Справа № 953/84/25
н/п 1-кс/953/973/25
"03" лютого 2025 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
1) мобільний телефон «Samsung Galaxy J5» з ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 , вилучений за адресою: АДРЕСА_1 ;
2) мобільний телефон iPhone XS, номер моделі MT9E2RM/A, s/n НОМЕР_3 , з IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , у який встановлена сім-карта з н.т НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_5 , вилучений за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з відміткою на поштовому конверті клопотання про арешт майна направлено на адресу Київського районного суду м. Харкова 29 січня 2025 року.
Під час досудового розслідування встановлено, що не пізніше 14 жовтня 2024 року, більш точний час не встановлений, ОСОБА_6 , перебуваючи на території м. Харкова та Харківського району Харківської області, використовуючи месенджер «Telegram» з авторизованим у ньому аккаунтом « ОСОБА_7 » (прив`язаний до н.т. НОМЕР_7 ), налагодив зв`язок з невстановленим представником спецслужби іноземної держави ФСБ РФ, який використовував аккаунт у вказаному месенджері з найменуванням « ОСОБА_8 », та погодився на його пропозицію щодо виконання завдань з метою проведення підривної діяльності проти України.
Так ОСОБА_6 , реалізуючи свій протиправний умисел, з метою виконання вищезазначеного завдання, здійснював збір відомостей щодо місць дислокації підрозділів сил оборони України, 17.10.2024, 26.10.2024, 01.11.2024, 03.11.2024, 10.11.2024, 20.11.2024, 08.12.2024, після чого відправляв їх представнику РФ у вигляді відміток на місцевості в сервісі «Google Maps» та відповідних пояснювальних повідомлень.
14 січня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , проведений обшук, під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон «Samsung Galaxy J5» з ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 .
Крім того, 14 січня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2025 року за адресою: АДРЕСА_2 , проведений обшук, під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон iPhone XS, номер моделі MT9E2RM/A, s/n НОМЕР_3 , з IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , у який встановлена сім-карта з н.т НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_5 .
14 січня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
Слідчий вказує, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, тобто є речовим доказом та може містити в собі відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставини, що встановлюється під час кримінального провадження.
З урахуванням викладеного, з метою забезпечення збереження речових доказів, які мають значення для кримінального провадження, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.
Слідчий ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, в якій просив клопотання задовольнити.
Власники майна ОСОБА_5 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви, в якій просили клопотання про арешт майна розглядати за їх відсутності, щодо задоволення клопотання заперечували.
Відповідно до ст. 172 КПК України неприбуття у судове засідання викликаних осіб не перешкоджає розгляду клопотання.
Оскільки учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання дійшов такого висновку.
Зі змісту протоколу обшуку від 14 січня 2025 року вбачається, що 14 січня 2025 року у період часу з 07 години 20 хвилин до 10 години 39 хвилин на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 проведений обшук, під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон «Samsung Galaxy J5» з ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 .
Відповідно до протоколу обшуку від 14 січня 2025 року вбачається, що 14 січня 2025 року у період часу з 07 години 35 хвилин до 14 години 01 хвилина на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13 січня 2025 року за адресою: АДРЕСА_2 проведений обшук, під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон iPhone XS, номер моделі MT9E2RM/A, s/n НОМЕР_3 , з IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 .
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21 січня 2024 року вказане клопотання повернуто прокурору з наданням йому строку у 72 години для приведення клопотання у відповідність до вимог ст. 171 КПК України. Вказана ухвала отримана 27 січня 2025 року.
З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що слідчий звернувся з клопотанням про арешт майна, скерованим на адресу Київського районного суду м. Харкова засобами поштового зв`язку 29 січня 2024 року на виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова від 21 січня 2025 року, з дотриманням встановленого законом строку.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так, вирішуючи питання про наявність підстав для накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя виходить з такого.
З долучених до клопотання матеріалів вбачається, що у вказаному кримінальному провадженні 14 січня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
Прокурор обґрунтовуючи клопотання, посилається на те, що вилучене під час проведення обшуків майно, а саме: мобільний телефон «Samsung Galaxy J5» з ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , мобільний телефон iPhone XS, номер моделі MT9E2RM/A, s/n НОМЕР_3 , з IMEI1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , у який встановлена сім-карта з н.т НОМЕР_6 , на яке він просить накласти арешт, може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та зберегло на собі сліди його вчинення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Разом з тим клопотання та долучені до нього матеріали не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 будь-яким чином причетні до вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а тому відсутні підстави стверджувати, що вилучене під час обушків майно, що належить вказаним особам, є доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, зберегло або може зберігати на собі сліди його вчинення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Так у порушення вимог ч. 2 ст. 173 КПК України прокурор не навів достатніх правових підстав для накладення арешту на вищевказане майно, а тому слідчий суддя дійшов висновку про те, що у задоволенні клопотання слід відмовити у зв`язку з його недоведеністю.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 131-132, 170-173 КПК України, слідчий суддя
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1