Провадження №1-кп/127/374/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 12 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.01.2024 за № 0000070, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Сулимівка Яготинського району Київської області, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

17.04.2003 Кельменецьким районним судом Чернівецької області за частиною третьою статті 185, частиною другою статті 15 частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України до 3 років 2 місяців позбавлення волі з іспитовим строк 1 рік,

21.05.2004 Кельменецьким районним судом Чернівецької області за частиною другою статті 185, з урахуванням статті 71 Кримінального кодексу України до 3 років 8 місяців позбавлення волі,

06.11.2007 Сокирянським районним судом Чернівецької області за частиною третьою статті 185, статтею 304, з урахуванням статей 70, 71 Кримінального кодексу України до 5 років 5 місяців позбавлення волі,

21.02.2013 Кельменецьким районним Чернівецької області за статтею 395 Кримінального кодексу України до 4 місяців арешту,

20.01.2017 Вінницьким міським судом Вінницької області за частиною другою статті 187, частиною першою статті 357, з урахуванням статті 70 Кримінального кодексу України до 8 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних кримінальних правопорушень, звільнившись 18.03.2022 з місць позбавлення волі, після закінчення строку покарання, а саме з Державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)» (далі ДУ «Вінницька ВК (№86)»), на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів за таких обставин.

Так, ОСОБА_5 у порушення вимог статей 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними», постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 та наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливим мотивом та метою власного збагачення за рахунок протиправної діяльності у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, у невстановленому місці, дату та час незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якого обмежений, - канабіс, який зберігав при собі з метою подальшого збуту.

Надалі, ОСОБА_5 , продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, спрямований на незаконне зберігання та збут наркотичних засобів у місця позбавлення волі, зберігаючи при собі наркотичний засіб, обіг якого обмежений - канабіс, 27.01.2024 приблизно о 18:35 год. розпочав рух вздовж паркану ДУ «Вінницька ВК (№ 86)», яка знаходиться за адресою: вул. Привокзальна, 26 у м. Вінниці. Після цього, ОСОБА_5 з метою закінчення кримінального правопорушення о 18:40 год. здійснив через паркан перекид (кидок) пакунку з наркотичним засобом - канабісом, обмотаного клейкою стрічкою типу «скотч» жовтого кольору, на територію охоронної зони ДУ «Вінницька ВК (№ 86)». Однак фактично відразу ОСОБА_5 був затриманий працівниками оперативного відділу ДУ «Вінницька ВК (№ 86)», які здійснювали патрулювання прилеглої території.

При огляді та відкритті вищевказаного пакунку, який перекинув ОСОБА_5 , виявлено та вилучено пакет ТОВ «АТБ», у якому знаходились ще два поліетиленові пакети синього кольору та фольгові згортки з речовиною рослинного походження зеленого кольору у подрібненому стані.

Подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору є наркотичним засобом - канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 76,47 г.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав та суду пояснив, що вчинив його за обставин викладених в обвинувальному акті. Зокрема, повідомив суду, що 27.01.2024 до нього звернувся його знайомий ОСОБА_6 , з яким він відбував покарання, та попросив здійснити перекид наркотичних засобів на територію ДУ «Вінницька ВК (№86)». ОСОБА_6 подзвонив йому на «WhatsApp» з номера, який підписаний « ОСОБА_7 ».

По вулиці Академіка Янгеля в місті Вінниці біля поштомату під лавкою він забрав пакет, в якому було 2 пакунки та скотч. Він змотав скотчем 2 пакунка до купи, викликав таксі та поїхав до ДУ «Вінницька ВК (№86)».

Про місце перекиду він домовився з ОСОБА_6 по телефону, останній повідомив про необхідність закинути пакунок біля другої вежі.

Після кидка його одразу затримали.

Він розумів, що перекидає наркотичні засоби, а саме канабіс до місця позбавлення волі.

За передачу наркотичних засобів він мав отримати грошові кошти.

Щодо вчиненого він щиро шкодує та розкаюється.

Допит обвинуваченого відбувся в судовому засіданні відповідно до приписів статті 351 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Під час зазначеного допиту обвинувачений надав суду чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованого йому діяння, які мають бути встановленими в судовому засіданні згідно з приписами частини першої статті 91 КПК.

Відповідно до частини третьої статті 26 КПК на підставі заявлених сторонами кримінального провадження клопотань, суд дослідив й інші докази, зібрані у кримінальному провадженні, а саме:

-протокол огляду місця події від 27.04.2024, згідно з яким в період часу з 21:30 год. до 21:45 год. оглянута ділянка території ДУ «Вінницька ВК (№ 86)», на якій виявлено та вилучено поліетиленовий згорток, обмотаний клейкою плівкою жовтого кольору, всередині якого знаходилась подрібнена речовина рослинного походження;

-протокол огляду місця події від 28.04.2024, відповідно до якого в період часу з 00:13 год. до 00:27 год. оглянута ділянка місцевості поруч із територією ДУ «Вінницька ВК (№ 86)», на якій був зупинений ОСОБА_5 ; зафіксований одяг, в який одягнений останній;

-протокол затримання від 28.01.2024, згідно з яким ОСОБА_5 27.01.2024 о 21:50 год. був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України (далі КК), вилучено мобільний телефон «Motorola» моделі «Moto g22» чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , з двома сім-картами НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_5 , грошові кошти купюрами та монетами різних номіналів, моток липкої стрічки жовтого кольору, запальничку та навушники;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.01.2024, відповідно до якого свідок ОСОБА_8 за загальними рисами обличчя впізнав особу, зображену на фото № 3, як таку, що 27.01.2024 здійснила перекид через паркан ДУ «Вінницька ВК (№86)» пакунку з речовиною рослинного походження. Згідно з довідкою до протоколу на фото № 3 зображений ОСОБА_5 ;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.01.2024, згідно з яким свідок ОСОБА_9 за загальними рисами обличчя та одягом впізнав особу, зображену на фото № 3, як таку, що 27.01.2024 здійснила перекид через паркан ДУ «Вінницька ВК (№86)» пакунку з речовиною рослинного походження. Відповідно до довідки до протоколу на фото № 3 зображений ОСОБА_5 ;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.01.2024, відповідно до якого свідок ОСОБА_10 за загальними рисами обличчя та одягом впізнав особу, зображену на фото № 3, як таку, що 27.01.2024 здійснила перекид через паркан ДУ «Вінницька ВК (№86)» пакунку з речовиною рослинного походження. Згідно з довідкою до протоколу на фото № 3 зображений ОСОБА_5 ;

-висновок експерта № СЕ-19/102-24/1611-НЗПРАП від 28.01.2024, згідно з яким надана на дослідження подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору є наркотичним засобом канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 76,47 г;

-протокол про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем від 13.03.2024, відповідно до якого ст. оперуповноважений СКП ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 провів зняття інформації з електронних інформаційних систем, а саме мобільного терміналу Motorola G22, який належить ОСОБА_5 ;

-протокол про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем від 20.03.2024, відповідно до якого з 06.03.2024 по 08.03.2024 проведений аудіо- та відеоконтроль камери ІТТ № 1 корпусу № 1 ГУНП у Вінницькій області, під час якого ОСОБА_5 розповів про збут наркотичних засобів;

-висновок експерта № СЕ-19/102-24/1967-БД, згідно з яким на поверхні клейкої стрічки жовтого кольору, виявлені клітини з ядрами. У результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на поверхні клейкої стрічки жовтого кольору, які є змішаними, належать більше ніж двом невстановленим особам та є непридатними для подальшої генетичної ідентифікації. У результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_5 . Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на поверхні клейкої стрічки жовтого кольору, є змішаними, належать більше ніж двом невстановленим особам та є непридатними для подальшої генетичної ідентифікації;

-протокол огляду від 17.04.2024, відповідно до якого в період часу з 10:00 год. до 11:00 год. ст. слідчий СВ ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 провів огляд DVD-дисків, на яких міститься інформація, отримана в результаті негласної слідчої розшукової дії (далі НСРД) з мобільним телефоном ОСОБА_5 . Під час огляду, зокрема, виявлено та зафіксовано зміст листування ОСОБА_5 у месенджері «WhatsApp» з абонентом « ОСОБА_7 » щодо придбання наркотичних засобів;

-протокол огляду від 17.04.2024, відповідно до якого в період часу з 10:00 год. до 11:00 год. ст. слідчий СВ ВП № 1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 провів огляд DVD-дисків, на яких міститься інформація, отримана в результаті НСРД аудіо- та відеоконтролю місця від 20.03.2024. Під час огляду зафіксована розмова ОСОБА_5 зі співкамерником щодо збуту наркотичних засобів в місця позбавлення волі ДУ «Вінницька ВК (№ 86)»;

-протокол огляду документу від 17.04.2023, згідно з яким здійснений огляд відеозапису, вилученого з ДУ «Вінницька ВК (№ 86)», на якому зафіксований момент здійснення перекиду.

Здійснюючи судовий розгляд кримінального провадження відповідно до приписів частини першої, другої та шостої статті 22, частини третьої статті 26 та частини першої статті 337 КПК, аналізуючи показання обвинуваченого, докази, клопотання про дослідження яких було заявлене сторонами кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 27.01.2024 о 21:05 год. на спецлінію «102» від чергового ДУ «Вінницька ВК (№86)» надійшло повідомлення про те, що біля паркану установи був зупинений ОСОБА_5 , який перекинув через паркан на територію установи поліетиленовий згорток.

Обвинувачений в ході судового розгляду зазначеної обставини не заперечував, надавши суду чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. Зокрема, ОСОБА_5 повідомив суду, що на прохання свого знайомого він придбав наркотичні засоби та перекинув їх через паркан на територію ДУ «Вінницька ВК (№86)».

Такі показання обвинуваченого повністю узгоджуються з наданими стороною обвинувачення доказами. Зокрема, з-поміж інших доказів прокурор надав суду протокол огляду місця події від 27.04.2024. Зі змісту зазначеного протоколу випливає, що 27.04.2024 у період часу з 21:30 год. до 21:45 год. на території ДУ «Вінницька ВК (№ 86)» був виявлений поліетиленовий згорток, обмотаний клейкою плівкою жовтого кольору, всередині якого знаходилась подрібнена речовина рослинного походження.

За результатами проведення судово-хімічної експертизи № СЕ-19/102-24/1611-НЗПРАП від 28.01.2024) встановлено, що надана на дослідження подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору є наркотичним засобом канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 76,47 г.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечував хімічного складу та маси вилучених речовин, при цьому повідомив суду про спосіб та місце придбання наркотичних засобів. Також ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що перед здійсненням перекиду він попередньо підготував пакунок, обмотавши його скотчем. При цьому в ході судового розгляду встановлено, що під час затримання ОСОБА_5 в останнього з-поміж інших речей був вилучений моток липкої стрічки саме жовтого кольору.

Факт здійснення ОСОБА_5 перекиду наркотичних засобів на територію ДУ «Вінницька ВК (№ 86)» також підтверджується рядом протоколів пред`явлення для впізнання за фотознімками, згідно з якими свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за загальними рисами обличчя та одягом впізнали ОСОБА_5 , як особу, яка здійснила перекид пакунку з речовиною рослинного походження через паркан ДУ «Вінницька ВК (№86)».

Суд також бере до уваги те, що показання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо домовленості зі знайомим про здійснення перекиду наркотичних засобів в місця позбавлення волі узгоджуються з наданими стороною обвинувачення доказами, а саме протоколами за результати проведення НСРД - зняття інформації з електронних інформаційних систем та проведення аудіо- й відеоконтролю камери ІТТ № 1. За результатом проведення зазначених НСРД зафіксований зміст листування ОСОБА_5 у месенджері «WhatsApp» з абонентом « ОСОБА_7 » щодо придбання наркотичних засобів, а також розмова ОСОБА_5 зі співкамерником в ІТТ щодо збуту наркотичних засобів в місця позбавлення волі ДУ «Вінницька ВК (№ 86)».

Аналізуючи показання обвинуваченого, надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що в судовому засіданні був підтверджений факт незаконного придбання та зберігання з метою збуту, а також збут у місця позбавлення волі наркотичних засобів ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації діяння обвинуваченого, суд враховує таке.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в абзаці шостому пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України (далі ВСУ) № 4 від 26.04.2002 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» (далі Постанова № 4) незаконним придбанням наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів необхідно вважати їх купівлю, обмін на інші товари або речі, прийняття як плати за виконану роботу чи надані послуги, позики, подарунка або сплати боргу, привласнення знайденого.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 Постанови № 4 під незаконним зберіганням потрібно розуміти будь-які умисні дії, пов`язані з фактичним незаконним перебуванням наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів чи прекурсорів у володінні винної особи (вона може тримати їх при собі, у будь-якому приміщенні, сховищі або в іншому місці). Відповідальність за незаконне зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів чи прекурсорів настає незалежно від його тривалості.

Зі змісту абзацу одинадцятого пункту 3 Постанови № 4 випливає, що злочини, передбачені статтями 307, 309 або 311 КК, визнаються закінченими з моменту вчинення однієї із зазначених у диспозиціях цих статей альтернативних дій. У випадках, коли винна особа вчинила одну або декілька зазначених дій, але не встигла вчинити іншу дію із тих, які охоплювались її умислом, скоєне слід розглядати як закінчений злочин за виконаними діями, а незавершена дія окремої кваліфікації як готування до злочину або як замах на злочин не потребує.

Як вже суд зазначив вище, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 придбав наркотичний засіб шляхом підбирання пакунку на вулиці, після чого здійснив його перепакування. Надалі ОСОБА_5 здійснив перекид придбаної наркотичної речовини на територію ДУ «Вінницька ВК (№ 86)».

Отже, ОСОБА_5 незаконно придбав та зберігав наркотичний засіб з метою збуту, а у подальшому збув його у місця позбавлення волі, після чого був затриманий. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що в діях обвинуваченого наявні ознаки саме закінченого кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії ОСОБА_5 охоплюються складом кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 307 КК, за ознаками незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів з метою збуту, а також збут наркотичних засобів у місця позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд бере до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі Постанова № 7), згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, як зауважив ВС, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» згідно з висновком ВС означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 13.08.2020 (справа № 716/1224/19).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 Постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).

У постанові від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19) ВС зауважив, що щире каяття це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями.

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, - тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.

Крім того, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує, що ВС у постанові від 17.04.2018 (справа № 298/95/16-к) зазначив, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

У ході судового розгляду кримінального провадження суд встановив, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисний тяжкий злочин у сфері обігу наркотичних засобів. Суд враховує, що обвинувачений винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння визнав, надавши суду чіткі та послідовні показання, при цьому у вчиненому розкаявся, висловивши щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Суд також бере до уваги те, що ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місце проживання скарг на останнього не надходило, має на утриманні малолітню дитину.

Отже, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях обвинуваченого обставин, які обтяжують його покарання, суд враховує таке.

Відповідно до положень статті 21 КК особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин, підлягає кримінальній відповідальності. При цьому, згідно з пунктом 13 частини першої статті 67 КК вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, при призначенні покарання визнається обставиною, яка обтяжує покарання.

Суд має право, залежно від характеру вчиненого кримінального правопорушення, не визнати будь-яку із зазначених у частині першій статті 67 КК обставин, за винятком обставин, зазначених у пунктах 2, 6, 6-1, 7, 9, 10, 12 такою, що обтяжує покарання, навівши мотиви свого рішення у вироку.

З-поміж інших доказів прокурор надав суду довідку КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР» № 69 від 01.02.2024, зі змісту якої випливає, що за результатом медичного огляду ОСОБА_5 28.01.2024 о 04:30 год. встановлено алкогольне сп`яніння легкого ступеню 0,82 ‰.

З огляду на викладене, у судовому засіданні підтверджений факт вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, вирішуючи питання щодо наявності обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд враховує роз`яснення, надані в пункті 19 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» № 7 від 04.06.2010, згідно з якими у разі якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 07.06.2018 (справа № 203/921/16-к).

Згідно зі статтею 34 КК рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

За результатом судового розгляду суд встановив, що ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень. Востаннє ОСОБА_5 був засуджений вироком Вінницького міського суду Вінницької області за частиною другою статті 187, частиною першою статті 357 КК до 8 років позбавлення волі. Незняті та непогашені судимості ОСОБА_5 не утворюють в його діях повторності, однак свідчить про наявність рецидиву кримінальних правопорушень.

Отже, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та рецидив кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання, передбачене санкцією кримінального закону, у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо тривалості застосованого кримінального покарання (його міри), суд враховує таке.

Санкцією кримінального закону тривалість такого виду кримінального покарання як позбавлення волі визначена в межах від 6 до 10 років.

Суд вже зазначив вище, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. У ході судового розгляду кримінального провадження не доведено, що призначення обвинуваченому менш суворого покарання ніж позбавлення волі на максимально дозволений санкцією кримінального закону строк не здатне забезпечити досягнення мети кримінального покарання. Тому суд вважає, що правові підстави для призначення обвинуваченому максимально дозволеного строку кримінального покарання у виді позбавлення волі відсутні. Натомість, враховуючи обставини справи, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому відносно тривалий строк кримінального покарання.

Вирішуючи питання щодо доцільності застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд вважає за доцільне зазначити таке.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пункті 19 Постанови № 7, вирішуючи питання про застосування конфіскації майна, суди повинні враховувати, що такий вид додаткового покарання призначається лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини.

У постанові від 28.04.2020 (справа № 133/2968/18) ВС зауважив, що при застосуванні конфіскації майна в кожному конкретному випадку суд має не тільки послатися на наявність для цього формальних підстав, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар».

Згідно з положеннями статті 59 КК покарання у виді конфіскації майна встановлюється, зокрема за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, і може бути призначене лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу.

Санкція кримінального закону (частина друга статті 307 КК) передбачає безальтернативне призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Разом з тим, суд враховує висновок ВС, викладений у постанові від 21.02.2024 (справа № 686/11385/21), відповідно до якого корисливим тяжким або особливо тяжким злочином може бути визнаний будь-який із злочинів, визначених у частинах четвертою та п`ятою статті 12 КК, якщо його вчинено з корисливих спонукань. При цьому ВС зазначив, що під корисливими спонуканнями потрібно розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. Вирішуючи питання щодо доцільності призначення засудженому додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд має виходити з наявності чи відсутності у діях винного корисливого мотиву.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 02.07.2024 (справа № 686/12120/22) та у постанові від 07.12.2022 (справа № 180/620/20).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 вчинив умисний тяжкий злочин на прохання свого знайомого. При цьому, ОСОБА_5 під час допиту у судовому засіданні повідомив, що за здійснення перекиду на територію ДУ «Вінницька ВК (№86)» він мав отримати винагороду, а саме грошові кошти. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що в діях обвинуваченого наявний корисливий мотив під час збуту наркотичних засобів у місця позбавлення волі. Саме тому, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_5 додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень частини першої статті 75 КК, тобто для звільнення від відбування кримінального покарання з випробуванням суд бере до уваги, висновки, викладені ВС в постанові від 26.04.2018 (справа № 757/15167/15-к), а саме відповідно до вимог статті 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вже суд зазначив вище, ВС зауважував, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Приписи кримінального закону та наведені вище висновки, сформульовані ВС, уповноважують суд звільнити засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням лише у разі призначення кримінального покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Санкція кримінального закону за вчинений ОСОБА_5 злочин передбачає покарання у виді позбавлення волі, строк якого перевищує п`ять років. Правові підстави для застосування до ОСОБА_5 приписів статті 69 КК судом встановлені не були. А тому суд вважає, що відсутні й правові підстави для звільнення обвинуваченого від відбування кримінального покарання відповідно до приписів частини першої статті 75 КК.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються також рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 131 КПК заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема запобіжні заходи.

З наданих стороною обвинувачення доказів виливає, що ОСОБА_5 28.07.2023 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 307 КК, та ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29.01.2024 йому застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави. У подальшому строк дії запобіжного заходу був продовжений на підставі ухвали слідчого судді від 24.04.2024.

10.05.2024 ОСОБА_5 був звільнений з-під варти у зв`язку зі сплатою застави.

Враховуючи, що судовий розгляд на цей час завершений, ризики, які існували на час застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу відпали, а тому суд вважає за доцільне скасувати застосований до обвинуваченого запобіжний захід.

Разом з тим, як вже суд зазначив вище під час досудового розслідування за ОСОБА_5 була внесена застава.

З наданих суду матеріалів випливає, що застава в розмірі 242240 грн. на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Вінницькій області була внесена ОСОБА_13 на підставі платіжної інструкції 503 від 09.05.2024.

Згідно з частиною першою статті 182 КПК застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Слід зауважити, що реченням другим частини першої статті 182 КПК регламентовано, що можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Правові підстави для звернення застави у дохід держави визначені частиною восьмою статті 182 КПК, а саме у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Відповідно до частини одинадцятої статті 182 КПК застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. Слід зауважити, що реченням другим частини одинадцятої статті 182 КПК визначено, що застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень.

Отже, враховуючи те, що правові підстави для звернення застави у дохід держави в судовому засіданні встановлені не були, суд дійшов до переконання, що заставу у розмірі 242240 грн. необхідно повернути заставодавцю ОСОБА_13 .

Згідно з абзацом третім пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема початок строку відбування покарання.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно з приписами частини п`ятої статті 72 КК попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Суд вже зазначив вище, що ОСОБА_5 був затриманий 27.01.2024 та 29.01.2024 до останнього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою внесення застави. 10.05.2024 ОСОБА_5 був звільнений з-під варти під заставу.

З огляду на викладене, суд вважає, що строк відбування призначеного обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі слід рахувати з дня затримання його на виконання вироку, що набрав законної сили, зарахувавши відповідно до частини п`ятої статті 72 КК строк його перебування під вартою (попереднє ув`язнення) з 27.04.2024 по 10.05.2024 до строку призначеного покарання. Натомість строк відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна слід рахувати з дня набрання вироком суду законної сили.

Частиною дев`ятою статті 100 КПК регламентовано, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

При цьому пунктом 1 зазначеної норми визначено, що гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

При цьому суд вважає за доцільне зауважити, що приписами частини першої статті 96-1 КК визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини другої статті 96-1 КК регламентовано, що спеціальна конфіскація застосовується на підставі, зокрема обвинувального вироку суду.

Відповідно до частини першої статті 96-2 КК спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Суд при цьому вважає за доцільне зауважити, що у постанові від 04.11.2020 (справа № 236/3696/18) ВС звернув увагу на те, що при застосуванні спеціальної конфіскації суд повинен не лише послатися на наявність для цього формальних підстав, передбачених у КК, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар» (критерії, визначені Європейським судом прав людини). Приймаючи рішення про застосування спеціальної конфіскації, судам слід перевіряти, чи не порушує цей захід кримінально-правового характеру вказані критерії, ураховуючи при цьому обставини кримінального провадження.

Враховуючи, що мобільний телефон «Motorola» моделі «Moto G22», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , був використаний обвинуваченим для здійснення злочинної діяльності в сфері обігу наркотичних засобів, суд вважає за доцільне застосувати до зазначеного речового доказу спеціальну конфіскацію.

Натомість, наркотичні засоби та вилучена клейка стрічка (скотч) підлягають знищенню, а особисті речі ОСОБА_5 , вилучені при його затриманні, - поверненню обвинуваченому.

Разом з тим, згідно з наданими суду копіями ухвал слідчих суддів Вінницького міського суду Вінницької області від 30.01.2024 на речові докази під час досудового розслідування був накладений арешт, який доцільно скасувати.

Відповідно до частини другої статті 124 КПК процесуальні витрати необхідно покласти на обвинуваченого.

Керуючись статтями 371, 373, 374 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України, та призначити покарання у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією належного йому на праві власності майна.

Згідно з частиною п`ятою статті 72 Кримінального кодексу України зарахувати ОСОБА_5 строк перебування під вартою (попереднє ув`язнення) з 27.04.2024 по 10.05.2024 з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.

Початок строку відбування основного покарання рахувати з дня затримання на виконання вироку суду, який набрав законної сили.

Початок строку відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна рахувати з дня набрання вироком суду законної сили.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 23743 (двадцять три тисячі сімсот сорок три) гривні 44 (сорок чотири) копійки витрат на залучення експерта.

Відповідно до положень статей 96-1, 96-2 Кримінального кодексу України застосувати спеціальну конфіскацію в дохід держави мобільного телефону марки «Motorola» моделі «Moto G22», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 у корпусі чорного кольору з вставленими в нього сім-картами оператора мобільного зв`язку ПрАТ «КИЇВСТАР» з номерами: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , в захисному чохлі-книжці із шкірозамінника чорного кольору, який переданий на зберігання до камери речових доказів Відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області.

Речові докази:

- 2 льодяника на паличці, 2 пакети кави «МАККОФФЕ», 2 пакети яблунево-грушевого фруктового дитячого пюре «Bob Snail», упаковку желейних цукерок «Haribo roulette», навушники дротові у чорному кольорі, навушники дротові білого кольору, запальничку зеленого кольору, які передані до камери зберігання речових доказів Відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, - повернути ОСОБА_5 ;

- 2 згортки сформованих із фольги сріблястого кольору, 2 поліетиленових пакети синього відтінку із вмістом речовини рослинного походження з пряним запахом, моток липкої стрічки типу «скотч» жовтого кольору, які передані до камери зберігання речових доказів Відділу поліції № 1 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, - знищити;

- банківську картку АТ «ОЩАДБАНК» VISA жовтого кольору з номером НОМЕР_5 , грошові кошти купюрами та монетами різного номіналу: 6 купюр по 200 гривень, 1 купюру у 100 гривень, 3 купюри по 50 гривень, 1 монету номіналом 10 гривень, 1 монету номіналом 5 гривень, 2 монети по 2 гривень, 4 монети по 1 гривень, які передані до уповноваженого банку Вінницького обласного відділення № 220/01 АБ «Укргазбанк» (вул. І. Бевза, 34 в м. Вінниці), - повернути ОСОБА_5 ;

- 2 DVD-R-диска, флеш-носій, CD-R-диск з відеозаписами, які приєднані до матеріалів кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений на зазначені речові докази на підставі ухвал слідчих суддів Вінницького міського суду Вінницької області від 30.01.2024, скасувати.

Заходи забезпечення кримінального провадження запобіжний захід у вигляді застави, застосований до ОСОБА_5 на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2024, скасувати.

Заставу у розмірі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, внесену 09.05.2024 за ОСОБА_5 на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 24.04.2024 (квитанція № 503 від 09.05.2024), повернути ОСОБА_13 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було под ано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: