03.04.2025 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/891/24
Провадження № 1-кп/533/13/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представників потерпілого (Козельщинської селищної ради) ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді застави обвинуваченій ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2024 за № 0000588, за обвинуваченням:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (КК України),

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Козельщинського районного суду Полтавської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного у Єдиний реєстр досудових розслідувань 20.09.2024 за № 0000588, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України.

Кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду.

31 березня 2025 року прокурор - начальник Козельщинського відділу Глобинської окружної прокуратури ОСОБА_3 подав клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави до обвинуваченої ОСОБА_7 , яке підтримав у судовому засіданні.

1.Обґрунтування клопотання

У клопотанні прокурор зазначав, що ОСОБА_7 звинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.10.2024 по справі 534/781/24 на майно обвинуваченої ОСОБА_7 з метою конфіскації майна як виду покарання накладено арешт на транспортний засіб автомобіль марки Chevrolet Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Однак з листа ТСЦ № 5341 від 22.03.2025 було встановлено, що 17.10.2024 обвинувачена ОСОБА_7 перереєструвала арештований автомобіль на ОСОБА_9 шляхом укладання договору купівлі-продажу через електронні сервіси та зовнішні ресурси.

Прокурор зазначав, що підставою для подання клопотання стало те, що в діях ОСОБА_10 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209, 3 ст. 362, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України і під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених частинами 1, 4, 5 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Прокурор звертав увагу суду на те, що:

- присутня наявність вагомих доказів про вчинення ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення;

- тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання її винною за ч. 3 ст. 365-2 КК України, а саме позбавлення волі від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна або без такої;

- вік та стан здоров`я обвинуваченої ОСОБА_7 , а саме, що обвинувачена є працездатною особою жіночої статі та може у будь-який час покинути територію України, вчиняла дії щодо ухилення від вжитих заходів забезпечення кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним прокурор просив суд призначити обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави розміром 80 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 242 240,00 гривень.

Також, прокурор просив суд з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження покласти на обвинувачену ОСОБА_7 обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за викликом прокурора або суду, в залежності від стадії кримінального провадження, для проведення слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій за кожною їх вимогою; не відлучатися за межі Полтавської області без дозволу прокурора або суду в залежності від стадії кримінального провадження; повідомляти прокурора чи суд в залежності від стадії кримінального провадження про зміну свого місця проживання.

При нормативному обґрунтуванні клопотання прокурор посилався на ст. 40, 131, 132, 176-179, 184, 194, 195 КПК України.

2.Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_7 . Зазначив, що ним було встановлено, що після прийняття Полтавським апеляційним судом ухвали про накладення арешту на майно обвинуваченої, ОСОБА_7 вчинила дії з вказаним майно, а саме переоформила його. Прокурор зазначав, що у обвинуваченої наявні ризики переховуватися, адже вона позбавила можливості застосувати конфіскацію на дане майно. Також, у обвинуваченої наявні ризики вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення клопотання. Захисник обвинуваченої зазначав, що можливості переховуватися у обвинуваченої відсутні, під час розгляду даного кримінального провадження обвинувачена присутня на всіх судових засіданнях. Захисник обвинуваченої стверджував, що ухвала про накладення арешту на майно ОСОБА_7 була винесена без їх участі, та про арешт на майно вони дізналися лише 25 жовтня 2024 року, а відчуження транспортного засобу відбулося 17 жовтня 2024 року. Окрім цього захисник зазначав, що не має жодного доказу про наявність ризиків, на які вказував прокурор.

Обвинувачена ОСОБА_7 пояснила, що коли вона здійснювала відчуження транспортного засобу, то не знала про арешт, накладений ухвалою Полтавського апеляційного суду. Автомобіль був куплений та належав фактично сину, але оформлений був на неї, син їй запропонував переоформити автомобіль на нього, вона погодилася.

Представник потерпілої сторони ОСОБА_4 підтримав прокурора та вважав, що обвинувачена та її захисник знали про те, що на майно обвинуваченої накладено арешт. З`являтися на засідання це обов`язок обвинуваченої, а запобіжний захід для того що б вона була законослухняною.

Інші учасники судового засідання свої чіткі позиції не висловили.

3.Оцінка та мотиви суду

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі по тексту ухвали КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зав`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У с. 177 КПК України зазначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою ст. 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються (ч. 7 ст. 194 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 182 КПК України застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків. У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

У ч. 4 ст. 182 КПК України зазначено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі ч. 6 ст. 182 КПК України підозрюваний, обвинувачений, який не тримається під вартою, не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави зобов`язаний внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку у частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Згідно з положеннями ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать (1) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Дослідивши клопотання прокурора та додані до нього матеріали, обвинувальний акт, заслухавши пояснення учасників судового засідання, проаналізувавши інформацію з Єдиного державного реєстру судових рішень, Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (за попередній рік), суд, надаючи відповіді на вказані вище питання, висновує таке.

3.1. Щодо набуття статусу підозрюваного, обвинуваченого

ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення, обвинувальний акт передано до суду, триває судовий розгляд.

3.2. Щодо наявності обґрунтованої підозри

Судом не надається оцінка наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки в силу положень частини другої статті 42 Кримінального процесуального кодексу України ОСОБА_7 наразі перебуває у статусі обвинуваченої і оцінку обґрунтованості підозри щодо неї раніше надавав слідчий суддя в межах здійснення судового контролю. Твердження прокурора у клопотанні про перебування ОСОБА_7 у статусі підозрюваної є помилковими.

3.3. Щодо наявності ризиків

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченої, на які посилається прокурор, суд зазначає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

У клопотанні прокурор вказує на ризики того, що обвинувачена може (1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду, (2) вчинити інше кримінальне правопорушення, (3) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

3.4. Щодо ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України)

Обвинувачена постійно з`являлася у всі судові засідання за викликом суду. Ані вона, ані її захисник не допускали поведінки, спрямованої на затягування розгляду справи. Обвинувачена має постійне місце проживання, офіційно працює.

Відсутні жодні підстави уважати, що у подальшому обвинувачена змінить свою поведінку та буде переховуватися від суду. Причин переховуватися від органів досудового розслідування на даному етапі кримінального провадження взагалі не вбачається.

Отже такий ризик прокурором не доведено та необґрунтовано. Посилання на нього є безпідставним.

3.5. Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України)

Наявність такого ризику також не обґрунтовано та не підтверджено прокурором. Жодних підстав уважати, що обвинувачена схильна до вчинення кримінальних правопорушень та планує їх вчинити у майбутньому, немає.

3.6. Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України).

ОСОБА_7 серед іншого обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна або без такої.

Судом встановлено та прокурором доведено, що ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15.10.2024 справі № 534/781/24 (номер провадження 11-сс/814/623/24) на майно, що належить ОСОБА_7 , накладено арешт з позбавленням права відчуження, зокрема і на транспортний засіб (автомобіль марки Chevrolet Lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_1 ) (а.с. 141-154 т.с. 4).

З ухвали суду вбачається, що арешт був накладений з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання. Судове засідання відбулося без участі обвинуваченої та її захисника, проте їм відомо було про дату, місце та час судового розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді. Такі відомості підтвердили захисник та обвинувачена.

Однак, 17.10.2024 обвинувачена ОСОБА_7 перереєструвала арештований автомобіль на ОСОБА_9 шляхом укладання договору купівлі-продажу через електронний сервіс «Дія» (т.с. 4 а.с. 156, 157, 162). У судовому засіданні підтвердила, що транспортний засіб був переоформлений на сина.

З досліджених судом доказів вбачається, що ціна транспортного засобу за договором купівлі-продажу становила 45000,00 грн. Крім того, у п. 1.2 договору обвинувачена як продавець гарантувала, що майно, яке є предметом продажу за даним договором, не обтяжене арештом, у розшуку, заставі не перебуває, не являється предметом спору у суді.

Отже, обвинувачена, будучи обізнаною, що в суді апеляційної інстанції вирішується питання про накладення арешту на її майно, у тому числі й на автомобіль, здійснила його відчуження на близьку особу, за ціною, яка, ймовірно, не відповідає ринковій ціні, підписавши договір ствердила неправдиву інформацію про відсутність будь-яких спорів та обтяжень щодо майна.

Такими своїми діями обвинувачена фактично приховала своє майно, яке перебувало станом на 17.10.2024 під арештом, та яке може бути конфісковане за санкцією ч. 3 ст. 365-2 КК, у разі доведення її винуватості у вчиненні такого кримінального правопорушення. Такі дії обвинуваченої свідчать про перешкоджання обвинуваченою кримінальному провадженню. Така поведінка обвинуваченої не може уважатися належним виконанням обвинуваченою обов`язків, визначених п. 2 ч. 7 ст. 42 КПК України (виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження).

Отже суд змушений погодитися з аргументами прокурора та висновує, що ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином існує та підтвердився.

Суд погоджується з доводами захисника та обвинуваченої в тому, що дійсно ухвала Полтавського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 у справі № 534/781/24 (номер провадження 11-сс/814/623/24) несвоєчасно була надіслана судом до Єдиного державного реєстру судових рішень, а саме 21.10.2024, та загальний доступ до неї надано тільки 22.10.2024. Однак, на думку суду, це не позбавляло обвинувачену обов`язку утриматися від «переоформлення» майна на іншу особу. Навпаки, саме несвоєчасне виготовлення судового рішення, і надало можливість обвинуваченій здійснити відчуження арештованого майна на користь близької особи.

За належної процесуальної поведінки обвинувачена мала б дізнатися результат перегляду ухвали слідчого судді першої інстанції і, лише у разі розгляду справи на її користь, могла би вільно розпоряджатися своїм майном.

Суд не може не реагувати на таку поведінку обвинуваченої та уважає, що застосування такого запобіжного заходу як застава забезпечить у майбутньому належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

3.7. Щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України

При вирішенні питання про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, суд, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

- наявність у сторони обвинувачення доказів про вчинення обвинуваченою інкримінованого кримінального правопорушення, про що свідчить на даному етапі провадження пред`явлення обвинувачення;

- тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій, у разі визнання її винуватою за ч. 3 ст. 365-2 КК України;

- на день розгляду клопотання обвинуваченій виповнилось 60 років;

- обвинувачена працює, але має незначний дохід 354465,00 грн (з урахуванням податків та зборів), що вбачається зі щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (за 2024 рік), доступної за посиланням: (https://public.nazk.gov.ua/documents/4d0d6c6e-ba2d-4948-b47b-c7733944be67);

- раніше не судима;

- утриманців не має;

- у зареєстрованому шлюбі не перебуває;

- розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, за версією сторони обвинувачення, становить 9722268,73 грн (згідно з обвинувальним актом).

3.8. Щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу

Більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до застави є особисте зобов`язання та особиста порука.

Застава як запобіжний захід має середній рівень суворості і є адекватним забезпечувальним заходом в цьому кримінальному провадженні, оскільки з урахуванням встановлених у п. 3.6 цієї ухвали ризиків та наведених у п. 3.7 індивідуальних обставин щодо обвинуваченої, такий запобіжний захід буде достатнім та необхідним стримуючим фактором від ймовірної неналежної поведінки та перешкоджання кримінальному провадженню у майбутньому.

Застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи особистої поруки для запобігання установленому судом ризику буде недостатнім, оскільки виконання покладених на обвинувачену обов`язків буде залежати виключно від її волі, як і у випадку з відчуженням майна під час дії арешту, якого вона не дотрималася. Порушення не матиме для неї очевидних і достатньо суттєвих негативних наслідків. У ході розгляду клопотання не встановлено осіб, які б виявили бажання взяти обвинувачену на поруки, сторона захисту про таких не повідомляла.

Ураховуючи наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд уважає, що на цьому етапі кримінального провадження запобіжний захід у виді застави буде необхідним та достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої та зможе запобігти встановленим судом ризикам і при цьому буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар для обвинуваченої та інших осіб.

3.9. Щодо розміру застави та обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які необхідно покласти на обвинуваченого

При вирішенні питання про розмір застави, який необхідно визначити обвинуваченому, суд має врахувати тяжкість злочину, в якому він обвинувачується, його майновий та сімейний стан, інші дані про особу обвинуваченого та ризики, передбачені статтею 177 КПК України.

Як встановлено вище, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, тобто тяжкого злочину, а тому, враховуючи положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо неї, за загальним правилом, має визначатися у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За 2024 рік ОСОБА_7 отримала загальний дохід у сумі 354465,00 грн (з урахуванням податків та зборів), накопичень не має, значних статків не має, що вбачається зі щорічної декларації за 2024 рік.

Зважаючи на те, що відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава, внесена обвинуваченим, може бути звернена судом на виконання вироку у частині майнових стягнень, а обвинувачена у результаті відчуження свого майна фактично зменшила свої активи щонайменше на 45000,00 грн, то мінімального розміру застави, встановленого законом, буде достатньо для гарантування виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків та такий розмір застави не буде завідомо непомірним для неї.

Максимальний розмір застави - 80 розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб 242240,00 грн, про застосування якого просив прокурор, є завідомо непомірним для обвинуваченої, є необґрунтованим, оскільки прокурором не доведено необхідність застосування саме вказаного розміру застави.

З урахуванням усіх досліджених даних щодо фінансового стану обвинуваченої, урахувавши обставини цього кримінального провадження та дані про особу обвинуваченої, суд уважає за необхідне застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у виді застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 60560,00 гривень. На переконання суду, з урахуванням тяжкості та специфіки злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , даних про її особу та рівня майнового стану, такий розмір застави на достатньому та необхідному рівні зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченої, запобігти ризикам кримінального провадження та не буде непомірним для неї. Визначений розмір застави є співмірним із офіційно підтвердженими доходами та вартістю відчуженого нею майна та розумним з огляду на обставини кримінального правопорушення.

За описаних вище обставин запобіжний захід у виді застави у зазначеному розмірі буде достатнім стимулюючим фактором, який би обвинувачена або інша особа (заставодавець) боялися б втратити внаслідок невиконання процесуальних обов`язків. Такий розмір застави є розумним з огляду на необхідність виконання завдань кримінального провадження та не є завідомо непомірним.

Крім того, у порядку ч. 5 ст. 194 КПК України, у зв`язку із встановленням ризиків перешкоджання кримінальному провадженні, суд уважає за необхідне покласти на обвинувачену такі обов`язки:

1) прибувати до суду за першим викликом;

2) не відлучатися за межі Полтавської області без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну місця проживання.

Такі обов`язки за своїм характером не будуть занадто обтяжливими для обвинуваченої і здатні запобігти реалізації ризиків у майбутньому.

Строк дії таких обов`язків слід визначити з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України два місці.

За наведених вище обставин клопотання прокурора слід задовольнити частково.

На підставі наведеного, керуючись ст. 177, 178, 182, 194, 196, 376 КПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника Козельщинського відділу Глобинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді застави розміром 80 прожиткових мінімумів доходів громадян задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді застави розміром 20 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 60560,00 гривень.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_7 такі обов`язки:

1) прибувати до суду за першим викликом;

2) не відлучатися за межі Полтавської області без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну місця проживання.

Строк дії ухвали у частині покладених обов`язків визначити до 31.06.2025 включно.

Застава може бути внесена обвинуваченою, іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Полтавській області код за , МФО 820172 Держказначейська служба України, м. Київ, рахунок отримувача UA 8015950, призначення платежу «застава».

Роз`яснити обвинуваченій, що вона не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у виді застави зобов`язана внести кошти на відповідний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, суду. Зазначені дії можуть бути здійснені пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу у вигляді застави, якщо на момент їх здійснення не буде прийнято рішення про зміну запобіжного заходу.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомлена, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та буде зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України й буде використана у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Роз`яснити обвинуваченій, що у разі невиконання обов`язків, покладених судом, до неї може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення у розмірі від 0.25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено та підписано суддею 03.04.2025. Повний текст не оголошувався у зв`язку з неявкою учасників на проголошення ухвали у призначений час.

Суддя ОСОБА_1