КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2465/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

перекладача ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою підготовчого судового засідання Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року призначено судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто, до 20 грудня 2024 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати, застосувати до ОСОБА_9 домашній арешт.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з посиланням на рішення ЄСПЛ, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, положення КПК України, захисник наголошує, що ухвала підлягає скасуванню, оскільки судом не враховано, що лише зазначення у клопотанні про обрання запобіжного заходу на наявність ризиків, які не підтверджені жодними матеріалами, доказами, недостатньо. Жодних належних та допустимих доказів того, що обвинувачений буде впливати на потерпілого, свідків, намагатиметься переховуватись від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, немає. Навпаки, підтвердження відсутності вказаних ризиків є те, що обвинуваченого затримали дома, що дружина обвинуваченого самостійно відкрила поліцейським двері, а обвинувачений добровільно поїхав до управлення поліції. Окрім того, обвинувачений раніше не судимий, працевлаштований має на утриманні трьох дітей. З огляду на вік обвинуваченого. стан його здоров`я, вважає, що для обвинуваченого буде достатнім застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії наведених документів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, обвинуваченого, який підтримав позицію захисника, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законної та обґрунтованою, дослідивши наявні у розпорядженні колегії суддів матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши апеляційний розгляд в її межах, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження № 0001737 від 2 червня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України

На стадії підготовчого судового засідання прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою яке обґрунтоване викладенням обставин обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, яке, на переконання прокурора, підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

Прокурор наголошує, що у межах вказаного кримінального провадження наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, обвинувачений може переховуватись від суду, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинений ним тяжкий злочин, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавленням волі від 7 до 10 років; незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у даному кримінальному провадженні, оскільки він у будь-який момент може схилити їх до дачі неправдивих показань у судовому засіданні; вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить характеристика обвинуваченого, відсутність у нього стійких соціальних зв`язків, а, окрім того, наведені обставини в сукупності обґрунтовують наявність ризику перешкоджання останнім кримінальному провадженню в інший спосіб. Прокурор наголошує, що інші, більш м`які запобіжні заходи, що не пов`язані з ізоляцією від суспільства, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Окрім того, прокурор вказує про те, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не може бути застосований до обвинуваченого, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи; запобіжний захід у виді особистої поруки не можливо застосувати у зв`язку з відсутністю в оточенні обвинуваченого осіб, які б могли бути поручителями; запобіжний захід у виді домашнього арешту не може бути застосований, оскільки ОСОБА_10 чинив тяжке кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи поблизу місця свого фактичного проживання та, перебуваючи на свободі, може вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також впливати на свідка у даному кримінальному провадженні. З урахуванням положень п. 4 ч 2 ст. 183 КПК України, на переконання прокурора до обвинуваченого не може бути застосований і такий запобіжний захід, як застава.

За змістом оскаржуваної ухвали в судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою.

Захисник просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, мотивуючи це відсутністю доказів для доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушення, тривалим перебуванням обвинуваченого під вартою, необґрунтованістю зазначених у клопотанні прокурора ризиків, наявністю в обвинуваченого постійного місця проживання та стійких соціальних зв`язків. Вважав за можливе застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або застави.

Обвинувачений підтримав захисника.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, всупереч доводів апеляційної скарги обвинуваченого, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою. Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано.

За результатами розгляду клопотання прокурора суд дійшов висновку про доведеність на даному етапі ризиків у кримінальному провадженні та продовжив обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 20 грудня 2024 року включно.

За змістом оскаржуваної ухвали судом враховано, що відповідно до обвинувального акта ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання від семи років позбавлення волі.Суд дійшов висновку, що передбачені ст. 177 КПК України ризики, які були підставою для тримання обвинуваченого під вартою, станом на час розгляду клопотання не зменшились та продовжують існувати. Також судом взято до уваги, що не розпочато з`ясування фактичних обставин кримінального провадження та перевірку їх доказами, не досліджено документи сторони обвинувачення, не допитано свідків та самого обвинуваченого. З огляду на характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, котрий є громадянином іншої держави, неодружений, не має офіційного місця роботи, постійного місця проживання, розмір покарання, яке йому загрожує у випадку доведеності винуватості, суд дійшов висновку, що у випадку звільнення з-під варти обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків. Застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, на даній стадії кримінального провадження буде недостатнім для запобігання цим ризикам, не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Доказів щодо наявності в обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, що могли би запобігти ризику переховування від суду, стороною захисту в розпорядження суду не надано. Тримання обвинуваченого під вартою, на думку суду, в даному випадку, виправдано наявністю справжніх інтересів суспільства, що, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

За таких обставин суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою підлягає задоволенню.

З огляду на те, що обвинуваченому ставиться в провину вчинення злочину із застосуванням насильства, що призвело до смерті людини, в силу приписів ч. 4 ст. 183 КПК України підстав для визначення обвинуваченому розміру застави на даній стадії судового провадження судом не встановлено.

Таким чином, за змістом оскаржуваної ухвали, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, місцевий суд, окрім тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , врахував дані про його особу, вказав про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, та дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує, що з наявних даних встановлено, що питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою вирішено на стадії судового розгляду, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_9 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_9 набув статусу обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, і обґрунтованість висунутого обвинувачення підлягає перевірці судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, наданих сторонами обвинувачення та захисту, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Відповідно до даних, які містять в наявних матеріалах, обвинувачений є уродженцем м. Тбілісі Грузія, громадянин Грузії, з вищою освітою, офіційно не працює, неодружений, проживає у м. Києві, раніше не судимий.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За змістом висунутого обвинувачення ОСОБА_9 інкримінується тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі від 7 до 10 років.

При цьому колегія суддів враховує, що практика ЄСПЛ свідчить, що загроза відносно суворого покарання може враховуватися поряд з іншими обставинами при обранні виду запобіжного заходу (пункт 76 рішення ЄСПЛ у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25 квітня 2000 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що під час розгляду питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер і тяжкість інкримінованого злочину. Відповідно до вказаної Рекомендації важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин.

З огляду на дані про особу обвинуваченого, суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованого йому діяння, на думку колегії суддів, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а, відтак, колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання у разі доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, можливість виїхати за межі України, колегія суддів вважає небезпідставною можливість зміни обвинуваченим місця проживання з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Також, враховуючи стадію судового розгляду, колегія суддів вважає, що на даному етапі судового розгляду кримінального провадження, з урахуванням характеру та обставин інкримінованого обвинуваченому злочину, які викладені у клопотанні прокурора, є небезпідставним ризик впливу з боку обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом. Окремо колегія суддів звертає увагу, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

З урахуванням стадії судового провадження та висунутого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, на переконання колегії суддів, на даному етапі є реальним ризик впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни ними показань на його користь.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів доходить висновку, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі, домашнього арешту, про що просить захисник в апеляційній скарзі, не зможе запобігти встановленим на даний час ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявні матеріали не містять і стороною захисту не надано.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, з огляду на відомості про особу обвинуваченого, які викладені в оскаржуваному рішенні, зважаючи на обставини інкримінованого обвинуваченому злочину з застосуванням насильства та його наслідків, обставини та тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , вимоги ст. 183 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що встановлені на даний час обставини виключають об`єктивну можливість застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки на час постановлення оскаржуваної ухвали відсутні підстави для застосування до обвинуваченого такого запобіжного заходу, як застава; за відсутності заяв відповідних осіб - як передача обвинуваченого на поруки; відсутності стримуючих факторів для настання встановлених ризиків, - як особисте зобов`язання або домашній арешт, а відтак доводи апеляційної скарги захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, є непереконливими.

З огляду на викладене, враховуючи, що на даний час остаточне рішення у кримінальному провадженні ще не прийнято, встановлені ризики продовжують існувати, підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2024 року, якою, серед іншого, обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто, до 20 грудня 2024 року включно, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4