Справа № 446/1340/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1165/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Кам`янка Бузького районного суду Львівської області від 16 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

потерпілого ОСОБА_9

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 1 ст. 357 КК України та ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання: за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік; за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Відповідно до частини 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 призначено покарання (за сукупністю злочинів) шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Відповідно до частини 4 ст. 70 КК України з урахуванням вироку Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 23.02.2024 року (за сукупністю злочинів) шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України з урахуванням вироку Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 19.09.2023 року (за сукупністю вироків) частково приєднано не відбуту частину покарання та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 1 (один) місяць.

Строк покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання з 26.04.2024, зарахувавши до загального строку покарання строк попереднього ув`язнення з вказаної дати і до набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 являючись військовослужбовцем Збройних Сил України призваним під час загальної мобілізації та проходячи військову службу на посаді солдата резерву 62-ї запасної роти військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. 41 Конституції України, ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 01.02.2024 року у точно невстановлений досудовим розслідуванням та судом час, але приблизно з 16 години 00 хвилин по 17 годину 30 хвилин, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, користуючись тимчасовою відсутністю нагляду за його діями збоку власника та інших осіб, незаконно заволодів шляхом викрадення платіжною карткою «Для виплат» АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 з магнітним носієм інформації, держателем якої є ОСОБА_9 , яка є електронним платіжним засобом у вигляді пластикової картки та засобом доступу до банківського рахунку, тобто є різновидом офіційного документу, з метою подальшого використання такої для зняття готівки з рахунку.

Крім цього, солдат ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України призваним під час загальної мобілізації та проходячи військову службу на посаді солдата резерву 62-ї запасної роти військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. 41 Конституції України, ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 01 лютого 2024 року в період часу з 18 години 00 хвилин по 18 годину 07 хвилин, керуючись єдиним умислом, з корисливих мотивів та з метою власного особистого збагачення, вважаючи, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинюваних дій, шляхом вільного доступу, перебуваючи біля банкомату АТ КБ «Приватбанк», що за адресою: вулиця Незалежності будинок 32, міста Кам`янка Львівського району Львівської області, шляхом зняття готівки з платіжної Бузька картки «Для виплат» АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 з магнітним носієм інформації, держателем якої є ОСОБА_9 , таємно викрав грошові кошти на загальну суму 7 100 гривень 00 копійок, зокрема:01 лютого 2024 року приблизно о 18 годині 00 хвилини 41 секунда, на суму 1 000 гривень 00 копійок;- 01 лютого 2024 року приблизно о 18 годині 04 хвилини 02 секунди, на суму 1 000 гривень 00 копійок;- 01 лютого 2024 року приблизно о 18 годині 06 хвилини 01 секунда, на суму 4 000 гривень 00 копійок;- 01 лютого 2024 року приблизно о 18 годині 07 хвилини 33 секунди, на суму 1 100 гривень 00 копійок.

Після чого, ОСОБА_7 , утримуючи при собі грошові кошти на загальну суму 7100 гривень 00 копійок, покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд чим заподіяв матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 7 100 гривень 00 копійок.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 357 КК України - викрадення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів) та ч. 4 ст. 185 КК України - крадіжка (таємне викрадення чужого майна), вчинена в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись з даним вироком захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Кам`янка Бузького районного суду Львівської області від 16 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України змінити в частині висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які вплинули на визначення міри покарання і в частині призначеного покарання.

Свої вимоги захисник мотивувала тим, що суд встановлюючи усі обставини справи, досліджуючи докази та заслуховуючи свідків, виклав у вироку факти, які не відповідають обставинам справи.

Зокрема, звертає увагу на розбіжності свідчень потерпілого ОСОБА_9 щодо суми коштів, які були зняті з його карткового рахунку, так як в обвинувальному акті зазначено суму 7 100 грн., а в суді ним зазначається сума коштів у розмірі більше 11 000 грн.

На думку захисника, саме потерпілий ОСОБА_9 01.02.2024, розпиваючи зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 та ОСОБА_7 спиртні напої будучи в стані алкогольного сп`яніння, розхвалюючись своїм фінансовим становищем, зазначив про наявність коштів на рахунку та повідомив останньому пін код для зняття готівки.

Стверджує, що потерпілий та його співмешканка, яка є свідком у даній справі через те, що знаходились в стані алкогольного сп`яніння не пам`ятають усіх фактів і обставин, а тому їх свідчення не є достовірними і не можуть використовуватись судом при ухваленні судового рішення.

Також зазначає, що призначене обвинуваченому покарання за ч.4 ст.185 КК України не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Захист вважає, що суд першої інстанції повинен був врахувати пом`якшуючі покарання обставини і призначити обвинуваченому покарання саме в межах, найбільш наближених до мінімального покарання, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років і 5 місяців.

При апеляційному розгляді захисник та обвинувачений підтримали подану захисником апеляційну скаргу та просили її задоволити.

Прокурор та потерпілий заперечили апеляційну скаргу сторони захисту з огляду на безпідставність такої, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд першої інстанції, із дотриманням закладених у зазначеній нормі закону завдань, провів стосовно ОСОБА_7 повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав та пояснив, що він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . В лютому 2024 будучи у відпустці прийшов в гості до потерпілого ОСОБА_9 .. При розпиванні алкогольних напоїв з потерпілим ОСОБА_9 , останній розповів йому що в нього на платіжній карточці є грошові кошти. Після чого він викрав в потерпілого платіжну банківську карту, з якої знімав неодноразово грошові кошти,які витрачав на власні потреби. Через деякий час сам прийшов у поліцію та зізнався у вчиненому. Шкоду заподіяну не відшкодував, однак має намір повернути викрадені кошти. Просив суворо не карати.

Окрім визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, його вина ще підтверджується дослідженими в ході судового провадження письмовими доказами, а саме:

- випискою по картковому рахунку «Приватбанк», який відкрито на ім`я ОСОБА_9 за період з 01.02.2024- 19.02.2024;

- даними протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 16.04.2024;

- описом речей та документів, які були вилучені на підставі постанови прокурора Кам`янка-Бузького відділу Жовківської окружної прокуратури Львівської області від 16.04.2024;

-даними протоколу огляду від 19.04.2024, згідно якого оглянуто рух коштів по банківській карті банку «Приватбанк» № НОМЕР_3 , що зареєстрована на ім`я ОСОБА_9 ; висновком експерта № СЕ -19/118-24/7210-ФП від 02.07.2024;

-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 19.04.2024 з фото таблицями до нього, з якого вбачається, що ОСОБА_9 під час огляду осіб, впізнав ОСОБА_7 за рисами обличчя, ростом, тіло будою, кольором очей;

-протоколом слідчого експерименту від 26.04.2024, з якого вбачається, що під час проведення слідчого експерименту, ОСОБА_7 розказав та відобразив дані події вчинення ним кримінальних правопорушень.

Також висновки суду ґрунтуються на: показаннях потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 .

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що вказані докази не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України", заява № 16437/04).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність вказаних у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч.4 ст.185 КК України, за обставин, встановлених судом.

Щодо доводів захисника в апеляційній скарзі на наявність розбіжностей в показах потерпілого, зокрема в частині суми коштів, які були зняті з його карткового рахунку, то колегія суддів відхиляє такі доводи, оскільки наведені розбіжності в цілому не впливають на встановлені судом обставини справи та надані стороною обвинувачення докази, ані на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Окрім того, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Що стосується доводів захисника про суворість призначеного обвинуваченому покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд врахував характер та тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, фактичні обставини справи, спосіб вчинення кримінального правопорушення і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення, особу обвинуваченого, який не одружений, утриманців не має, посередньо характеризується по місцю проживання, негативно характеризується за місцем несення військової служби, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, не одноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, не відшкодував потерпілому матеріальну шкоду.

Крім цього судом враховано те, що обвинувачений ОСОБА_7 приступивши 03.10.2023 до проходження військової служби 26.10.2023 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 .

Обставиною, яка обтяжує обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, відповідно до ст.67 КК України суд першої інстанції визнав вчинення злочину повторно.

Обставин, які згідно з вимогами ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням положень ст. 70, 71 КК України.

Колегія суддів, вважаючи призначене ОСОБА_7 оскаржуваним вироком покарання, таким, що відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, і не убачає підстав для пом`якшення покарання.

Призначене покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Окрім того, слід зважити на те, що ОСОБА_7 будучи судимим за умисні злочини проти власності, відповідних висновків для себе не зробив, тобто не піддався заходам перевиховання, на шлях виправлення не став та знов вчинив корисливий злочин проти власності, що свідчить про його свідоме нехтування правилами встановленими в суспільстві, відсутність бажання стати на шлях виправлення, його стійку антисоціальну спрямованість.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 376, 404,405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кам`янка Бузького районного суду Львівської області від 16 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді