Справа № 134/2282/24
УХВАЛА

Іменем України

31 січня 2025 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Крижопіль заяву судді Крижопільського районного суду Вінницької області ОСОБА_7 про самовідвід у кримінальному провадженні №0000193 від 04.06.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

встановив:

У провадженні судді Крижопільського районного суду Вінницької області ОСОБА_7 перебуває кримінальне провадження №0000193 від 04.06.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України (справа № 134/2282/24).

22 січня 2025 року суддя ОСОБА_7 під час судового засідання заявив собі самовідвід у цій справі, обґрунтовуючи його тим, що в судовому засіданні 22 січня 2025 року потерпілий ОСОБА_4 заявив, що в даному суді все домовлено, оскільки перед попереднім судовим засіданням він був свідком розмови між прокурором, захисником та обвинуваченим щодо домовленості про обрання запобіжного заходу та судом було ухвалено рішення відповідно до їх домовленості, що викликає в нього сумніву щодо об`єктивності головуючого по справі. Тому, з метою уникнення, сумнівів щодо упередженості та безсторонності головуючого судді у справі змушений заявити самовідвід.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти заяви про самовідвід судді ОСОБА_7 , оскільки відсутні підстави для задоволення даної заяви та просив відмовити в задоволенні заяви про самовідвід.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти заяви про самовідвід судді ОСОБА_7 , вважає її необґрунтованою та безпідставною та просив заяву про самовідвід залишити без задоволення.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні, заявив що відводів до головуючого не має, ухвалу про обрання запобіжного заходу обвинуваченому не оскаржував, та підтримав думку прокурора про відмову в задоволенні заяви про самовідвід судді ОСОБА_7 .

Суддя ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду заяви про самовідвід повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляли.

Керуючись ч. 6 ст. 9 КПК України щодо застосування загальних засад кримінального провадження та закріпленим у ст. 7 КПК України принципом диспозитивності, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви про самовідвід за відсутності вказаних учасників кримінального провадження.

Дослідивши заяву та додані матеріали, суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 ст. 75 КПК України визначено вичерпний перелік підстав для відводу судді у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

На підставі ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і, законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, справа «Білуха проти України») наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Розглядаючи заяву про самовідвід, суд враховує, що підставою для його заявлення є повідомлення потерпілим ОСОБА_4 під час судового засідання, про те, що суд прийняв таке рішення при обрані обвинуваченому у даному кримінальному провадження, про яке домовлялися прокурор захисник і обвинувачений, а потерпілий був свідком даної домовленості. Тому у потерпілого є сумнів щодо об`єктивності головуючого по справі.

Під час розгляду заяви про самовідвід судом не встановлено, що у потерпілого ОСОБА_4 є сумніви щодо необ`єктивності головуючого судді ОСОБА_7 у розгляді даного кримінального провадження. Не встановлено й інших обставин, які викликають сумнів у його упередженості при розгляді даного кримінального провадження.

Як вбачається із ухвали суду від 30 грудня 2024 року при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, потерпілі, які були присутні на судовому засіданні, а саме: ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , поклалися на думку суду, а обвинувачений та його захисник заперечували щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу. Як вбачається із матеріалів справи, апеляційну скаргу на дану ухвалу суду учасниками кримінального провадження не було подано, потерпілими не було подано клопотання про зміну обвинуваченому міру запобіжного заходу на більш суворий захід; в даному судовому засіданні відводів складу суду не було заявлено. В самій ухвалі суду при прийнятті рішення, суддею мотивовано, чому суд прийшов до рішення про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а не інший запобіжний захід.

Як вбачається із звукозапису судового засідання, яке відбулося 22 січня 2025 року, потерпілий ОСОБА_4 не заявив будь-кому відводу із складу суду. Однак висловився, що він був свідком домовленості між прокурором, захисником і обвинуваченим щодо міри запобіжного заходу, де обговорювалось застосування до обвинуваченого чи домашній арешт чи підписку про невиїзд, і суд прийняв рішення про застосування до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Однак при відтворенні даного звукозапису, судом встановлено, що потерпілим ОСОБА_4 не було заявлено в судовому засідання про те, що у нього є сумніви щодо об`єктивності головуючого у розгляді даного кримінального провадження, дане твердження не знайшло свого підтвердження і в судовому засіданні під час розгляду заяви про самовідвід.

Разом з тим під час розгляду заяви про самовідвід судді ОСОБА_7 судом не встановлено, та суду не надано докази того, що була домовленість прокурора ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту (як вказує сам потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні 22.01.2025 року, домовленість йшла і про підписку про невиїзд), разом з тим не доведено, що головуючий був у домовленості із вказаними особами, щодо поставленого клопотання прокурором про продовження обвинуваченому міри запобіжного заходу. Разом з тим, як вбачається із ухвали суду від 30 грудня 2024 року при вирішенні питання про обрання міри запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 захисник та обвинувачений були проти запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім того захисник обвинуваченого просив застосувати такий вид запобіжного заходу як особисте зобов`язання. Тому дані факти аж ніяк не є доказом про вищезгадану домовленість.

Крім того у разі незгоди із ухвалою суду у потерпілого була можливість подати апеляційну скаргу на дану ухвалу суду, що ним не було зроблено.

Більш того, саме суддя ОСОБА_7 ініціював самовідвід у даному кримінальному провадженні з метою уникнення в учасників будь-яких сумнівів щодо його неупередженості, безсторонності, що, у свою чергу, також свідчить про відсутність у нього будь-якої заінтересованості у кримінальному провадженні.

За такого, при розгляді заяви про самовідвід не була встановлена наявність обставин, які б викликали сумніви в неупередженості, в безсторонності, в необ`єктивності судді та унеможливлювали ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Інших підстав та обставин, які б викликали сумнів у неупередженості судді ОСОБА_7 , або наявність інших, передбачених ст. 75 КПК України, підстав для його відводу від кримінального провадження, заява про самовідвід не містить.

Оскільки під час розгляду заяви про самовідвід не доведено наявність передбачених законом обставин, що виключають участь судді ОСОБА_7 у вказаному кримінальному провадженні, у задоволенні заяви про самовідвід належить відмовити.

Керуючись статтями 75, 80, 81, 370, 372 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви судді Крижопільського районного суду Вінницької області ОСОБА_7 про самовідвід у кримінальному провадженні №0000193 від 04.06.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя