Справа № 148/13/25
Провадження №1-кп/148/70/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення - прокурора ОСОБА_3 ,

з боку захисту - обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина кримінальне провадження №0000851, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2024, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

В провадженні Тульчинського районного суду Вінницької області знаходиться вказане вище кримінальне провадження.

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він у нічну пору доби з 08.11.2024 на 09.11.2024, перебуваючи в одній із кімнат будинку за адресою: АДРЕСА_1 , спільно зі своїм знайомими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вживали алкогольні напої.

У подальшому, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почав себе агресивно поводити, на що ОСОБА_4 зробив йому зауваження, на ґрунті якого між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виникла словесна суперечка.

Надалі ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вийшли з будинку на подвір`я та продовжили конфлікт, який переріс у бійку, в ході якої у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на заподіяння смерті ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_4 застосувавши до потерпілого фізичну силу, кинув останнього на землю, після чого, діючи умисно, усвідомлюючи, що посягає на життя іншої особи, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого, взявши до рук дерев`яну колоду, яка знаходилась поруч з будинком, наніс нею декілька, але не менше 4 ударів в область голови ОСОБА_7 , спричинивши йому тілесні ушкодження, від яких останній помер на місці події.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 99 від 24.12.2024 смерть ОСОБА_7 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась забоєм головного мозку, крововиливами в речовину головного мозку, переломами кісток мозкового та лицьового черепу. Враховуючи катамнестичні дані та дані судово-медичного дослідження, також взявши обставини випадку, можна вважати, що смерть ОСОБА_7 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Прокурор звернувся в суд з клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного, насильницького злочину, перебуваючи на волі зможе переховуватись та ухилитись від явки до суду, оскільки не має стійких соціальних зв`язків, впливати на свідків та потерпілу, з метою їх спонукання шляхом погроз, вмовляння до дачі неправдивих показань або відмови від участі у кримінальному провадженні. Вказане клопотання прокурор підтримав у судовому засіданні та просив задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечив щодо клопотання прокурора та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_8 , у вирішенні клопотання покладається на думку суду.

Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилася, хоча була повідомлена про дату, час та місце судового розгляду. Від неї до суду надійшла заява, в якій вона просить розглядати кримінальне провадження без її участі.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши думку учасників щодо нього, дослідивши надані докази, суд доходить наступного.

Так, встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обрано 19.11.2024. Підставою для його застосування стали ризики, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 та обґрунтована підозра у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Вказаний запобіжний захід щодо обвинуваченого продовжено згідно ухвали Тульчинського районного суду від 14.01.2025 та строк його спливає 14.03.2025.

За змістом ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладених у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК (абз.5 п. 18 Листа ВССУ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013).

У зв`язку з чим суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», особу обвинуваченого, характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, яка загрожує обвинуваченому в разі доведеності його винуватості у вчиненні інкримінованого правопорушення у їх взаємозв`язку з можливими ризиками.

Так, на переконання суду, не перестали існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 , а саме, що він, перебуваючи на волі, може переховуватися та ухилитись від суду з метою уникнення відповідальності, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а також може незаконно впливати на потерпілу, свідків з метою зміни своїх показів в суді або іншим чином, оскільки вони в даному кримінальному проваджені ще не надали свої покази суду.

Відомостей, які б вказували на неможливість перебування ОСОБА_4 в місцях затримання, під час розгляду клопотання не встановлено. При цьому, кримінальне правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, має високий ступінь суспільної небезпеки.

А тому суд вважає, що на даному етапі судового провадження запобіжний захід у виді тримання під вартою виправдовує тримання особи під вартою, як такий, що достатній для запобігання вказаним вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

З врахуванням вимог п.п. 1, 2 ч. 4 ст.183 КПК України, якою визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини, а також щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України, підстав для визначення застави суд не вбачає.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 183, 197, 331, 350 КПК України, суд-

постановив:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українцю, громадянину України, уродженцю смт. Шпиків Тульчинського району Вінницької області, зареєстрованому та проживаючому до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючому, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) діб, до 08.05.2025.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повна ухвала складена 11.03.2025.

Суддя ОСОБА_1