Справа №: 398/2332/24
провадження №: 1-кп/398/183/25
УХВАЛА

Іменем України

"06" березня 2025 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 05.11.2023 року за №0001788 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шоя-Кузнецово, Російської федерації, громадянина України, неодруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працюючого, з професійно-технічою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Прокурором в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, в обґрунтування якого зазначив, що на даний час існують ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду; впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки за вчинення інкримінованого злочину передбачено покарання у виді позбавлення волі, застосування більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі, домашнього арешту, не зможе запобігти встановленим ризикам.

Обвинувачений та захисник в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора, заявили клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на нічний домашній арешт за місцем реєстрації, посилаючись на відсутність доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, та на не доведення наявності ризиків необхідних для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Захисник просив замінити запобіжний захід із покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Крім того, зазначив що обвинувачений тривалий час утримується під вартою в умовах Державної установи «Кропивницький слідчий ізолятор», має хворобливий стан. Крім того зауважив, що всі свідки по даному кримінальному провадженні допитані, а отже ніякого пливу на них зі сторони обвинуваченого бути не може.

Вислухавши думку учасників, дослідивши обвинувальний акт, суд приходить до висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Разом з тим, був не офіційно працевлаштований, має постійне місце реєстрації, та має медичний діагноз епісиндром.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку запобіжного заходу суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

На думку суду прокурором не доведено існування ризиків, які він зазначив у клопотанні.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно з ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п.1-2 ч.1 ст.194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 ст.194 КПК України, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 та 6 ст.194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, тощо.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Розумність строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, переконливості аргументів заявника, викладених у клопотанні про звільнення; продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (справа «Харченко проти України»).

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

При цьому, акцентується увага на ряд рішень ЄСПЛ щодо надмірних строків тримання під вартою і висловлену позицію з приводу недопущення тримання під вартою за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період.

Як наголошує ЄСПЛ, відповідальність за те, щоб у кожному конкретному випадку тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого не перевищувала розумний строк, лягає у першу чергу на національні судові органи.

Завданням органів влади є встановити, чи продовжують існувати підстави, які обґрунтовують тривале тримання під вартою («Мерабішвілі проти Грузії»).

У кримінальному провадженні проведено слідчі дії, виявлено і вилучено речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Також є не доведений достатніми та об`єктивними доказами ризик незаконного впливу з боку обвинуваченого на свідків з метою зміни ними наданих показань, оскільки свідки вже допитані.

Зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченому, можливо допустити існування ризику з боку обвинуваченого переховуватись від суду, втім, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого покарання («Панченко проти Росії»).

Ризик втечі неминуче зменшується з плином часу, проведеного в ув`язненні («Ноймайстер проти Австрії»).

Крім того, наразі в Україні триває військовий стан, та відповідні обмеження, щодо пересування осіб та перетинання кордону.

Відтак, наявність всіх ризиків, регламентованих ст. 177 КПК України, не доведена.

Подальше тримання під вартою обвинуваченого перебуває за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення його належної поведінки на цей період, та його продовження, - внаслідок цього є не співрозмірним меті заходу; подальше продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суперечитиме позиціям справедливості, положенням Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод й національного законодавства.

Враховуючи особу обвинуваченого, наявність місця проживання та реєстрації, наявність обставин тривалого застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу, який був обраний відносно обвинуваченого на підставі ухвали слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.11.2023 року, а також приймаючи до уваги діагноз епісиндром, встановлений довідкою Кропивницької міської медичної частини №14 Філії ДУ «ЦОЗ ДКВС України» в Черкаській та Кіровоградській областях, обставини самого злочину, суд вважає за доцільне застосувати до нього запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Крім того, суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого, обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та задоволення клопотання сторони захисту.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. 176-178, 182 -186, 193, 194, 196, 197, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 відмовити.

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 - задовольнити.

Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту строком до двох місяців, а саме з 06 березня 2025 року по 06 травня 2025 року включно.

Покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок не залишати житло за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , без дозволу суду в період доби з 22-00 години вечора до 06-00 години ранку.

На підставі частини 5 статті 194 КПК України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні процесуальні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця реєстрації, проживання та роботи, контактних номерів мобільного телефону;

- утримуватися від спілкування з свідками, спеціалістами в зазначеному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Контроль за виконанням ухвали суду покласти на орган Національної поліції за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на Олександрійський районний відділ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та на прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у справі.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу, щодо якого застосовано запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, і повідомити про це суд.

Роз`яснити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі невиконання покладених ухвалою суду обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

У зв`язку із зміною запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно з-під варти в залі суду.

Копію ухвали направити до Державної установи "Кропивницький слідчий ізолятор" - для відома та виконання.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту вручення копії ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали при відхиленні апеляції.

Суддя ОСОБА_1