ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6307/14-к
Провадження № 1-кс/210/62/25
У Х В А Л А

іменем України

21 січня 2025 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю:

заявників ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відвід судді в кримінальному провадженні, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді 20.01.2025 року надійшла заява ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відвід судді в кримінальному провадженні. Заява мотивована тим, що на розгляді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу перебуває кримінальне провадження №0000148 за ч. 2 ст. 286 КК України, відносно водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , яке повторно призначене до розгляду суддею ОСОБА_6 .

Підставою для відводу, на думку сторони захисту, є порушення суддею ОСОБА_6 п.6 ст. 22 КПК України.

В судовому засіданні за першим головуванням судді ОСОБА_6 стороною захисту було подано клопотання про призначення інженерно-технічної експертизи постановкою питання відповідно до визначення швидкостей руху автомобілів «Шкода Феліція» та «Опель Віваро» перед зіткненням, оскільки їх розрахунок проведений дослідженням ДНДІСЕ №1337/1338-14 від 22.08.2014 р., не враховував переміщення автомобіля «Шкода Феліція» після зіткнення в перевернутому стані. Вирішення цього питання має визначальне значення в даному кримінальному провадженні, так як ОСОБА_3 інкримінується саме невиконання вимог п. 12.9 (б) ПДР.

Суддя ОСОБА_6 винесла 12.07.2017 року ухвалу про задоволення зазначеного клопотання, однак не включила в постанову суду першого питання про визначення швидкості руху автомобілів перед зіткненням, що призвело до нівелювання значимості висновків комісійної САТЕ ХНІСЕ, як доказ, тому що вони базувались на швидкостях руху автомобілів перед зіткненням мінімум 93,6 км/год, та варіанту руху водія ОСОБА_3 на червоний сигнал світлофору. В подальшому суддя ОСОБА_7 16.09.2020 року, враховуючи позицію сторони обвинувачення, відмовив в проведенні додаткової САТЕ, а апеляційний суд в своїй ухвалі від 28.11.2024 року про скасування виправдувального вироку Дзержинського районного суду від 16.05.2024 року послався на висновки САТЕ від 24.08.2024 року, які не відповідали вищезазначеним обставинам.

Присутні в судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожен окремо, підтримали заяву про відвід та просили її задовольнити.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши заяву, прийшов до наступного.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з ч.5 ст.80 КПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

Таким чином, з аналізу вказаних вимог Закону вбачається, що заява про відвід може бути задоволена виключно у тому випадку, коли у заяві вмотивовано, тобто обґрунтовано, з наданням відповідних підстав чи доказів, заявлено про наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Разом з тим, з аналізу матеріалів, що були надані суду, та з пояснень, отриманих в ході розгляду заяви про відвід, вбачається, що фактичною причиною заявлення відводу є незгода заявника з тими чи іншими процесуальними діями/рішеннями судді при розгляді інших кримінальних проваджень, які вже розглядалися даним суддею.

При цьому, суд зазначає, що питання про законність чи незаконність тих чи інших дій чи рішень, на які посилається заявник і які вважає прийнятими з порушенням вимог Закону, судом не вирішується, оскільки дане питання не входить до компетенції як судді, що розглядає питання про відвід, так і судді районного суду взагалі, а належать до компетенції судів апеляційної та касаційної інстанцій (за наявності до того передбачених законом відповідних підстав).

Таким чином, фактично, предметом розгляду даної скарги є вирішення питання про те, чи є раніше вчинені (або не вчинені) процесуальні дії, з якими не згодна особа, що подала заяву про відвід, свідченням упередженості даного судді (суду).

Вирішуючи вказане питання, суд зазначає, що трактування поняття «інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості» згідно п.4 ч.1 ст.75 КПК України, у КПК України відсутнє.

За таких обставин, суд доходить до висновку про те, що питання чи є раніше винесені у даному провадженні суддею (слідчим суддею) рішення чи вчинені (або не вчинені) процесуальні дії свідченням упередженості даного судді (суду, слідчого судді) щодо даної сторони (учасника процесу) та чи свідчить прийняття таких рішень/вчинення дій про упередженість судді КПК України не врегульовано.

Відповідно до ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, визначених п.2 ч.1 ст.7 КПК України, однією зі вказаних засад є законність.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд вважає за можливе застосувати для вирішення даного питання аналогію процесуального закону в частині та мірі, що не суперечить вимогам КПК України та загальним засадам кримінального провадження у відповідності до ч.3 ст.9 КПК України, згідно якого (зокрема) при здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.

Суд зазначає, що інститут відводу притаманний та застосовується не тільки у кримінальному процесі, а і у цивільному, адміністративному та господарському. При цьому, як у ЦПК України, так і у КАС України та у ГПК України зазначене питання, яке є предметом розгляду у даній справі, визначено та вирішено на законодавчому рівні та вказане визначення не суперечить загальним засадам та принципам кримінального процесу, і, отже, може бути застосовано судом у відповідності до ч.3 ст.9 КПК України.

Так, відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Абсолютно аналогічні норми процесуального Закону викладені у ч.4 ст.36 КАС України та ч.4 ст.35 ГПК України.

За таких обставин, враховуючи, що вказане питання врегульовано законодавцем України у процесуальних кодексах (за виключенням КПК України), суд доходить до висновку, що раніше винесені суддею рішення у справі, вчинені чи невчинені процесуальні дії в ході її розгляду, тощо, з якими не згодна та чи інша сторона чи учасник процесу, не є свідченням упередженості даного судді (суду) щодо даної сторони (учасника процесу) та прийняття таких рішень не свідчить про упередженість судді (суду).

За таких обставин суд доходить висновку про відсутність у даному випадку достатніх підстав для наявності обґрунтованих сумнівів щодо неупередженості судді ОСОБА_6 , і, отже, доходить до висновку, що дана заява про відвід судді Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_6 не є вмотивованою, і, отже, не відповідає вимогам ч.5 ст.80 КПК України, у зв`язку з чим вказана заява про відвід не може бути задоволена.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 80 КПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відвід судді в кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду проголошено 23 січня 2025 року о 14-15 годині.

Суддя: ОСОБА_1