Справа № 740/3441/24
Провадження № 1-кп/740/99/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

- прокурори - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

- обвинувачений ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000414 від 24.05.2024,

за обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Лосинівка Ніжинського району Чернігівської області, є громадянином України, має незакінчену вищу освіту, одружений, є фізичною особою-підприємцем, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 Кримінального кодексу України,

установив:

У першій половині 2024 року, більш точної дати не встановлено, ОСОБА_6 , будучи зареєстрованим у встановленому Законом порядку як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець, якому присвоєно унікальний номер у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - РНОКПП НОМЕР_1 з видами діяльності: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису) бобових культур і насіння олійних культур; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний), маючи умисел на самовільне зайняття земельних ділянок особливо цінних земель, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і свідомо допускаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою особистого збагачення шляхом збільшення посівних площ, усупереч вимогам ст. 116-126 Земельного кодексу України, що регламентують набуття і реалізацію права на землю, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу їх у власність чи надання у користування, без належним чином виданих та зареєстрованих правовстановлюючих документів, що посвідчують право оренди чи право власності ОСОБА_6 , на земельну ділянку, за допомогою найманої (орендованої) сільськогосподарської техніки, керованої операторами, які не були обізнані про злочинні наміри ОСОБА_6 та не діяли як співвиконавці злочину, оскільки були переконані у законності виконання вказаних робіт, вчинив самовільне зайняття земельних ділянок історико-культурного призначення комунальної власності, а саме - земельної ділянки без кадастрового номера, на якій знаходиться нерухома пам`ятка археології місцевого значення - курган № 7540-3 курганної групи, охоронний № 7540-Чр, ІІ-І тис. до н. е., яка знаходиться за 0,8 км на південний захід від південної околиці с. Лустівка, за 0,7 км на схід від безіменної правої притоки р. Дівиця, за 0,2 км на північ від меліоративного каналу та за 1,0 км на південь ґрунтової дороги, має вигляд горбоподібного підвищення до 1 м, діаметром 46 м, площею 0,3500 га, і межує із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:0002.

Указана земельна ділянка відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» є державною власністю, розташована в адміністративних межах Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області та відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 150 Земельного кодексу України відноситься до особливо цінних земель.

Внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок історико-культурного призначення, які розташовані на землях Лосинівської селищної ради Ніжинського району, ОСОБА_6 заподіяв збитків на загальну суму 5243,00 грн.

Указаними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 197-1 КК України, а саме самовільне зайняття земельної ділянки, вчинене щодо земельних ділянок особливо цінних земель.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою винуватість в обсязі обвинувачення, не оспорював обставини, викладені в обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що правильно розуміє зміст пред`явленого обвинувачення та не заперечує проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які не оспорюються. Надав показання, що займається вантажними перевезеннями та вирощуванням сільськогосподарських культур. Близько року тому ОСОБА_7 , який має у власності земельну ділянку (пай), віддав йому її в оренду. Оскільки ця ділянка межує з його ділянкою, то він її запахав та засіяв кукурудзою. На момент проведення посівних робіт він не знав, що та земельна ділянка є курганом, оскільки належала іншій особі. Розуміє, що вчинив неправильно, порушив закон, відшкодував сільській раді завдану шкоду, розкаювався та шкодував у вчиненому, засуджував свої дії.

Представник потерпілого - ОСОБА_8 подав до суду клопотання про проведення судового розгляду без його участі.

Ураховуючи те, що учасниками судового провадження не оспорювалися фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, тому на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів у справі стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

Оцінивши встановлені у справі обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, а саме в самовільному зайнятті земельної ділянки, вчиненому щодо земельних ділянок особливо цінних земель.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України вчинене кримінальне правопорушення відноситься до нетяжких злочинів.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , не встановлено.

При призначенні покарання суд також ураховує відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що він має незакінчену вищу освіту, одружений, є фізичною особою-підприємцем, має постійне місце проживання та реєстрації, за яким характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Разом з цим суд ураховує ставлення обвинуваченого до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості, засудженні своїх дій, а також його поведінку після вчинення порушення, а саме відшкодування завданих збитків.

Також суд ураховує досудову доповідь органу пробації, згідно з якою виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Покарання, призначене судом із застосуванням ст. 69 КК, не може бути нижчим від мінімальної межі відповідного виду покарання, встановленої у Загальній частині КК.

Ураховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та добровільне відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням відомостей про особу винного, а також зважаючи на позицію прокурора про можливість застосування ст. 69 КК України, суд вважає, що наявні підстави для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання.

За сукупністю вищенаведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_6 із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України більш м`яке покарання, не зазначене в санкції ч. 2 ст. 197-1 КК України, а саме у виді штрафу.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому з урахуванням виду та міри покарання, жодного клопотання з цього приводу не заявлялося.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не подавався.

Процесуальні витрати у справі - відсутні.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 100, ч. 3 ст. 349, ст. 369 - 371, 373, 374, 376, 615 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, та із застосуванням ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

Речові докази - земельну ділянку, на якій знаходиться нерухома пам`ятка археології місцевого значення - курган ІІ-І тис. до н. е., охоронний № 7540-3 ЧР, (землі історико-культурного призначення) площею 0,3500 га, що межує із земельною ділянкою з кадастровим номером № :01:001:0002, разом з посівом сільськогосподарської культури - кукурудзи врожаю 2024 року на ній - повернути Лосинівській селищній раді Ніжинського району Чернігівської області.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1