07.01.2025
справа № 642/940/22
провадження № 1кп/642/151/25
УХВАЛА

Іменем України

07 січня 2025 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Полтави Полтавської області, громадянин України, циган, не одружений, із неповною середньою освітою, офіційно не працюючий, без визначеного місця реєстрації, фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , судимий 09.09.2002 Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; 24.08.2005 Ленінським районним судом м. Полтава за ч. 1 ст. 187, ч.2 ст.289, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, згідно ст.75 КК України 3 роки іспитового строку; 30.08.2007 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 міс.; 21.04.2015 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 років; 12.07.2017 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, згідно до ч.1 ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 25.01.2018 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 186, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, 26.11.2021 звільнений за відбуттям строку покарання відповідно до ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 23.12.2019, якою на підставі ст.72 ч.5 КК України зараховано період з 12.07.2017 по 27.02.2018 з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі,

у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше неодноразово засудженим за скоєння умисних корисливих злочинів проти власності, маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став, повторно скоїв умисний корисливий злочин на території Холодногірського району м. Харкова за наступних обставин.

Так, 08.01.2022 о 23 годині біля 43 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні залу очікування вокзалу станції «Харків-Пасажирський», що розташований за адресою: м. Харків, площа Привокзальна 1, побачив на лаві сплячого раніше незнайомого йому ОСОБА_6 , біля якого на сидінні знаходився планшет торгової марки «Lenovo», який належав останньому, після чого у ОСОБА_5 виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадене чужого майна, розуміючи протиправний характер своїх дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_5 присів на лаву до ОСОБА_6 та переконавшись тим, що потерпілий спав та за його діями ніхто не спостерігає, непомітно для оточуючих, таємно, скоїв крадіжку вищезазначеного планшету торгової марки «Lenovo» моделі «Tab 4 10 TB-X304F, що належить потерпілому ОСОБА_6 , після чого покинув місце скоєння кримінального правопорушення.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №CE-19/121-22/957-ТВ від 24.01.2022, на загальну суму 1350 гривень.

Такі дії ОСОБА_5 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 , заявив клопотання про закриття кримінального провадження відносно обвиненого у зв`язку з втратою чинності закону яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, посилаючись на те, що з 09.08.2024 набув чиності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024, яким декриміналізовано крадіжки вартістю менше 3028 грн. При цьому по інкримінованому ОСОБА_5 злочину вартість викраденого майна не перевищує 3028 грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника, та надав згоду на закриття кримінального провадження відносно нього з цих підстав.

Прокурор не заперечував проти задоволення заявленого клопотання.

Суд, вислухавши думку сторін, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, дійшов висновку про задоволення заявленого клопотання. При цьому суд виходить з наступного.

На час, до якого відносяться інкримінований обвинуваченому ОСОБА_7 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009, згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян(ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

З 01.01.2024 набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2024 в сумі 3028 грн. Отже, податкова соціальна пільга у 2024 році складала 1514 грн. (3028 грн. х 50%).

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 у 2024 році на час, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_5 діяння, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 302 грн. 80 коп. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 302 грн. 80 коп., то наставала кримінальна відповідальність.

Отже, таємне викрадення чужого майна вартістю до 302 грн 80 коп на час, до якого відносять інкриміноване ОСОБА_5 діяння, кваліфікувалися за ч. 1 ст. 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, а таємне викрадення чужого майна вартістю понад 302 грн 80 коп - за ч. 1 ст. 185 КК України (крадіжка), а за наявності кваліфікуючих ознак (наприклад вчинення повторно, в умовах воєнного стану) - за відповідною частиною статті 185 КК України, а саме за ч. 2 ст. 185 КК України.

З 09.08.2024 набув чиності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024.

Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції.

Згідно з ч. 1 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст. 3 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Отже, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3028 грн (1514 х 2), а відтак суд доходить висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_5 діяння, оскільки вартість майна, у здійсненні крадіжки якого він обвинувачується, згідно обвинувального акта становить 1350 грн., що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3028 грн).

Оскільки згідно обвинувального акта сума викраденого ОСОБА_5 майна становить 1350 грн., то вказані його дії необхідно кваліфікувати за відповідними частинами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно п.2 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття кримінального провадження у разі, якщо буде з`ясовано, що наявні підстави, передбачені у тому числі пунктом 4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Згідно з пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до пункту 1-2 частини другої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Частиною сьомою статті 284 КПК України передбачено, що ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 479-2 КПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 висловив згоду на закриття кримінального провадження щодо нього з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Згідно ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5 КК. Так ч.1 ст.5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Тому наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

Положення п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України регламентують, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Суд вважає, що оскільки Законом №3886-ІХ підвищилась межа, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, то вказані обставини є у даному випадку підставою для закриття кримінального провадження за п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч.3 ст.479-2 КПК України та позицію обвинуваченого, який надав згоду на закриття кримінального провадження щодо нього з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Процесуальні витрати на залучення експерта слід віднести на рахунок держави.

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. У зв`язку з чим, суд вважає необхідним арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.01.22 скасувати.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 в силу вимог ч. 7 ст. 194 КПК України у вигляді особистого зобов`язання вважається скасованим.

На підставі наведеного, керуючись ЗУ від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», ст.5 КК України, п.4-1 ч.1 ст.284, ч.2 ст.284, ст.ст.285-288, 314, 372, 376, 479-2 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 , - задовольнити.

Кримінальні провадження за №0000063 від 09.01.22 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України закрити на підставі п. 4-1 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/121-22/957-ТВ-Д від 24.01.22 у розмірі 858 грн. 10 коп. віднести на рахунок держави.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.01.22.

Речові докази:

-планшет торгової марки «Lenovo» - переданий на відповідне зберігання потерпілому ОСОБА_6 - вважати йому повернутим.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 в силу вимог ч. 7 ст. 194 КПК України у вигляді особистого зобов`язання вважається скасованим.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1