , а апеляційне посилання захисника щодо показань свідка пов`язано виключно з тим, що жодного доказу, який би спростував показання даного свідка у матеріалах провадження немає.

Посилання захисника на те, що свідок ОСОБА_12 давав показання у в умовах СІЗО, без участі адвоката, перебуваючи в повному розпорядженні і під контролем слідчого та працівників установи виконання покарань, до уваги апеляційним судом не беруться, оскільки вони не є виключним (одиничним) доказом у провадженні відносно злочинних дій обвинуваченого, а оцінюються в сукупності з іншими доказами у провадженні, та відповідно є допустимими у цьому провадженні.

В свою чергу, 14.11.2018 у підготовчому судовому засіданні (т.1 а.п.99), розгляд провадження був призначений на 21.11.2018, разом з цим, свідок ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що безумовно спростовує апеляційне посилання захисника на можливість безпосередньої (участі) допиту цього свідка під час судового провадження в суді першої інстанції. Крім того, жодного доказу на вплив з боку правоохоронних органів на цього свідка, матеріали провадження не містять, не надано таких доказів, навіть опосередкованих і стороною захисту суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування свого висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд першої інстанції обґрунтовано поклав зібрані в ході досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні відповідні дані та письмові докази, які в сукупності з вищенаведеними показаннями потерпілого та свідків, підтверджують винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст.185 КК України, а саме:

- витяг з ЄРДР від 03.05.2018 року , внесено відомості за ч.3 ст. 185 КК України за номером кримінального провадження 0001811, згідно якого, в період часу з 18:20 год. 02.05.2018 року по 07:40 год. 03.05.2018 року, ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 шляхом віджиму дверей проник до приміщення звідки викрав електро інструменти , чим спричинив гр. ОСОБА_11 ;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.05.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_11 просить притягнути до відповідальності невідому особу, яка в період часу з 18 год. 20 хв. 02.05.2018 року по 07 год. 40 хв. 03.05.2018 року, шляхом віджиму дверей, проникла до приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , звідки викрала майно на суму 3700 гривень;

- протокол огляду місця події від 03.05.2018 року, відповідно до якого було оглянуто офісне приміщення, що за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: загальний вигляд вхідних дверей кіоску, стан замкової шпарини та опечатані двері;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 03.05.2018 року з фототаблицями до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_12 впізнав невідомого чоловіка під №3, якого бачив 03.05.2018 року близько 01 год. 00 хв. біля приміщення, де тривають ремонтні роботи, що за адресою: АДРЕСА_2 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 18.06.2018 року за участю підозрюваного ОСОБА_9 , відповідно до якого ОСОБА_9 вказав місце, де він знайшов лазерний рівень 03.05.2018 по АДРЕСА_2 ;

- протокол огляду місця події від 03.05.2018 року, відповідно до якого було оглянуто ділянку місцевості розміром 2 м на 3 м, яка розташована позаду будівлі, що за адресою: АДРЕСА_2 ;

- протокол огляду предмету від 06.05.2018 року, відповідно до якого було оглянуто поліетиленовий пакет білого кольору відповідним чином запакований з біркою з підписами понятих та інших учасників. При відкриті даного поліетиленового пакету було виявлено лазерний рівень марки «Vecteron» в корпусі жовтого кольору з металевими складними ніжками. Потерпілим ОСОБА_11 було заявлено, що це саме його рівень, який він купував десь в 2010 році в м.Києві в будівельному магазині;

- актовий запис про смерть № 943 від 28.11.2018 року, згідно якого 27 листопада 2018 року було зафіксована смерть ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вважає апеляційний суд, у вироку суду першої інстанції в повній відповідності до вимог ч.3 ст. 374 КПК наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Зі змісту вироку вбачається, що суд у його мотивувальній частині виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, і з достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки. Викладене судом формулювання обвинувачення є зрозумілим, конкретним та відповідає встановленим фактичним обставинам.

Зібрані у справі докази, які суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку, є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та у своїй сукупності в достатній мірі підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення, які викладені при формулюванні обвинувачення.

З огляду на зазначене, апеляційний суд знаходить досліджені судом першої інстанції, як докази винності, протоколи допиту свідка ОСОБА_12 від 03.05.2018 року та 25.08.2018 року (т.2 а.п.128-129), доказами в розумінні ст.84 КПК України, належними та допустимими, оскільки отримані в порядку та спосіб визначеними КПК України, та в сукупності з іншими доказами провадження (показання потерпілого, свідка, письмові докази, тощо) в достатній мірі підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд вважає, що не зважаючи на норми ч.4 ст.95 КПК України, разом з цим, з встановленим (підтвердженим) фактом смерті свідка ОСОБА_12 , протоколи допиту останнього від 03.05.2018 та 25.08.2018 (т.2 а.п.128-129), які були оголошені в судовому засіданні суду першої інстанції, відповідно досліджені судом та долучені до матеріалів провадження, а тому є об`єктивно допустимими доказами.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про належність і допустимість док4азів, з дотриманням вимог статей 85-87, 89, 94, 95 КПК України.

Незгода захисника обвинуваченого з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недостатніми та неналежними, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_9 інкримінованого йому правопорушення, з метою уникнення останнім відповідальності за скоєне.

Переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність та вмотивованість висновків суду першої інстанції апеляційна скарга сторони захисту не містить.

За встановлених обставин, апеляційний суд, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, доходить переконання про те, що висунута стороною обвинувачення версія подій знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, сукупності зібраних по справі доказів достатньо для переконливого висновку про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, натомість, твердження сторони захисту про недоведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення суд апеляційної інстанції визнає такими, що не відповідають дійсності, повністю спростованими дослідженими судом першої інстанції доказами.

Одночасно, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, визначеним санкцією ч.3 ст.185 КК України, - відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 24.04.2024 відносно ОСОБА_9 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді :