Справа № 488/4778/23
Номер провадження № 1-кп/488/110/25

У Х В А Л А

14.03.2025 року

Корабельний районний суд міста Миколаєва

в складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 6 ст.152, ч.3 ст.153, ч.2 ст.156, ч.1 ст.301-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

14.03.2025 р. у судовому засіданні прокурором, посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК України, такі як, можливість переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування і суду, скоєння нового злочину, незаконного впливу на свідків і потерпілу, не зменшилися, заявлене клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з можливістю працювати вдень, пославшись на те, що судом відмовлено у допиті потерпілих, відтак - він не має змоги чинити на них тиск, а також переховуватися від суду.

Захисник позицію свого довірителя підтримав та просив обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_8 клопотання прокурора підтримала, з огляду на те, що заявлені прокурором ризики не зменшилися.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, виходячи із наступного.

Згідно ухвали Корабельного районного суду м.Миколаєва від 22.01.2025 року, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 діє до 23.03.2025 року включно.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, що передбачено п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України.

Частина 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

ОСОБА_6 , згідно обвинувального акту, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів. Санкція статті 152 частини 6 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, ч.3 ст. 153 КК України - позбавлення волі на строк від п`яти до семи років, ч.2 ст. 156 КК - на строк від п`яти до восьми років, ч.1 ст.301-1 КК - на строк від двох до шести років, у зв`язку з чим є всі підстави вважати, що тяжкість покарання, у разі визнання судом його винним, сама по собі є обставиною, яка може обумовити ризик переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування, суду.

Поміж іншого, репутація обвинуваченого, який не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, не має стабільного легального джерела прибутку та стійких соціальних зв`язків, або інших чинників, які б утримували його від втечі, дає підстави суду дійти висновку про доведеність ризику можливого переховування ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та/або суду, з метою уникнення покарання, яке йому загрожує, у разі доведення вини.

До того ж, інкриміновані злочини вчинено обвинуваченим за обтяжчуючих обставин - відносно малолітніх дітей та у присутності дітей, вчинення злочину повторно та щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 вчиняв кримінальні правопорушення відносно своїх рідних малолітніх племінників неодноразово та систематично, а також в ході своєї злочинної діяльності з використанням «мережі «Інтернет» одержував доступ до дитячої порнографії та самостійно створював графічні файли з інформацією щодо дитячої порнографії, яку зберігав за місцем свого мешкання без мети збуту, що вказує на схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень сексуального характеру щодо неповнолітніх.

Таким чином, ризики, передбачені пунктами 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, своєї актуальності не втратили та продовжують існувати.

При обґрунтуванні рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Ст.5 п.1 підпункт с Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини вказує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з пунктом 36 Рішення ЄСПЛ по справі «Москаленко проти України» №37466/04 від 20.08.2010 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що орган судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачується. У цьому контексті ЄСПЛ нагадав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також ЄСПЛ зазначив що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, суд враховує, що злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , є злочинами проти статевої свободи та статевої недоторканості, що становить підвищену суспільну небезпеку. Тому, враховуючи наявні ризики, існування яких доведено, суд вважає доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у даному випадку не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

У зв`язку з чим клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, застосованого до нього у вигляді тримання під вартою, на домашній арешт задоволенню не підлягає.

Будь-яких підстав, які б унеможливлювали застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено та сторонами не наведено.

Відтак, виключно у сукупності з усіма наведеними вище обставинами, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання спробам останнього переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, за відсутності доказів щодо неможливості тримання обвинуваченого під вартою, в тому числі за станом здоров`я, із врахуванням вимог щодо наявності наведених вище ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також того, що судовий розгляд не може бути закінченим до спливу строку дії попередньої ухвали суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, відсутності підстав для застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів робить висновок про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на підставі п.1 ч.4 ст. 183 КПК України на строк 60 днів.

До того ж такий строк перебування обвинуваченого під вартою не можна визнати таким, що є свавільним або таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності.

Суд застосовує таке обмеження права на свободу обвинуваченого ОСОБА_6 виходячи з потреб цього судового розгляду, який несе за собою великий суспільний інтерес, як суворий виняток із загального правила презумпції на користь свободи та гарантій недопущення свавільного затримання і тримання під вартою, які з огляду на практику Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України») для суду залишається домінантним керівним принципом і в цьому випадку, враховуючи мету застосування запобіжного заходу - допровадження обвинуваченого до компетентного судового органу, як того вимагають справжні інтереси суспільства щодо повного, неупередженого та як можливо швидкого у продовж розумного строку проведення цього судового розгляду.

На підставі викладеного і керуючись ст. 176-178, 183, 331, КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 (шістдесяти) діб, а саме до 13.05.2025 року включно.

У клопотанні обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити за необгрунтованістю.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, що не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3