Номер провадження: 11-кп/813/1195/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000090 від 02.11.2021 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 20.12.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

встановив:

На розгляді Малиновського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000090 від 02.11.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.307; ч.2 ст.255-1 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.2 ст.307 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.2 ст.307 КК України.

Оскарженою ухвалою місцевого суду задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 17.02.2025 року, без зміни раніше визначеного розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, внаслідок чого він може вдатись до спроб переховуватись від суду, впливати на свідків, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, або визначити обвинуваченому заставу у меншому розмірі.

Вимоги апеляційної скарги захисник мотивує тим, що в даному кримінальному провадженні матеріальна шкода відсутня, ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності за ст.307 КК України не притягався, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, а жоден з ризиків, передбачених ст.177 КПК України, прокурором не доведений.

В апеляційній скарзі захисник також вважає, необґрунтованим обвинувачення пред`явлене ОСОБА_6 за ч.2 ст.307 КПК України.

Крім того, захисник вважає, що визначений ОСОБА_6 розмір застави в сумі 198480 грн. - є завідомо непомірним для останнього.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала суду не оскаржується.

Захисник ОСОБА_5 та прокурор Малиновської окружної прокуратури ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явились.

Прокурор надіслав заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу за його відсутністю та залишити ухвалу без змін.

Частиною 4 статті 422-1 КПК України (далі КПК ), передбачено, що розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Обвинувачений ОСОБА_6 не звертався до апеляційного суду з клопотанням про забезпечення його участі під час розгляду апеляційної скарги захисника.

За таких обставин апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання без учасників кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши виділені матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частиною 1 ст.404 КПК передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів судового провадження, в Малиновському районному суді м. Одеси на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження №0000090 від 02.11.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.307; ч.2 ст.255-1 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.2 ст.307 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.2 ст.307 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 КПК.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Абзацом 2 частини 3 статті 407 КПК передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому Главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24 ч.1 ст.3 КПК судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, оскаржену ухвалу суду першої інстанції про продовження застосування запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, відсутні передбачені законом підстави для дослідження будь-яких інших доказів та надання їм оцінки.

Окрім того, відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_6 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.307 КК України.

Оскарженою ухвалою ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки місцевий суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду місцевого суду.

Так, на теперішній час у даному кримінальному провадженні не були здійсненні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зокрема суд має допитати свідків та безпосередньо дослідити всі письмові докази.

Разом з тим, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, передбаченого ч.2 ст.307 КК України за який, у разі доведеності вини, йому може загрожувати реальне покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, з конфіскацією майна.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому продовжує існувати ризик того, що він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, колегія суддів вважає, що продовжує існувати ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, а саме, що обвинувачений може впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки на даний час судом не були здійснені всі дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи, зокрема всі свідки не були допитані безпосередньо судом.

У свою чергу ч.4 ст.95 КПК передбачає, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Також, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні існує ризик передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі ОСОБА_6 може вчиняти нові злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Вказаний ризик підтверджується тим, що до затримання ОСОБА_6 не був працевлаштований, а отже він не мав законних джерел доходу для забезпечення своїх потреб.

Та обставина, що ОСОБА_6 до затримання не був працевлаштований дає підстави припускати, що останній отримував дохід виключно від протиправної діяльності в сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

За таких обставин ризики, передбачені пунктами 1, 3 та 5 ч.1 ст.177 КПК на теперішній час не зменшились та продовжують існувати.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченої кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченої та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише запобіжний захід у тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігатиме існуючим ризикам.

Крім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно залишив без змін раніше визначений розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, в розмірі, який відповідає вимогам ч.5 ст.182 КПК, та є достатнім для забезпечення належної поведінки обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Беручи до уваги, що інкримінований ОСОБА_6 злочин характеризується надзвичайно високим ступенем суспільної небезпеки, яка визначається тим, що незаконні операції з наркотичними засобами та їх неконтрольований обіг завдають великої шкоди здоров`ю населення, апеляційний суд не вбачає підстав для визначення обвинуваченому застави у меншому розмірі.

На переконання апеляційного суду перспектива втрати застави у визначеному судом першої інстанції розмірі, буде достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб запобігти виникненню у нього бажання переховуватись від суду, або будь-яким іншим чином перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження.

Пунктом 1 частини 3 статті 407 КПК встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 20.12.2024 року, якою в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000090 від 02.11.2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений строк тримання під вартою на 60 днів до 17.02.2025 року, без зміни раніше визначеного розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4