Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кс/641/235/2025 Справа № 641/824/25
УХВАЛА
06 лютого 2025 року м.Харків

Слідчий суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
До Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшло вищевказане клопотання.
Прокурор в судове засідання не з?явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, клопотання підтримав, просив задовольнити.
Власник майна в судове засідання не з?явилася, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином.
Розглянувши клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, оцінивши докази, подані в його обґрунтування, слідчий суддя зазначає наступне.
04.02.2025 року з 15:31 до 15:59 в присутності понятих було проведено огляд місця події, за адресою: м. Харків, вул. Тараса Бобанича, 30, за участю громадянки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого у гр. ОСОБА_4 , було виявлено та вилучено : банківську картку синього кольору, банку «ПриватБанк», з № НОМЕР_1 , яку поміщено до паперового конверту.
Власником вищевказаного майна є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
04.02.2025 винесено постанову про визнання речовими доказами та долучення до матеріалів кримінального провадження вилучених предметів.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститись і у клопотанні дізнавача, слідчого, прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна, оскільки у відповідності до п. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Дізнавач, слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Метою накладення арешту на вищезазначене майно є забезпечення кримінального провадження, зокрема необхідність його використання в ході досудового розслідування в якості речових доказів, для призначення судових експертиз.
Відповідно до ч. 1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.
З огляду на наведене, з метою забезпечення збереження речових доказів, можливості проведення подальших слідчих дій, зокрема, проведення експертного дослідження, слідчий суддя приходить до висновку наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна.
Крім того, нормами ч. 3 ст. 26 КПК України, визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Порядок зберігання речових доказів і документів та вирішення питання про спеціальну конфіскацію, передбачені ст. 100 КПК України, яке не містить норм щодо порядку розгляду клопотань особи щодо порядку зберігання речових доказів у кримінальному провадженні шляхом визначення місця зберігання та передачі майна на відповідальне зберігання, а також повноважень слідчого судді щодо розгляду таких клопотань.
Частиною 1 статті 100 КПК України, встановлено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170, 174 цього Кодексу.
Виходячи зі змісту частин 6 та 7 статті 100 КПК України, слідчий суддя здійснює розгляд клопотань щодо долі речових доказів у випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої статті 100 КПК України. Так, за рішенням слідчого судді речові докази можуть передаватись для реалізації, їх технологічної переробки або знищуються.
Тобто, вимогами КПК України передбачений конкретний перелік випадків, коли долю речових доказів вирішує слідчий суддя, і питання визначення місця зберігання вже арештованого майна та передача речових доказів на відповідальне зберігання до таких випадків не відноситься.
Отже, вимога про повернення власнику вилученого майна на відповідальне зберігання, під розписку, яка заявлена у клопотанні, не віднесена до компетенції слідчого судді, і тому в цій частині задоволенню не підлягає.
Приймаючи до уваги викладене та керуючись статями 170 - 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Накласти арешт тимчасово вилучене майно під час огляду місця події 04.02.2025 року з 15:31 до 15:59 год., за адресою: м. Харків, вул. Тараса Бобанича, 30, майно - банківську картку синього кольору, банку «ПриватБанк», з № НОМЕР_1 , яку поміщено до паперового конверту, на якому маються підписи усіх учасників слідчої дії.
В частині задоволення клопотання прокурора Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , щодо повернення вилученого майна власнику - відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвалу направити для виконання до Слобідської окружної прокуратури м. Харкова.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя- ОСОБА_1