Єдиний унікальний номер 205/5234/24
1-кп/205/363/25
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська
Провадження № 1-кп/205/363/25 Справа № 205/5234/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання захисника про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000513 від 11.04.2024 стосовно

ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянки України, українки, яка має повну середню освіту, не заміжня, офіційно не працевлаштована, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима, останній раз: 09.11.2022 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 3 місяці. Звільнилась 14.04.2023 по відбуттю строку покарання

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 , будучи обізнаною про те, що з 24.02.2022 Указом Президент України за №64/2022 введено на території України воєнний стан, який продовжено на 90 діб Указом Президента України №49/2024 від 05.02.2024, вчинила кримінальне правопорушення проти власності, в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Так, 08.04.2024 о 16 год. 10 хв., ОСОБА_3 , прибула до приміщення магазину «Варус-41», що належить ТОВ «ОМЕГА», який розташований за адресою: м. Дніпро, пр. Івана Мазепи 58, де зайшовши до торгівельної зали, направилась у відділення напівфабрикатів, до морозильних камер, де в останньої виник кримінально - протиправний умисел, направлений на повторне вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, визначивши при цьому об`єктами свого злочинного посягання, торгівельну продукцію, яка належить ТОВ «ОМЕГА», а саме вершкове масло в упаковці.

В той же момент, ОСОБА_3 , перебуваючи в магазині «Варус-41», реалізовуючи свій кримінально - протиправний умисел, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих та працівників супермаркету, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів і особистої зацікавленості, яка виражається в особистому збагаченні, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та подальше виникнення відповідних наслідків, вчиняючи кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 , підійшла до морозильної камери, з якої вона почала набирати 6 упаковок вершкового масла «Наш молочник» 82,5 %, 180 г., вартість яких становить - 505 гривень 98 копійок.

Надалі, ОСОБА_3 , приховавши викрадені упаковки з маслом у пакет, який мала при собі, тим самим впевнившись, що її дії, як і раніше, мають таємний характер, для забезпечення безперешкодного отримання бажаного результату, продовжила пересування торгівельним залом, створюючи вигляд пересічного покупця, для прикриття своїх протиправних дій.

В подальшому, ОСОБА_3 , впевнившись в тому, що її дії надалі є таємними для оточуючих тa утримуючи викрадені 6 упаковок з маслом помістила в внутрішній карман своєї жилетки, яка була одягнута на ній весь час. Після чого покинула місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Умисними діями, ОСОБА_3 , завдала майнову шкоду ТОВ «ОМЕГА» на суму 505 гривень 98 копійок.

Умисні дії ОСОБА_3 , що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, кваліфіковано стороною обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_3 відповідно п. 4-1 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Своє клопотання прокурор обґрунтувала тим, що вартість викраденого ОСОБА_3 майна не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, встановлених на 01 січня 2024 року, а тому, з урахуванням змін до закону України про кримінальну відповідальність, кримінальне провадження підлягає закриттю.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 , не заперечувала проти закриття провадження на підставі п. 4-1 ст. 284 КПК, зазначивши, що їй зрозумілі підстави та процесуальні наслідки закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності закону яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння та те, що вказана підстава для закриття кримінального провадження є нереабілітуючою.

Представник потерпілого ТОВ «ОМЕГА» до зали суду не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, що не перешкоджає подальшому розгляду кримінального провадження у його відсутність.

Суд, вислухавши думку сторін, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявленого клопотання та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , з огляну на наступне.

На час, до якого відносяться інкриміновані обвинуваченій ОСОБА_3 , діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009, згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

З 09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024 (далі Закон № 3886-ІХ).

Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції, якою збільшено розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, який застосовується для визначення кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення.

При цьому, суд враховуючи правовий висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суд, який мітиться у Постанові від 07.10.2024 року у справ № 278/1566/21, виходить з того, що Закон № 3886-ІХ є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169розділуIV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту169.1.1 пункту 169.1 статті 169розділуIV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2024 в сумі 3028 грн.

Таким чином, відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК, у 2024 році становила 3028 грн.

Разом з цим, вартість майна, у викрадені якого обвинувачується ОСОБА_3 становить 505 гривень 98 копійок, тобто не перевищує суми двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, встановленої на день вчинення обвинуваченою інкримінованого їй діяння.

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК).

Отже, має місце декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить на момент інкримінованого діяння 3028 грн, а відтак суд доходить висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_3 діяння, оскільки вартість майна не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Частиною сьомою статті 284 КПК України передбачено, що ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 479-2 КПК).

Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Згідно ч. 2 ст. 4 КК, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5 КК.

Так частиною 1 статті 5 КК визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 КК, закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

Положення п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК регламентують, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Суд вважає, що оскільки Законом №3886-ІХ підвищилась межа, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, то вказані обставини є, у даному випадку, підставою для закриття кримінального провадження за вказаним вище обвинувальним актом за п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч. 3 ст. 479-2 КПК та позицію обвинуваченої ОСОБА_3 , яка надала згоду на закриття кримінального провадження щодо неї з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, кримінальне провадження №0000513 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК підлягає закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження було понесено процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи №1382 від 15.04.2024.

Вирішуючи питання про розподіл процесуальних витрат суд виходить з такого.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ВП ВС від 17 червня 2020 року у справі №598/1781/17, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

Крім цього, відповідно до висновків, викладених в постанові ККС ВС від 01.02.2024 у справі № 930/497/23, закриття кримінального провадження стосовно особи з нереабілітуючих підстав і застосування до неї м`якшої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє її від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2022 у справі № 3-20/2021(40/21) визначено, що закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння за своєю правовою природою є нереабілітуючою підставою для закриття провадження, оскільки її застосування фактично констатується причетність особи до вчинення кримінально-караного діяння.

Таким чином, суд вважає, що процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні не можуть бути віднесені на рахунок держави та підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_3 .

Питання про речові докази судом вирішуються відповідно до ст. 100 КПК.

На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», ст. 5 КК, п. 4-1 ч. 1 ст. 284, ч. 2 ст. 284, ст. 285-288, 182, 372, 376, 479-2 КПК, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КК за обвинуваченням ОСОБА_3 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК задовольнити.

Кримінальне провадження №0000513 від 11.04.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової товарознавчої експертизи №1382 від 15.04.2024 у розмірі 200 гривень.

Речові докази, якими визнано електронні носії інформації, а саме ДВД-Р диск залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1