Провадження №1-кп/522/3157/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000559 від 22.07.2024 року, у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з середньою освітою, непрацевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 22.07.2024 приблизно о 09 год. 00 хв., достовірно знаючи, що Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26.07.2023 № 451/2023 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, Указом від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, Указом від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ, та Указом від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ), Указом Президента України № 757 від 07.11.2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2738-ІХ, Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 8419-ІХ, указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023 затвердженим Законом України №3057-ІХ від 02.05.2023, Указом Президента України № 451/2023 від 26.07.2023, затвердженим Законом України № 3275-IX від 27.07.2023, Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023, затвердженим Законом України № 3429-IX від 08.11.2023, Указом Президента України від 05.02.2024 затвердженим Законом України № 3564-IX від 06.02.2024, Указом Президента України від 06.05.2024 затвердженим Законом України № 3684-ІХ від 08.05.2024 якими, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, тобто до 12.08.2024 та відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 03.03.2022, знаходився біля будинку №101Б по вулиці Канатній в м. Одесі. В цей же час та за цією ж адресою перебував потерпілий ОСОБА_6 , який підсів до ОСОБА_3 на лавку, при цьому в руках на подносі тримав належний йому мобільний телефон марки «Samsung A10s». Побачивши потерпілого, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, а предметом свого злочинного посягання він обрав безпосередньо вищевказаний мобільний телефон марки «Samsung A10s».

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою викрадення майна ОСОБА_3 , знаходячись з потерпілим ОСОБА_6 на одній лавці, наніс останньому декілька ударів в область голови та тулуба, чим спричинив тілесні ушкодження кі відносяться до категоріх легких, після чого, схопив мобільний телефон марки «Samsung A10s», вартістю 1 250 гривень, який перебував на підносі у ОСОБА_6 .

Після чого ОСОБА_3 з викраденим майном зник з місця вчинення злочину отримавши можливість розпоряджатись викраденим майном на власний розсуд.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , а також документів, що стосуються особи обвинуваченого та заходів забезпечення кримінального провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав провину у повному обсязі, визнав фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті, пояснив, що дійсно вчинив грабіж із застосуванням насильства, щиро розкаявся у скоєному, пояснив, що в день події сидів на лавці та очікував людину по роботі, в той час до нього підсів потерпілий ОСОБА_6 та почав виражатись нецензурною лайкою. ОСОБА_6 був в стані алкогольного сп`яніння при собі був телефон, який лежав на підносі. Обвинувачений пояснив, що був дуже злим, оскільки не полюбляє п`яних людей, та у зв`язку з чим дуже агресивно відреагував, декілька разів вдарив потерпілого за забрав телефон з корисливих мотивів. Щиро розкаявся, запевнив суд, що не бажає більше вчиняти злочини. Також обвинувачений пояснив, що працює кур`єром з 2023 року, допомагаю рідним по побутовим питанням, матері допомагає в огороді, вітчим працює оператором на АЗС, брат проживає з матір`ю, у якої онкологічне захворювання 4 стадії, сестра проживає в київській області, займається господарством, має на утриманні 4 дітей. Обвинувачений також зазначив, що в 2022 році добровільно пішов до лав ЗСУ, в листопаді 2022 року отримав поранення під Бахмутом.

Потерпілий ОСОБА_6 надав суду заяву відповідно якої повідомив, що обвинувачений відшкодував завдану шкоду у повному обсязі, будь-яких претензій до ОСОБА_3 не має, вважає можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, просив призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судом встановлено, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, повністю доведена та підтверджена матеріалами провадження.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 - щире каяття, відшкодування завданого збитку.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 - не встановлено.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Інкриміноване ОСОБА_3 правопорушення відноситься до тяжких злочинів згідно зі ст.12 КК України. Злочин було вчинено з прямим умислом та корисливим мотивом. Шкоду потерпілій особі відшкодовано.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе за умови призначення покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також спонукало обвинуваченого до соціальної реабілітації.

Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Суд вважає, що саме в даному випадку є можливість застосування ст.69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини КК України. Як зауважила колегія суддів Кримінального касаційного суду Верховного суду в своїй постанові по справі №629/2739/18 від 03.02.2021 р., що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи. При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях.

З огляду на викладене суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_3 дійсно вчинив кримінальне правопорушення, але окрім того, що він щиро розкаявся та виклав суду плани на своє виправлення, ним в добровільному порядку було відшкодовано шкоду потерпілій особі. Зазначена шкода є більш ніж в два рази нижчою за прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2024 році, а в порівнянні з мінімальною заробітною платою в Україні у 2024 році є достатньо незначною. Враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність обставин, що пом`якшують покарання, суд вважає за можливе призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.186 КК України, та вважає що саме таке покарання буде достатнім, справедливим та пропорційним.

Враховуючи викладене, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, його поведінку, а також наявність в діях обвинуваченого таких пом`якшуючих обставин, як щире каяття, відшкодування шкоди, що обвинувачений усвідомив протиправність своїх дій та спроможний самокритично їх оцінювати та бажає виправитись, суд вважає можливим застосувати дію ст.ст. 75, 76 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, вважаючи, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Питання про речові докази, процесуальні витрати та цивільних позов, суд вирішує в порядку ст.100, 124, 129 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 61, 65-67, ч. 2 ст. 292 КК України, ст. ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити покарання із застосуванням положення ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Відповідно до п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою - скасувати - звільнівши з-під варти в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту ухвалення вироку.

Зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбування покарання термін з дати його взяття під варту з 22.07.2024 року до 17.12.2024 (з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі (ч.5 ст.72 КК України)).

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

- мобільний телефон «Samsung A10s», який передано потерпілій особі на відповідальне зберігання - вважати повернутим за належністю;

DVD-R диски з ввідеозаписами - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1