Справа № 233/2422/22
Провадження № 1-кп/932/966/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська кримінальне провадження №0000430 від 19.08.2022, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , підтримавши обґрунтування, правові підстави та ризики, передбачені п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що зазначені у раніше поданому клопотанні про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 .

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, тобто у державній зраді шляхом надання в умовах воєнного стану представникам іноземної організації допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, за попередньою змовою групою осіб.

Прокурор зазначив, що ризики, передбачені п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованими, доведеними, такими, що продовжують існувати та не зменшилися, а також необхідними для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, у зв`язку із тим, що обвинувачений спроможний:

1) переховуватися від суду враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив інкримінований йому особливо тяжкий злочин, санкція за вчинення якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 15 років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, у разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, є підстави вважати, що ОСОБА_7 може виїхати до російської федерації або на тимчасово окуповану територію Донецької області та переховуватись від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України);

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Враховуючи те, що на даний час не встановлено всіх речей (речових доказів) та документів, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, ОСОБА_7 , перебуваючи не під вартою може знищити або сховати вказані матеріальні об`єкти та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п.2 ч.1 ст.177 КПК України);

3) перешкоджати кримінального провадженню іншим чином. На даний час не встановлені усі спільники ОСОБА_7 у вчиненні даного кримінального правопорушення, яким останній може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставин, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливіть притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб (п. 4 ч. 1. ст. 177 КПК України);

4) вчинити нові кримінальні правопорушення та/або продовжити вчиняти свою злочинну діяльність. Злочинна діяльність ОСОБА_7 була спрямована на вчинення злочину проти національної безпеки України - направлена на надання представнику іноземної організації допомоги у проведенні підривної діяльності проти України, а тому перебуваючи на волі ОСОБА_7 може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання із зазначених вище підстав та просив його задовольнити.

Захисник заперечував проти задоволення поданого клопотання прокурора, зазначивши, що ОСОБА_7 затриманий у вересні 2022 році та до цього часу безперервно тримається під вартою. Ризики, які стали первинною підставою для запобіжного заходу вже не існують. Захисник ОСОБА_6 додав, що обвинувачений раніше не судимий, має місце проживання, сім`ю та троє неповнолітніх дітей, одна дитина має інвалідність, у зв`язку із чим потребує постійного медичного догляду. Зазначив, що обвинувачений не буде вчиняти нових кримінальних правопорушень.

Захисник ОСОБА_6 просив суд змінити обвинуваченому запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем реєстрації з урахуванням того, зокрема, що обвинувачення є необґрунтованим та обвинувачений потребує медичного догляду і допомоги, що підтверджується довідкою МСЕК. Також зазначив, що кваліфікація дій ОСОБА_7 є неправильною, останній спілкувався лише з мешканцями задля забезпечення безпеки, щоб вчасно потрапити до бомбосховища.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника, просив змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Прокурор зазначив, що домашній арешт не може бути застосований, з наведених у клопотанні підстав. Додав, що обвинувачення є обґрунтованим та просив задовольнити клопотання.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, дійшов висновку, що клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (частина друга статті 177 КПК України).

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 176 КПК України до запобіжних заходів відноситься тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-1142, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи обвинувачений наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК однією з підстав для продовження строку тримання під вартою особи є наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Вирішуючи питання продовження строку подальшого тримання особи під вартою, суд має встановити продовження існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Під час розгляду даного клопотання суд дійшов висновку, що ризики передбачені п. 1, 4, 5 ст. 177 КПК України продовжують існувати.

Кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_7 , згідно зі ст. 12 КК України, віднесено до особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, що загрожує обвинуваченому, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, позбавленням волі на строк п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, без обрання іншої, альтернативної міри покарання.

Тяжкість покарання, характер та обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинувальному акті, дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений з метою уникнення покарання, враховуючи його тяжкість, спроможний переховуватись від суду. Окрім того, існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_7 може повідомити про факт виявлення злочинної діяльності, у вчиненні якої він обвинувачується, та обставин, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що в свою чергу унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності інших винних осіб.

Також, суд враховує правовий режим військового стану не як ризик, а як обставину яка вказує на наявність актуальних ризиків, заявлених прокурором.

Крім того, оскільки інкримінований обвинуваченому злочин спрямований проти національної безпеки України, тому перебуваючи на волі, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України, існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення або продовження злочину, у якому ОСОБА_7 обвинувачується.

Ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає необґрунтованим, оскільки досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено, отже докази були зібрані у повній мірі та наявні у матеріалах кримінального провадження.

Отже, на сьогоднішній день ризики, передбачені п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені судом раніше не зменшилися, продовжують існувати та необхідні для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Доводи сторони захисту про необхідність змінити запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, враховуючи особу обвинуваченого, його сім`ю, факт того, що він має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, одна з яких є інвалідом та наявність у ОСОБА_7 захворювань не може слугувати безумовним фактором спростування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та вказувати на їх відсутність.

Щодо посилання сторони захисту на неправильну кваліфікацію та необґрунтованість обвинувачення суд зазначає, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме, питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинною у вчиненні злочину, оскільки такі питання вирішуються судом лише в нарадчій кімнаті при винесенні остаточного рішення по справі.

Доводи сторони захисту щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою як підстава зміни запобіжного заходу, судом не приймається, оскільки дана справа тривалий час перебувала у провадженні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, після зміни територіальної підсудності дана справа передана до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, де лише 03 грудня 2024 року відбувся автоматизований розподіл справи.

Окрім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111-1 КК України, під час дії воєнного стану, при наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України, суд застосовує до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, враховуючи імперативність норми ч. 6 ст. 176 КПК України.

Відтак, обвинуваченому ОСОБА_7 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 31, 35, 176, 177, 178, 183, 193, 194, 197, 369-372, 376, 395 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 09 лютого 2025 року включно, з утриманням його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Установити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання ОСОБА_7 під вартою є 09 лютого 2025 року включно.

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України - розмір застави не визначати.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт - відмовити.

Копію ухвали направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання копії.

Повний текст ухвали буде складено та проголошено 13 грудня 2024 року о 12 год 45 хв.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3