Справа № 359/2686/25
Провадження №1-в/359/191/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією та використанням системи дистанційного зв`язку ВКЗ з ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)», клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.10.2022 року за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років,

про приведення вироку у відповідність до законодавства України, звільнення від відбуття покарання і пом`якшення останнього у випадках передбачених ч. 2 ст. 74 КК України,

в с т а н о в и в :

10.03.2025 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з вищезазначеним клопотанням, в якому просив застосувати до нього положення ч. 2 ст. 74 КК України та прийняти рішення стосовно його подальшого відбування покарання у зв`язку з декриміналізацією законодавства за яким він був засуджений.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення клопотання в частині звільнення засудженого від покарання, призначеного вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 26.05.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України, по епізоду крадіжки, що мала місце 21.04.2020 року.

У судовому засіданні представник колонії при розгляді даного клопотання поклався на розсуд суду.

Заслухавши думку прокурора, представника колонії та позицію засудженого, дослідивши особову справу засудженого, суд прийшов до висновку про часткове задоволення клопотання з таких підстав.

Встановлено, що вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 26.05.2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки. Згідно вказаного вироку, ОСОБА_5 засуджено в тому числі за таємне викрадення 21.04.2020 року чужого майна (крадіжку), повторно, на суму 1600 гривень та 275 грн.

Вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.10.2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України (за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, яке призначене за вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 26.05.2021 року, більш суворим покаранням, яке призначене за даним вироком), до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

9 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024.

Відповідно до вказаного Закону діяння, пов`язані з викраденням чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з моменту набрання чинності Законом вважаються дрібним викраденням чужого майна, відповідальність за що передбачена ст. 51 КУпАП, тобто перестали бути кримінально караними.

Відповідно до положень ст. 4 КК України злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі №0306/7567/12 судам нагадується, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 серпня 2024 року (справа № 567/507/23, провадження № 51-7110 км 23), Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

При цьому, підпунктом 169.1.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 року установлено прожитковий мінімум для працездатної особи у розмірі 2102 грн. Відтак сума соціальної пільги у 2020 році становила 1051 грн. Відповідно два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розумінні ст. 51 КУпАП станом на 1 січня 2020 року складали 2102 грн.

Таким чином, діяння, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України за вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 26.05.2021 року, по епізоду крадіжки, що мала місце 21.04.2020 року за вчинення якого ОСОБА_5 засуджено до позбавлення волі на строк два роки, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, не може вважатись кримінальним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останнього засуджено, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У цьому зв`язку клопотання засудженого підлягає задоволенню.

На підставі викладено та керуючись ч.ч. 1, 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. п. 13 ч. 1 ст. 537 та ч.1 ст. 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 26.05.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки, по епізоду крадіжки, що мала місце 21.04.2020 року, у зв`язку із усуненням караності вчинених ним діянь, відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року.

Виключити з вступної, мотивувальної та резолютивної частин вироку Козелецького районного суду Чернігівської області від 26.05.2021 року посилання на засудження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

Вважати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.10.2022 року за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду на протязі 7 днів з дня проголошення шляхом подання апеляції через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Оголошення повного тексту ухвали здійснено 20.03.2025 року.

Суддя ОСОБА_1