ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтава від 13 грудня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР, розташованого в м.Полтава, щодо невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за повідомленням від 23 вересня 2024 року.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що подана ОСОБА_6 заява не містить фактичних даних, які б вказували на ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.366, 367, 376, 376-1 КК України, що виключає можливість внесення даних відомостей до ЄРДР.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою зобов`язати посадових осіб ТУ ДБР, розташованого в м.Полтава, внести відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення.

Прокурор, заявник ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час слухання, в судове засідання не з`явились. Просили розгляд провадження провести за їхньої відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду прийшла до такого висновку.

Положення частини третьої статті 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17 червня 2020 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Відповідно до частини 4 цієї статті Кодексу, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

Таким чином, внесенню до ЄРДР підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Згідно з ч.4 ст.214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 звернувся до ТУ ДБР, розташованого в м.Полтава, із заявою про вчинення колегією суддів Київського районного суду м.Харків (головуючим суддею ОСОБА_7 , суддями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) та іншими посадовими особами місцевого суду кримінальних правопорушень, які полягають в умисному внесенні неправдивих та несвоєчасних відомостей до АСДС, вчиненні несанкціонованих дій з інформацією, яка міститься в АСДС, та інше втручання в роботу системи документообігу суду; у порушенні незалежності суддів та протиправній змові з прокурором щодо прийнятого рішення у справі; постановленні заздалегідь неправосудного рішення; вчиненні злочинної недбалості, зловживанні владою.

При цьому, основним критерієм, що дає змогу вважати заяву про кримінальне правопорушення такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Однак, заявник ОСОБА_6 в поданій заяві взагалі не вказав, у чому полягають кримінальні правопорушення, не зазначив всіх осіб, які, на його думку, причетні до їх вчинення, ним наводяться виключно власні міркування та припущення щодо можливих протиправних дій, без конкретизації, у чому вони полягають, коли, де і за яких обставин вчинені, а тому зазначене не може слугувати підставою для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування.

В свою чергу, твердження заяви ОСОБА_6 зводяться виключно до непогодження із процесуальними діями і рішеннями суддів під час розгляду провадження, та діями посадових осіб місцевого суду, що можуть бути оскаржені у порядку, визначеному законом.

Отже, відсутні будь-які обставини, що могли б свідчити про наявність в діях колегії суддів Київського районного суду м.Харків (головуючого судді ОСОБА_7 , суддів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ) та інших посадових осіб місцевого суду складу кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 .

При цьому, всупереч доводам апелянта, зміст ч.1 ст.214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого, дізнавача чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим КК України.

З огляду на викладене, підстав для скасування ухвали слідчого судді колегія суддів не вбачає, в зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтава від 13 грудня 2024 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4