Справа № 462/2469/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/748/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого згідно із ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,-

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_9 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2024 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч.4 ст. 187 КК України, -

встановила:

вироком Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 06.03.2023 року більш суворим покарання за цим вироком та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з часу фактичного затримання - 16.02.2023 року з 22.30 год.

На підставі ч. 5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 16.02.2023 року до дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 залишено в силі до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з часу фактичного затримання - 16.02.2023 року з 23.31 год.

На підставі ч. 5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 16.02.2023 року до дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 залишено в силі до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку, ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , діючи в умовах воєнного стану, введеного на підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24.02.2022 за № 2102-IX та Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, затвердженого Законом України від 18 листопада 2022 року за № 2738-IX, 16.02.2023 року не пізніше 17.40 год, перебуваючи у приміщенні Приміського залізничного вокзалу м. Львова, що на вул. Городоцькій, 112 в м. Львові, здійснили напад на потерпілого ОСОБА_11 з метою заволодіння його майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого за наступних обставин: ОСОБА_6 16.02.2023 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 17 год. 40 хв., перебуваючи в приміщенні Приміського залізничного вокзалу м. Львова, що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 112, вступив у попередню змову із ОСОБА_7 , для вчинення нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_11 та реалізовуючи вищевказану попередню змову, діючи з корисливим мотивом, опираючись на дії один одного і заздалегідь розподіливши між собою ролі, почали виконувати свій спільний злочинний умисел.

Так, ОСОБА_6 16.02.2023 близько 17 год. 40 хв., перебуваючи в приміщенні Приміського залізничного вокзалу м. Львова, що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 112, різко наблизився до потерпілого ОСОБА_11 та наніс один удар кулаком в обличчя останнього, від якого ОСОБА_11 втратив рівновагу та впав на підлогу. Після цього ОСОБА_6 , незважаючи на крики потерпілого про припинення протиправних дій, з метою подолання опору останнього, наніс йому ще декілька ударів кулаком в обличчя. В подальшому ОСОБА_6 відкрито, з корисливих мотивів викрав із наплічної сумки потерпілого дві банківські картки, які матеріальної вартості не становлять, стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_1 з наявним маркуванням НОМЕР_2 , стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_3 з наявним маркуванням НОМЕР_4 , стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_5 з наявним маркуванням НОМЕР_6 , стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_7 з наявним маркуванням НОМЕР_8 , стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_9 з наявним маркуванням НОМЕР_10 , стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_11 з наявним маркуванням НОМЕР_12 без паперового упакування, загальна вартість яких становить 900 гривень, пластикові картки оператора мобільного зв`язку «Київстар» для заміни СІМ-картки в кількості 64 штуки, загальна вартість яких становить 3136 гривень.

У свою чергу ОСОБА_7 , незважаючи на крики потерпілого про припинення протиправних дій та опір останнього, наблизився до нього та наніс йому ще декілька ударів кулаком в обличчя, після чого відкрито, з корисливих мотивів вирвав із рук потерпілого ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 3s» ІМЕІ1: НОМЕР_13 , ІМЕІ2: НОМЕР_14 , вартістю 900 грн. із СІМ-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_15 .

Внаслідок вчинення вищевказаних протиправних дій потерпілому ОСОБА_11 заподіяно тілесні ушкодження у виді синців у підочних ділянках справа та зліва, крововилив та рану на червоній каймі верхньої губи та слизовій оболонці її, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, а також перелом кісток носа, який відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з викраденим майном втекли з місця події, заподіявши ОСОБА_11 матеріальних збитків на загальну суму 4936 гривень.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок змінити, обрати йому за ч.4 ст. 187 КК України на підставі ст. 69 КК України міру покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, повернути йому мобільний телефон та одяг.

В обґрунтування зазначає, що вирок не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, призначене покарання за своїм видом є занадто суворим і не відповідає ступеню тяжкості скоєного ним злочину та його особі.

Вважає, що під час судового слідства не доведено вини його брата ОСОБА_7 .

На думку обвинуваченого, під час судового слідства не доведено вини його брата ОСОБА_7 , оскільки навіть потерпілий заперечує його вину, а тому є відсутньою кваліфікуюча ознака «за попередньою змовою групою осіб». Згідно показів потерпілого ОСОБА_11 , саме він завдавав потерпілому удари, те що потерпілому здалось, що брат виривав з його руки телефон може слугувати лише припущенням.

Підкреслює, що призначаючи покарання, суд не врахував, що він являється особою молодого віку; на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває; активно сприяв розкриттю злочину і щиро розкаявся; шкода від вчиненого злочину компенсована його мамою; вибачився перед потерпілим; потерпілий простив його, просив суворо не карати; за місцем проживання характеризуюся позитивно; готовий понести покарання у місцях позбавлення волі, але вважає обраний строк покарання завеликим.

На вирок суду адвокат ОСОБА_9 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок скасувати, закрити кримінальне провадження за ч.4 ст.187 КК України відносно ОСОБА_7 за п.3 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 в суді і вичерпані можливості їх отримати. У випадку, якщо суд прийде до висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, прошу призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України, знизивши строк позбавлення волі до 5 років, не призначувати покарання у вигляд конфіскації всього належного йому майна та застосувати ст.75 КК України, звільнити від відбування покарання з іспитовим строком.

В обґрунтування зазначає, що у судовому розгляді кримінальної справи не встановлено факту того, що ОСОБА_7 наносив будь-які удари, що спричинили потеплілому тілесні ушкодження, відбирав у нього майно або сприяв ОСОБА_6 у викраденні майна.

На думку апелянта, ні один з допитаних в судовому засіданні свідків не підтвердив даний факт. При судовому розгляді кримінальної справи не було допитано жодного свідка, який був очевидцем події, яка ставиться у вину ОСОБА_7 . Ні один з допитаних в судовому засіданні свідків та потерпілий ОСОБА_11 в ході судового розгляду не повідомили, що саме ОСОБА_7 відбирав у потерпілого речі, застосовував до нього насильство або іншим чином сприяв викраденню у нього майна.

Звертає увагу, що ніяких особистих речей потерпілого у ОСОБА_7 не вилучалося, всі речі згідно протоколу затримання ОСОБА_6 від 16.02.2023 р. та відео до нього було вилучено у ОСОБА_6 , в тому числі мобільний телефон марки Xiaomy Redmi 3s, який в обвинувальному акті та оскаржуваному вироку суду нібито викрав ОСОБА_7 . При цьому ні суд першої інстанції, ні слідство не виясняли, яким чином нібито викрадений ОСОБА_7 у потерпілого мобільний телефон марки Редмі опинився у ОСОБА_6 . Ні одним документом у справі не підтверджений момент передання мобільного телефону від ОСОБА_7 до ОСОБА_6 .

Обґрунтування вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 протирічить нормам ч. 4 ст. 95 КПК України, згідно з якою «Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них». В протоколі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 остання показує, що ОСОБА_13 завдавалися удари коли він лежав обличчям наверх. В той же час, сам потерпілий ОСОБА_11 на протокол слідчого експерименту та в показах, наданих ним в судовому засіданні вказує, що він сам лежав обличчям набік та закривав голову руками від ударів, не бачив, щоби майно відбирав та наносив удари ОСОБА_14 .

Допитаний в ході судового розгляду 27.02.2024 р. в якості свідка понятий ОСОБА_15 заявив, що при проведенні впізнання потерпілий ОСОБА_16 повідомив, що викрадення майна з застосуванням насильства щодо нього вчинила одна особа.

На думку захисника, те, що ОСОБА_7 був присутній під час конфлікту ОСОБА_6 з потерпілим не робить його співучасником кримінального правопорушення. Відповідно до показань потерпілого ОСОБА_11 допитаного в судовому засіданні, яке відбулося 17.10.2023 p., останній заявив, що судово-медичну експертизу тілесних ушкоджень, тобто медичний огляд у судово-медичного експерта пройшов через 1,5-2 тижні.

Документів по лікуванню потерпілого від травми, отриманої 16.02.2023 p., в матеріалах справи немає. Медичний огляд судово-медичним експертом проведено тільки 20 березня 2023 р.

Апелянт вважає, що необгрунтованим є висновок експерта про те, що перелом носа відбувся саме через удар кулаком (на КТ не може бути видно відбитків кулака), а не будь-який інший твердий предмет або в результаті падіння на поверхню, тобто експерт, не будучи учасником слідчих експериментів, фактично встановив обставини кримінального правопорушення, чим вийшов за межі своїх функціональних повноважень. При цьому в описі КТ від 27.03.2023 р. зазначаються не тільки переломи носа, але й переломи черепа. Матеріалами справи не встановлено, що 16.02.2023 р. в момент конфлікту з ОСОБА_6 потерпілий ще й ламав собі череп або отримував інші переломи.

Зазначає, що у висновку додаткової судово-медичної експертизи від 30.03.2023 р. не встановлена ні ступінь страти працездатності потерпілим ОСОБА_16 , ні період розладу здоров`я у ОСОБА_16 (має були від 6 до 21 дня).

Звертає увагу, що обставинами, що пом`якшують покарання та істотно знижують тяжкість вчиненого кримінального правопорушення є наступні обставини: відсутність претензій зі сторони потерпілого, відшкодування спричиненої шкоди, яку відшкодувала ОСОБА_17 - мати ОСОБА_7 , про що заявив потерпілий в судовому засіданні; ОСОБА_7 офіційно працює на стратегічному Державному підприємству AT «Укрзалізниця» Регіональна філія Львівська залізниця ВП «Львівська дирекція залізничних перевезень» станція «Клепарів» на посада «Приймальник поїздів 4 розряду» з 24.11.2017 р.

Наголошує, що ОСОБА_7 позитивно характеризується по місцю роботи, про що до матеріалів кримінальної справи долучена відповідна характеристика; є одним з людей, завдяки яким функціонує критична інфраструктура України, і, отже, забезпечував нормальне функціонування економіки та суспільства України.

Підкреслює, що обвинувачений є особою молодого віку; раніше не судимий в силу ст.89 КК України, судимість отримав у дитинстві (в 16 років); позитивно характеризується за місцем проживання; на забезпеченні ОСОБА_7 перебуває мама ОСОБА_17 , 1961 р.н., яка є пенсіонером за віком, має проблеми зі здоров`ям.

Стверджує, що ОСОБА_7 необхідне лікування за межами закладів позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, виступ захисників та обвинувачених, які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, який подані апеляційні скарги заперечив, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали справи, в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що у задоволенні таких слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 дотримані.

Вина обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, доводиться належними та допустимими доказами, які були предметом дослідження в судовому засіданні, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_11 , показаннями допитаного у судовому засіданні в суді першої інстанції експерта ОСОБА_18 , витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000193 від 16.02.2023 року о 21.49 год., електронною реєстрацією повідомлення із служби 102 від 16.02.2023 р., протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16.02.2023 року, протоколом огляду місця події від 16.02.2023 р., консультаційним висновком спеціаліста КНП ТМО м. Львова ВП «Лікарня Св. Пантелеймона» лікаря-стоматолога-хірурга від 16.02.2023 року, консультаційним висновком спеціаліста КНП ТМО м. Львова ВП «Лікарня Св. Пантелеймона» лікаря-нейрохірурга ОСОБА_19 від 16.02.2023 року, консультаційним висновку спеціаліста КНП ТМО м. Львова ВП «Лікарня Св. Пантелеймона» лікаря-отоларинголога ОСОБА_20 від 16.02.2023 року, протоколом затримання особи від 16.02.2023 року та відеозаписом до нього ОСОБА_7 , протоколом затримання особи від 16.02.2023 року та відеозапису до нього ОСОБА_6 , протоколом отримання зразків для експертизи від 17.02.2023, протоколом отримання зразків для експертизи від 17.02.2023, протоколом відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 17.02.2023 року, протоколом відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 17.02.2023 року, протоколом огляду предметів від 17.02.2023 року, протоколом огляду предметів від 17.02.2023 року, протоколом про проведення слідчого експерименту від 17.02.2023 року та фототаблицею до нього, протоколом огляду предметів від 17.02.2023 року з фототаблицею, протоколом добровільної видачі від 17.02.2023 року, протоколом огляду предметів від 25.03.2023 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.02.2023 року з фототаблицею, висновком експерта №185 від 20.03.2023 року з долученими до нього медичних документів, відеозаписами з камер відеоспостереження системи «Безпечна Львівщина» за 16.02.2023 та аналітичного звіту Управління кримінального аналізу від 17.02.2024 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.02.2023 року з фототаблицею, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.02.2023 року з фототаблицею, протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.02.2023 року з фототаблицею, протоколом проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_12 від 20.02.2023 року та фототаблиці до нього, розпискою потерпілого ОСОБА_11 про отримання на зберігання речових доказів від 23.02.2023 року, висновком експерта від 08.03.2023 року №СЕ-19/114-23/3669-Д, протоколом отримання зразків для експертизи від 06.03.2024 року, відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_11 відібрано зразки крові, висновком експерта від 06.03.2023 року №235/2023-ім, висновком експерта від 06.03.2023 року №236/2023-ім, висновком експерта від 27.03.2023 року №1701/23, висновком експерта від 30.03.2023 року №280, зміст яких детально викладений у вироку суду першої інстанції.

Дані докази узгоджуються між собою і підтверджують повністю фактичні обставини справи.

Дослідивши відповідно до ст. 94 КПК України вищевказані докази і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, місцевий суд умотивовано визнав, що вони згідно зі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, а тому правомірно поклав їх в основу вироку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильно кваліфікував їх дії за ч. 4 ст. 187 КК України.

Переконливих аргументів про протилежне в поданих апеляційних скаргах не міститься. Вирок місцевого суду у зазначеній частині відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Щодо доводів викладених в апеляційних скаргах про те, що не встановлено факту нанесення ударів потерпілому обвинуваченим ОСОБА_7 , то такі є безпідставними, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема дослідженим в судовому засіданні в суді першої інстанції протоколом про проведення слідчого експерименту від 17.02.2023 року та фототаблицею до нього, з яких вбачається, що старшим слідчим СВ ВП №1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_21 за участю статиста ОСОБА_22 , у присутності понятих ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , з використанням цифрового фотоапарату, потерпілому ОСОБА_11 було запропоновано провести слідчий експеримент вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, яке мало місце 16.02.2023, на що він погодився. Потерпілий ОСОБА_11 повідомив, що спершу необхідно прибути до Приміського залізничного вокзалу м. Львова, що по вул. Городоцька, 112 у м. Львову, де він покаже, як саме щодо нього було вчинено дане кримінальне правопорушення. Прибувши потерпілий ОСОБА_11 повідомив, що 16.02.2023 року приблизно о 17.30 год. він знаходився в приміщенні Приміського залізничного вокзалу м. Львова, що по вул. Городоцька, 112 у м. Львові. Як показав потерпілий ОСОБА_11 він знаходився в залі очікування вище зазначеного вокзалу та сидів на кріслі. Приблизно о 17:30 годин до нього підійшло двоє незнайомих йому чоловіків. Один із цих чоловіків був віком приблизно 25-27 років, на ріст приблизно 175 см., середньої, дещо повнуватої статури, обличчя овальної форми, волосся темне, коротко стрижене. Був одягнутий в чорну куртку, чорні спортивні штани, білі кросівки, та з кепкою темного кольору на голові. Як з`ясувалося в подальшому, цією особою був ОСОБА_6 . Інший чоловік був віком приблизно 20-23 роки, на зріст приблизно 170 см., середньої статури, обличчя його було овальної форми, волосся темне, коротке, з бородою на обличчі темного кольору. Був одягнутий в темно-синю куртку, світло-сині джинси, був взутий в кросівки білого кольору із зеленими вставками, під його курткою на спині був одягнутий рюкзак. Як з`ясувалося в подальшому цією особою був ОСОБА_7 . Увійшовши в зал очікування вказаного вокзалу, цих чоловіки підійшли до ОСОБА_11 та хотіли придбати в нього стартовий пакет оператора мобільного зв`язку «Київстар», продаж яких він здійснював, однак грошей на наданий ОСОБА_11 банківський рахунок не перерахували. Тоді потерпілий ОСОБА_11 вирішив залишити приміщення вказаного вокзалу. Однак, як показав потерпілий ОСОБА_11 , в цей момент двоє вищевказаних осіб його зупинили в коридорі на сходах біля виходу з приміщення вказаного вокзалу, біля поручня. Чоловік, якого він описував першим, яким як з`ясувалося є ОСОБА_6 , підійшов до вхідних дверей у приміщення вказаного вокзалу та закрив їх зсередини, утримуючи таким чином, щоб не дати потерпілому ОСОБА_11 можливості вийти з приміщення вокзалу. Одночасно з цим, як показав потерпілий ОСОБА_11 , чоловік, якого він описував другим - ОСОБА_7 почав утримувати зачиненими вхідні двері в приміщення залу очікування зазначеного вокзалу, не даючи можливості потерпілому ОСОБА_11 вийти в зал очікування. Водночас потерпілий вказав на одну із сходинок та повідомив, що коли двоє чоловіків підійшли до нього та звинуватили його в шахрайських діях, він стояв спиною до поручня. В цей момент ОСОБА_6 раптово наніс йому один удар кулаком правої руки в область носа, внаслідок чого потерпілий втратив рівновагу та впав на підлогу. Після цього ОСОБА_6 підійшов до нього та, нахилившись, наніс ще кілька ударів кулаками в область його голови та обличчя. Окрім цього, до нього також підійшов ОСОБА_7 та почав також наносити удари кулаками в область голови та обличчя. В цей час сумка синього кольору з символікою оператора мобільного зв`язку «Київстар» знаходилася біля нього на підлозі з перекинутим через його плече ременем. ОСОБА_6 почав тягнути сумку до себе, намагаючись стягнути та таким чином заволодіти нею, однак це йому не вдалось, а тому він розкрив її та відкрито викрав з неї стартові пакети оператора мобільного зв`язку «Київстар» в кількості 6 штук, а також пластикові картки оператора мобільного зв`язку «Київстар» для заміни Сім-картки в кількості 64 штуки. В цей час ОСОБА_7 з силою вирвав з його правої руки мобільний телефон марки «Хіаomi Redmi 3s». Після вчинення вище вказаного кримінального правопорушення, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 втекли з місця події з викраденим майном.

Доводи про те, що потерпілий не вказує на нанесення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 є необґрунтованими, так в судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що 16.02.2023 року близько 17.00 год. зайшов у зал очікування Приміського залізничного вокзалу м. Львова, що за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 112 з метою здійснення продажу стартових пакетів оператора мобільного зв`язку «Київстар». Близько 17.30 год до нього підійшло двоє чоловіків, як з`ясувалось у подальшому - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . ОСОБА_6 мав намір придбати стартовий пакет, вартість якого становила 150 грн, та хотів розрахуватись шляхом переказу коштів із власного рахунку на його. Для цього він продиктував ОСОБА_6 номер своєї картки «Монобанк», а ОСОБА_6 повідомив, що перерахував кошти, однак після перевірки рахунку виявилось, що кошти йому так і не надійшли, а тому він попрямував до виходу із залу очікування. Після цього ОСОБА_6 та ОСОБА_7 почали викрикувати, що він шахрай і пішли за ним у коридор (тамбур) при виході із залу очікування. Там ОСОБА_6 наблизився до нього та наніс один удар кулаком в обличчя, від чого він втратив рівновагу та впав на підлогу. Після того, як він намагався піднятись, ОСОБА_6 наніс йому ще два удари кулаком в обличчя в ділянку нижньої щелепи. Після цього він прикрився руками, намагаючись захиститись від ударів, а ОСОБА_6 спробував вирвати у нього сумку з логотипом «Київстар», в якій знаходились стартові пакети. В цей час, як йому здалось, ОСОБА_7 вирвав у нього з рук мобільний телефон «Xiaomi Redmi 3s». Що відбувалось далі він точно сказати не може, оскільки відчував сильний біль та був у шоковому стані. Коли нападники вийшли із приміщення вокзалу, він повільно піднявся і пішов в зал очікування, де попросив працівників вокзалу викликати екстрену медичну допомогу та працівників поліції. По прибуттю лікарів його невідкладно відвезли у лікарню на вул. Миколайчука, де провели повне обстеження та виявили перелом кісток носа, забій м?яких тканин обличчя та голови. Водночас він написав заяву працівникам поліції щодо вчиненого на нього нападу. До нападу травм носа не мав. Також у судовому засіданні ОСОБА_11 повідомив, що із ним спілкувалась матір обвинувачених та просила за матеріальну винагороду змінити показання відносно її сина ОСОБА_7 , повідомивши, що останній не був причетним до нападу на нього.

Досліджені докази повністю спростовують версію захисту про відсутність участі ОСОБА_7 у вчиненому розбійному нападі.

Співучасть у вчиненні злочину передбачає: об`єднання окремих зусиль кожного співучасника у взаємообумовлену спільну діяльність усіх співучасників; те, що вчинюваний співучасниками злочин є єдиний для всіх; спрямування зусиль кожного співучасника на досягнення загального результату злочину; причинний зв`язок між діяннями всіх учасників і загальним злочинним результатом. Спільна участь у вчиненні злочину може проявитися як у дії, так і в бездіяльності. Головною рисою спільної дії (бездіяльності) співучасників є те, що дії (бездіяльність) кожного з них є складовою частиною загальної діяльності з вчинення злочину. Вони діють разом, роблячи свій внесок у вчинення злочину. Дії (бездіяльність) кожного з учасників за конкретних обставин є необхідною умовою для вчинення злочинних дій (бездіяльності) іншим співучасником та настання спільного злочинного результату.

При цьому домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину є узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір.

Судом встановлено, що мав місце розбійний напад на потерпілого ОСОБА_11 , при цьому напад відбувався за умов, коли кожен із його співучасників мав змогу бачити та усвідомлювати дії інших нападників, погоджувався із ними і продовжував протиправну поведінку. Заволодівши чужим майном, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом втекли з місця злочину.

Слід також узяти до уваги, що спроб викликати медичну допомогу, з`ясувати стан потерпілого, отримані тілесні ушкодження, їх ступень тяжкості, обвинувачений ОСОБА_7 не здійснював.

Судом встановлено єдиний спільний умисел обвинувачених, про що свідчить узгодженість злочинної діяльності нападників, їх домовленість, виражену в конклюдентній формі, на вчинення розбою щодо ОСОБА_11 .

Посилання сторони захисту на те, що лише ОСОБА_6 наносив потерпілому удари, не мають вирішального значення для доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кваліфікації його дії за ч. 4 ст. 187 КК України.

У свою чергу злочинні дії ОСОБА_7 були складовою здійснення нападу із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, обвинувачений ОСОБА_7 виконав частину того обсягу дій, який нападники вважали необхідним для реалізації спільного умислу.

З урахуванням наведеного, доводи апелянтів про відсутність будь-яких доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є безпідставними і спростовуються вищенаведеним.

Посилання захисника, як на підставу скасування вироку, в апеляційній скарзі про те, що матеріали кримінального провадження фактично не містять документів по лікуванню потерпілого від травми, отриманої 16.02.2023 p., медичний огляд судово-медичним експертом проведено тільки 20 березня 2023 р., у висновку додаткової судово-медичної експертизи від 30.03.2023 р. не встановлена ні ступінь страти працездатності потерпілим ОСОБА_16 , ні період розладу здоров`я у ОСОБА_16 (має були від 6 до 21 дня), колегія суддів, до уваги не бере.

Так, за загальним визначенням розбій як злочин проти власності - це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій відноситься до формального (усіченого) складу злочину, вважається завершеним з моменту вчинення самого нападу. У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт - право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності, - життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу.

Як випливає зі змісту ст. 187 КК України, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного складу злочину є заподіяння особі, яка зазнала нападу, насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, або погроза застосування такого насильства.

З висновку експерта від 30.03.2023 року №280 вбачається, що при обстеженні ОСОБА_11 лікарями ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» КНП «І територіальне медичне об?єднання м. Львова» у лютому 2023 р. вказано діагноз: «Забій м?яких тканин обличчя. Двобічні підорбітальні гематоми. Закритий перелом кісток носа без зміщення. Під час проведення експертизи у потерпілого виявлені: синці у підочних ділянках справа та зліва, крововилив та рана на червоній каймі верхньої губи та слизовій оболонці її. Під час проведення додаткової судово-медичної експертизи був вивчений результат КТ-зображення голови ОСОБА_25 і лікарем-рентгенологом, консультантом бюро було відмічено наявність перелому кісточок носа з гострими краями. Таким чином діагноз перелому кісток носа підтверджено клінічними та рентгенологічними даними і вказана травма носа утворилась від дії тупого предмета, могла виникнути від удару кулаком 16 лютого 2023 р. і відноситься до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я. Синці крововилив та рана утворились від неодноразової дії тупого предмета, могли виникнути від ударів кулаком 16 лютого 2023 р, як вказано в «Постанові» та потерпілим і відносяться до легкого ступеня тяжкості.

В судовому засіданні в суді першої інстанції експерт ОСОБА_18 підтримав надані ним висновки та пояснив, що такі виконані ним відповідно до чинного законодавства, зокрема відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 р. № 6. Зазначив, що у медичних документах за результатами обстеження потерпілого ОСОБА_11 із рентгенологічним дослідженням вказано про наявність у останнього на час огляду такого тілесного ушкодження, як перелом кісток носа без зміщення, однак при вивченні документів рентгенологом -консультантом для визначення давності виникнення перелому було визнане за доцільне проведення потерпілому комп`ютерної томографії обстеження кісток носа. Після проведення такого обстеження потерпілому із врахуванням його результатів було проведено додаткову експертизу та надано відповідний висновок № 280 від 30.03.2023 року, який він також підтримує. Даних про можливість виникнення даного перелому носа в період з 17.02.2023 року до 27.02.2023 року немає і більше того виникнення перелому носа до 17.02.2023 року стверджується клінічними та рентгенологічним дослідженням за наслідками обстеження потерпілого від 16.02.2023. Перелом кісток носа відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК України) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.

Отже, суд першої інстанції, прийшов до вірного висновку, що винуватість обвинувачених у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбої), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, доведена повністю і їх дії вірно кваліфіковано за ч.4 ст.187 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

У кожному випадку застосування ст. 69 КК суд зобов`язаний у своєму рішенні зазначити, які саме обставини справи або дані про особу засудженого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, обставини та корисливі мотиви скоєння кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий в тому числі за злочини проти власності, останній раз Залізничним районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт, покарання не відбув, згідно із характеристикою з місця проживання характеризується нейтрально, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансері не перебуває, не працює, не одружений, утриманців не має. Обставин, які пом`якшують покарання, як і обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, обставини та корисливі мотиви скоєння кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше несудимий згідно із ст. 89 КК України , згідно із характеристикою з місця проживання характеризується нейтрально, на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансері не перебуває, не одружений, утриманців не має. Обставин, які пом`якшують покарання, як і обтяжуючих покарання обставин, судом не встановлено.

Що стосується доводів апелянтів про доцільність застосування до обвинувачених при призначенні покарання положень ст. 69 КК України, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки згідно роз`яснень наведених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині; вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Водночас, Верховний Суд у своїх рішеннях, які стосувалися питання правильності застосування положень ст. 69 КК, неодноразово вказував на те, що ч. 1 ст. 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Як передбачено статтями 50, 65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнано дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані, які певним чином характеризують особу винного.

На думку колегії суддів, апеляційні скарги не містять переконливих доводів, які дають можливість застосувати до обвинувачених положення ст. 69 КК України, застосування такої призведе до м`якості призначеного покарання, яке не можна буде вважати справедливим, пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченими кримінального правопорушення.

Крім цього, норми КК наділяють суд правом вибору у встановлених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає взяття до уваги й оцінку відповідно до визначених законом критеріїв усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

В своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 крім застосування до останнього положень ст. 69 КК України, просить звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з даного приводу колегія суддів, апеляційного суду вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Згідно абзацу 2 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 12 червня 2009 року), рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Враховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів, виправлення обвинуваченого без позбавлення волі на певний строк не можливе та становить високу небезпеку для суспільства, досягнення мети виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень обвинуваченим не можливе без ізоляції від суспільства.

Отже, доводи наведені в апеляційних скаргах у тій частині, що суд першої інстанції призначив обвинуваченим покарання явно несправедливе через суворість, свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли та колегія суддів вважає такі безпідставними і необґрунтованими.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції належно та повно оцінив і перевірив усі зібрані по справі докази. Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли скасування чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і його слід залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2024 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч.4 ст. 187 КК України залишити без змін, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_9 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з часу отримання копії рішення суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4