Справа № 299/7107/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/679/24 за апеляційною скаргою прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, не одружений, з середньою освітою, не працюючий, раніше не судимий,

-за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2024 року ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити йому покарання у вигляді громадських робіт на строк 150 годин.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_7 ЗО вересня 2024 року, близько 01 години 00 хвилин, знаходячись на території Королівської музичної школи, що за адресою смт.Королево, вул.Шевченка-33, Берегівського району, Закарпатської області, на ґрунті особистих неприязних стосунків, затіяв сварку з ОСОБА_8 , під час якої, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, суспільну небезпечність та наслідки, що можуть настати при їх вчиненні, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , підійшов до останнього спереду та наніс йому множинні удари кулаком лівої руки в область обличчя, в результаті чого ОСОБА_8 не втримав рівновагу та впав на землю.

В подальшому, ОСОБА_7 продовжуючи свої протиправні дії спрямовані на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , скориставшись безпораднім станом останнього, який в той час знаходився в лежачому положенні на землі, наніс йому множинні удари взутими ногами в область голови та тулуба, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді: 1 (одного) синця на шкірних покривах правої параорбітальної ділянки, 1 (одної) ділянки зсадення у вигляді полос у напрямку зверху вниз дещо зліва направо на шкірних покривах чола зліва, 1 (одного) садна продовгастої форми на шкірних покривах правої скроневої ділянки, 1 (одного) садна на шкірних покривах правої скулової ділянки, 1 (одного) садна на шкірних покривах верхньої губи справа, в проекції якого на слизовій оболонці губи 1 (одного) крововиливу, що мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як 6 днів і за цією ознакою, у відповідності з пунктом 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року « Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відносять до легких тілесних ушкоджень, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності; злам 1-го каріозне зміненого зуба на верхній щелепі зліва та відсутність 2-х зубів на верхній щелепі справа, тобто тілесні ушкодження, які згідно «Таблиці відсоткової втрати працездатності в результаті різних травм, передбаченими умовами особистого страхування», «Інструкції про порядок організації та проведення лікарсько-страхової експертизи» спричинило 5% постійної втрати загальної працездатності і за цією ознакою, у відповідності з пунктом 2.3.1/а, 2.3.4 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» його слід кваліфікувати як легке тілесне ушкодження, що спричинило незначну стійку втрату працездатності, що підтверджується висновком судово-медичного експерта № 119 від 08.10.2024 року.

Таким чином, ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило незначну втрату працездатності.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок змінити, вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт. У мотивувальній частині вироку у частині обгрунтування терміну призначеного ОСОБА_7 покарання як на правову підставу послатися на ст.100 КК України. В решті вирок суду - залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого, неявка якого, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: обвинувачений належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги; даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від нього не надходило; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого і його явка не визнавалась апеляційним судом обов`язковою; від обвинуваченого не надходило заяв про бажання брати участь у розгляді апеляційної скарги; прокурор не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги без участі обвинуваченого.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 , кваліфікацію її дій за ч. 2 ст.125 КК України, сторонами кримінального провадження не оспорюються і апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряються, у зв`язку з чим визнаються обґрунтованими і належним чином вмотивованими, такими, що ґрунтуються на матеріалах та фактичних обставинах кримінального провадження.

Водночас апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 ч. 1 ст. 409 Кримінального процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Вирок Виноградівського районного суду від 21.10.2024 не відповідає вказаним вимогам з огляду на наступне.

Так, згідно резолютивної частини вироку суду першої інстанції за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України, до ОСОБА_7 застосовано покарання у виді 150 годин громадських робіт.

Зі змісту вироку суду вбачається, що на час вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України, а саме, 30.10.2024, йому не виповнилося 18 років.

Згідно вимог п.п. 1-3 ч. 1 ст. 65 Кримінального Кодексу України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як орієнтує пленум Верховного Суду України у постанові «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» від 16.04.2004 № 5, при розгляді справ про злочини неповнолітніх необхідно дотримуватись визначених законом строків розгляду справ та неухильно забезпечувати виконання вимог матеріального і процесуального законів, якими врегульовано порядок, умови та підстави притягнення неповнолітніх до кримінальної відповідальності і визначено гарантії їхніх прав та законних інтересів.

При провадженні у таких справах потрібно керуватись як загальними положеннями Кримінально-процесуального і Кримінального кодексів України, так і спеціальними нормами, які визначають попередній і судовий розгляд цих справ та особливості кримінальної відповідальності і покарання неповнолітніх (розд. XV Загальної частини КК).

Санкція ч.2 ст.125 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до одного року, або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Поряд з цим, п. 11 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» від 16.04.2004 № 5 встановлює, що перелік видів покарань, визначений у ст. 98 Кримінального Кодексу України, є вичерпним, інші основні та додаткові покарання до неповнолітніх не застосовуються, навіть якщо на час розгляду справи судом вони досягли повноліття.

Визначаючи розмір покарання таким особам, суд має виходити з відповідних положень статей 99-102 КК Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 100 КК України громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від тридцяти до ста двадцяти годин і полягають у виконанні неповнолітнім робіт у вільний від навчання чи основної роботи час. Тривалість виконання даного виду покарання не може перевищувати двох годин на день.

У даному випадку суд перевищив це обмеження, призначивши ОСОБА_7 покарання в розмірі 150 годин громадських робіт та не застосував вимоги ч. 1 ст. 100 КК України, що встановлює обмеження допустимого розміру громадських робіт для неповнолітнього.

Таким чином, суд першої інстанції при визначенні ОСОБА_7 міри покарання у виді громадських робіт терміном 150 годин, не застосував закон, який підлягав застосуванню, внаслідок чого допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413 Кримінального процесуального кодексу України), що є підставою для зміни вироку суду першої інстанції.

Ст. 56 Кримінального кодексу України співвідноситься зі ст.100 Кримінального кодексу України, як загальна та спеціальна норми закону. При постановленні вироку щодо неповнолітнього обов`язковим є посилання на ст. 100 Кримінального кодексу України.

Разом з тим, мотивувальна та резолютивна частини вироку у частині призначення покарання ОСОБА_7 не містять посилання на вказану норму закону, якою закріплено відмінний від передбаченого ст. 56 Кримінального кодексу України строк громадських робіт, який може бути застосований судом до неповнолітнього.

На підставі вище викладеного, колегія суддів вважає, що вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21 жовтня 2024 року відносно ОСОБА_7 - змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді