Справа № 569/1425/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський судРівненської області в особі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників підозрюваних адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Рівненській області майора поліції ОСОБА_8 , яке погоджене прокурором Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках кримінального провадження № 0000070 від 21 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за погодженням із прокурором, звернувся до суду із вказаним клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 .

Своє клопотання обґрунтовує тим, що 21 січня 2025 року, приблизно о 16 год. 42 хв., у денну пору доби, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем DACIA LOGAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Паркова, (поблизу будинку № 34 мікрорайон Будівельників) в м. Вараш Рівненської області, зі сторони вул. Набережна м. Вараш в напрямку до вул. Енергетиків м. Вараш, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, пунктів 12.3 та 18.1 Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, неправильно її оцінив, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на дитячу коляску в котрій знаходився малолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку пішохід ОСОБА_10 штовхаючи перед собою переміщувала по нерегульованому пішохідному переході позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожнім знаком 5.38.1 «Пішохідний перехід», з права на ліво відносно напрямку руху транспортного засобу, хоча мав можливість шляхом застосування екстреного гальмування зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду при своєчасному прийнятті мір до реагування.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди малолітній ОСОБА_9 , отримав тілесні ушкодження від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в КНП «Вараська багатопрофільна лікарня» Вараської міської ради, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.

Порушення ОСОБА_4 вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху, які вимагають від водія транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, знаходиться у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно небезпечними наслідками, що настали.

21 січня 2025 року, о 21 год. 33 хв. за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в порядку ст. 208 КПК України, затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця Російської Федерації, м. Лабінськ, жителя АДРЕСА_1 .

22 січня 2025 року, ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Причетність ОСОБА_4 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними в ході досудового розслідування матеріалами та доказами, а саме:

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21 січня 2025 року та фототаблицею до нього, де зафіксована слідова картина дорожньо-транспортної пригоди;

-протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 , який повідомив про те, що 21 січня 2025 року, приблизно о 16 год. 40 хв., на вул. Паркова, (поблизу будинку № 34 мікрорайон Будівельників) в м. Вараш Рівненської області керуючи автомобілем DACIA LOGAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на дитячий візок;

-протоколом свідка ОСОБА_10 , яка повідомила про те, що 21 січня 2025 року, приблизно о 16 год. 40 хв., на вул. Паркова, (поблизу будинку № 34 мікрорайон Будівельників) в м. Вараш Рівненської області, вона штовхаючи попереду себе дитячий візок в котрому знаходився її син ОСОБА_9 , в межах нерегульованого пішохідного переходу перетинала проїзну частину, де на візок здійснив наїзд автомобіль DACIA LOGAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 ;

-згідно висновку експерта від 14 лютого 2025 року № 5 за результатами проведеної судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 встановлено, що смерть ОСОБА_9 настала від масивної крововтрати внаслідок внутрішньо-черевної кровотечі обумовленої розривами печінки;

-іншими доказами, що здобуті у ході проведення досудового розслідування.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задоволити з підстав викладених у ньому та продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 без визначення розміру застави у межах строку досудового розслідування, вказавши на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні не заперечували щодо задоволення клопотання слідчого.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області перебувають матеріали кримінального провадження за № 0000070 від 21 січня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

За вищевказаних обставин, 22 січня 2025 року, ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

22 січня 2025 року ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області відносно підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 22 березня 2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розумність підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантій від безпідставного арешту й затримання, закріпленої у статті 5 параграфу 1 (с) Конвенції." Відповідно до практики Європейського суду "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 параграфу 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо вчинила злочин".

Враховуючи, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, слід взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 , п. 32, Series A, №182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 ).

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також, не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Так, вище вказані докази вказують на обґрунтованість та розумність оголошеної підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

В своїх рішеннях ЄСПЛ за скаргою № 40107/02 від «10» лютого 2011 року по справі «Харченко проти України», п. 80; за скаргою № 20808/02 від 04.03.2010 р. у справі «Шалімов проти України», суд визнає порушенням Конвенції продовження/обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за умови, якщо національні суди «…не розглянули жодних альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів…».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Як встановлено в ході розгляду клопотання, заявлені стороною обвинувачення ризики на даний час не зменшились та є актуальними, оскільки вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, відносяться до категорії тяжких кримінальних правопорушень, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, а тому підозрюваний ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість вчинення кримінального правопорушення, а також те, що даний злочин набрав суспільний резонанс серед суспільства, тому ОСОБА_4 , може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії», Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні є реальним зважаючи на те, що не застосування запобіжного заходу тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 , призведе до можливих погроз та спонукань з метою зміни або відмови від показань свідка ОСОБА_10 .

Вивчення особи підозрюваного ОСОБА_4 встановлено, що він є працездатний та по місцю роботи характеризується виключно позитивно, має захворювання гіпотіреозу та являється інвалідом ІІІ групи внаслідок оперативного втручання, одружений, на утриманні одну дитину.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, що виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає необхідним продовжити щодо ОСОБА_11 винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1-5 ст. 177 КПК України та гарантувати його належну процесуальну поведінку.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до ОСОБА_4 вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

Для встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення та остаточного та беззаперечного доведення вини ОСОБА_4 у інкримінованому йому злочині в кримінальному провадженні необхідно виконати ряд слідчих та процесуальних дій, які не могли бути проведені раніше з об`єктивних причин, зважаючи на обсяг та особливу складність кримінального провадження, зокрема, необхідно долучити висновки судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження технічного стану транспортного засобу, за експертною спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів», судової інженерно-транспортної експертизи з транспортно-трасологічних досліджень за експертною спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження», судову біологічну експертизу, за експертною спеціальністю 9.5 «Молекулярно-генетичні дослідження», судової трасологічної експертизи за експертною спеціальністю 4.2 «Дослідження знарядь, агрегатів, інструментів і залишених ними слідів, ідентифікація цілого за частинами», комплексної судової фототехнічної та інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди, за спеціальностями 6.1 «Дослідження фотозображень та технічних засобів їх виготовлення» та 10.1 «Дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди», які знаходяться на виконанні в Рівненському науково-дослідному експертно-криміналістичного центрі МВС України, долучити висновки судово-медичної експертизи зразків крові та сечі ОСОБА_4 та інформацію з транспортних телекомунікаційних мереж, повідомити підозрюваному про зміну раніше повідомленої підозри з урахуванням висновків судових експертиз, надати доступ до матеріалів кримінального провадження та ознайомити з матеріалами досудового розслідування потерпілого, підозрюваного, його захисника, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Висновки судових експертиз, які перебувають на виконанні мають важливе значення для встановлення об`єктивної істини у провадженні, повноти та всебічності досудового розслідування і будуть використані у провадженні як докази. Крім того, за результатами судових експертиз може виникнути необхідність у проведенні інших слідчих дій.

На виконання вказаних слідчих дій необхідно ще не менше одного місяця.

З огляду на викладене, оскільки вказані слідчі та процесуальні дії не могли бути виконані та завершені з об`єктивних причин, а тому додатковий строк необхідний для отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розгляду, повного, всебічного та об`єктивного завершення досудового розслідування.

У зв`язку із складністю кримінального провадження строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено постановою заступника керівника Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_12 від 17 березня 2025 року, до трьох місяців, тобто до 21 квітня 2025 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Тому, враховуючи суспільну небезпечність особи підозрюваного ОСОБА_4 , який вчинив тяжкий злочин, є необхідним продовжити відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, що на думку слідчого судді, є справедливим і здатний забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст. ст. 131-132, 176, 177, 182, 183, 194, 196, 199, 205 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 21 квітня 2025 року без визначення розміру застави.

Утримувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" - м. Рівне, вул. Дворецька, 116.

Визначити строк дії ухвали до 21.04.2025.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити на виконання уповноваженій особі ДУ "Рівненський слідчий ізолятор", вручити учасникам судового розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1