КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/8761/24 Головуючий суддя у 1 інстанції: ОСОБА_1
провадження №11-кп/824/3555/2025 Головуючий суддя: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 22 січня 2025 року стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Євпаторія АР Крим, українки, громадянки України, з вищою освітою, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 , будучи громадянкою України, у невстановлені досудовим розслідуванням точні дату та час, але не пізніше серпня 2022 року, усвідомлюючи здійснення відкритої збройної агресії російською федерацією на території України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, переслідуючи свої особисті інтереси, перебуваючи на території Автономної Республіки Крим, маючи умисел на зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконно створеному органі окупаційної влади, так званій «Адміністрації міста Євпаторія» та реалізуючи його, отримавши від невстановлених в ході досудового розслідування осіб з числа представників окупаційної адміністрації так званої «Республіки Крим» пропозицію на зайняття посади в адміністративному органі окупаційної влади, а саме, посади «керівника апарату адміністрації міста Євпаторія», в порушення вимог Конституції та Законів України добровільно погодилась на вказану пропозицію.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, у невстановлені досудовим розслідуванням точні дату та час, але не пізніше серпня 2022 року ОСОБА_6 , будучи громадянкою України, перебуваючи на території Автономної Республіки Крим, діючи зі своїх особистих мотивів та бажання, погоджуючись на пропозицію представників окупаційної адміністрації так званої «Республіки Крим», умисно, добровільно, зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконно створеному органі окупаційної влади, а саме посаду «керівника апарату адміністрації міста Євпаторія».

ОСОБА_6 визнається винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, а саме, у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово-окупованій території.

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 22 січня 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.5 ст.111-1 КК України та призначено їй покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування на строк 10 (десять) років та з конфіскацією всього майна, яке належить їй на праві власності.

Не погоджуючись з вказаним вироком, захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить повторно дослідити наступні докази: 1) протокол огляду відомостей загальнодоступної мережі Інтренет від 08 серпня 2023 року (а.с.141-151, том №1); 2) протокол огляду відомостей загальнодоступної мережі Інтренет від 09 серпня 2023 року (а.с.152-170, том №1); 3) роздруковані матеріали, (а.с.172-191, том №1);

4) роздруковану інтернет сторінку за адресою «ІНФОРМАЦІЯ_3.» (а.с.192-193, том №1);

5) сторінку за інтернет адресою «ІНФОРМАЦІЯ_4» (а.с.194-196, том №1).

Також просить скасувати вирок Деснянського районного суду м. Києва від 22.01.2025 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі

п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Скаргу обгрунтовує тим, що суд першої інстанції ухваливши рішення про судовий розгляд цього кримінального провадження за відсутності ОСОБА_6 без наявності підстав, визначених ч.3 ст.323 КПК України, порушив визначене ст.20 КПК України її право на захист, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Також зазначає, що судом першої інстанції не наведено належних та допустимих доказів того, що розміщені в мережі Інтернет за посиланнями «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», « ІНФОРМАЦІЯ_7 »,

«ІНФОРМАЦІЯ_4» сторінки належать окупаційній адміністрації міста Євпаторія АР Крим України.

Зазначає, що роздруковані матеріали (а.с.172 - 191, 192 - 193, том №1), що на думку суду містять інформацію про устав та структуру окупаційної влади міста Євпаторія АР Крим України також викладені іноземною мовою, не містять підписів, що з огляду на вимоги ст.99 КПК України позбавляє можливості встановити автора (авторів) та підтвердити зміст на достовірність викладеної інформації.

Враховуючи наведене, вважає, що зазначені докази є неналежними та недостовірними, а інші дослідженими під час судового розгляду доказами (особовою карткою ДМС України на ім`я ОСОБА_6 , листом Офісу Президента України від 16.08.2023 року за №48-01/923 про відсутність документів щодо припинення громадянства ОСОБА_6 та висновком експерта від 28.09.2023 року за №22810/23-35) не підтверджують поза розумним сумнівом висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам цього кримінального провадження вплинула на вирішення питання про невинуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_8 , яка зеперечувала проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 22 січня 2025 року слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

За ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, стороною обвинувачення надано і досліджено судом такі докази, а саме:

Особову картку Державної міграційної служби України, з додатком у виді DVD-R диску, на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якої остання народилась в Україні в АР Крим, м. Євпаторія, місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Євпаторійським МВ ГУМВС України в Криму, паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий 04 березня 2011 року та дійсний до 04 березня 2021 року (том 1, а.с.139-140).

Протокол огляду відомостей загальнодоступної мережі Інтренет від 08 серпня 2023 року з додатком до нього у виді DVD-R диску «Verbatim», згідно якого старшим оперуповноваженим в ОВС ВКП ГУНП в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі ОСОБА_9 за участі спеціаліста здійснено огляд публічно доступних ресурсів мережі Інтернет за допомогою браузера «Google Chrome», виявлено сторінку, яка розміщена за посиланням: « ІНФОРМАЦІЯ_5 », при переході за яким виявлено відомості, а саме, на сайті м.Євпаторія при пошуку керівництва адміністрації міста вказано « ОСОБА_10 руководитель апарата администрации города Евпатории» з фотозображенням ОСОБА_6 та її контактними даними. (а.с.141-151, том №1).

Протокол огляду відомостей загальнодоступної мережі Інтернет від 09 серпня 2023 року з додатком до нього у виді DVD-R диску «Verbatim» та роздруківкою «Решение о внесении изменений в Положении об администрации города Евпатории Республики Крым» від 30 січня 2015 року, згідно якого старшим оперуповноваженим в ОВС ВКП ГУНП в Автономній Республіці Крим та м.Севастополі ОСОБА_9 за участі спеціаліста здійснено огляд публічно доступних ресурсів мережі Інтернет за допомогою браузера «Google Chrome», виявлено сторінку, яка розміщена за посиланням: « ІНФОРМАЦІЯ_6 », при переході за яким виявлено відомості, а саме: "Сведения о полномочиях, задачах, функциях». Виявлено можливість переходити на іншу сторінку під назвою «Положение об администрации города Евпатории Республики Крым», здійснено перехід до іншої сторінки за посиланням «ІНФОРМАЦІЯ_8» під назвою «Решение о внесении изменений в Положении об администрации города Евпатории Республики Крым» від 30 січня 2015 року (а.с.152-170, том №1).

Роздрукований "Устав муниципального образования городской округ Евпатория Республики Крым" (а.с. 172-191, том №1)

Роздруковану інтернет сторінку за адресою «ІНФОРМАЦІЯ_9», що містить інформацію про графічну структуру адміністрації міста Євпаторії, соціально-економічний паспорт міського округу Євпаторія станом на 01 липня 2023 року, де вказані посадові особи, в тому числі ОСОБА_6 зазначена, як «руководитель апарата администрации». (а.с.192-193, том №1)

Сторінку за інтернет адресою «ІНФОРМАЦІЯ_4», де опубліковано «график личного приема граждан руководством администрации города Евпатории Республики Крым на октябрь 2023 года» дата публікації 24 червня 2022 року, 11:24, згідно якого «Ф.И.О. должностного лица: ОСОБА_10 , занимаемая должность: руководитель аппарата администрации, дни, часы, место приема: 02.10.2023 г., 16.10.2023 г. с 14-00 до 16-00, прием проводится по адресу: пр. Ленина, 2, зал заседаний, тел. для справок: НОМЕР_3 (а.с.194-196 том №1).

Висновок експерта за результатами проведення судово-портретної експертизи за №22810/23-35 від 28 вересня 2023 року, згідно якого у фотознімку, який зафіксований у файлі "6450df44d3afc0.79429896_photo_2023-05-02_12-05-33.jpg" та у фотознімку в особовій картці Державної міграційної служби України на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зображена одна і та ж особа (а.с.202-208, том №1)

Лист Офісу Президента України від 16 серпня 2023 року за №48-01/923, згідно якого матеріали стосовно припинення громадянства України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з поданою нею заявою або внаслідок втрати громадянства на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства у встановленому порядку не надходили (а.с.221 том №1).

Вищевказані джерела інформації судом вірно оцінено за правилами документа (ст.99 КПК України), а відомості, які вони містять, визнано належними та допустимими. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, наведені та проаналізовані вище документовані дані судом вірно визнано належними, допустимими та достовірними доказами обвинувачення.

Крім того, судом було досліджено долучені прокурором процесуальні документи, складені під час проведення досудового розслідування, що підтверджують законність вчинення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень у даному кримінальному провадженні.

Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження судом забезпечено дотримання вимог ст.ст.22, 23, 26 КПК України щодо змагальності сторін, диспозитивності, оскільки досліджені усі докази, надані сторонами.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд прийшов до вірного висновку про обґрунтованість висунутого ОСОБА_6 обвинувачення та доведеність в ході судового розгляду її вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

У складі цього правопорушення важливим для кваліфікації є місце його вчинення - тимчасово окупована територія України.

Судом вірно визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказування в межах даного провадження, що тимчасова окупація з боку РФ частини території України - АР Крим, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи від 20 лютого 2014 року, а також анексія з боку РФ цієї частини території України є загально відомими фактами, які за хронологією подій: констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України в АР Крим, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги; встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; засуджені міжнародними актами колективного реагування. Тому ці факти не потребують окремого судового доведення.

Так, Постановою Ради Федерації Федеральних Зборів РФ «Про використання Збройних Сил Російської Федерації на території України» від 01 березня 2014 року №48-СФ за результатами звернення Президента РФ, виходячи з інтересів безпеки життя громадян РФ, особового складу військового контингенту ЗС РФ, що дислокується на території України (АР Крим), надано згоду Президенту РФ на використання ЗС РФ на території України.

06 березня 2014 року Верховною Радою АР Крим прийнята Постанова «Про проведення загальнокримського референдуму». Указом Президента України №261/2014 від 07 березня 2014 року дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2014 від 14 березня 2014 року визнана неконституційною.

11 березня 2014 року Постановою Верховної Ради АР Крим прийнята «Декларація», якою проголошено АР Крим «суверенною державою» - «Республікою Крим». Указом Президента України від 14 березня 2014 року №296/2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України №3-рп/2014 від 20 березня 2014 року визнана неконституційною.

Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року №891-VII Верховна Рада АР Крим була розпущена.

17 березня 2014 року представники розпущеної «Верховної Ради АР Крим» прийняли Постанову №1745-6/14 «Про незалежність Криму», за якою створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим», а також Постанову №1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», за якою вищим органом влади «Республіки Крим» є «Державна рада Республіки Крим».

18 березня 2014 року «Державна рада Республіки Крим» підписала «Договір» між РФ та «Республікою Крим» про прийняття до РФ «Республіки Крим» та утворення у складі РФ нових суб`єктів, який 19 березня рішенням Конституційного Суду РФ визнаний таким, що відповідає Конституції РФ, 20 березня 2014 року він був ратифікований більшістю голосів Держдуми РФ, 21 березня 2014 року - Радою Федерації Федеральних Зборів РФ, тому цей «Договір» набрав чинності 21 березня 2014 року.

21 березня 2014 року був прийнятий Закон РФ №6-ФКЗ, яким прийнято до РФ «Республіку Крим» та утворені в складі РФ нові суб`єкти. «Республіка Крим» вважається прийнятою до РФ з дати підписання «Договору» (ст.1 Закону РФ №6-ФКЗ).

11 квітня 2014 року «Державна рада Республіки Крим» прийняла «Конституцію Республіки Крим» як суб`єкта РФ.

15 квітня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», за яким перебування підрозділів ЗС РФ на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку РФ.

21 квітня 2015 року Верховною Радою України прийнято Постанову №337-VIІI «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», згідно з якою констатовано початок такої агресії з боку РФ на території АР Крим 20 лютого 2014 року, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Територіальна цілісність України» від 27 березня 2014 року №68/262, «референдум», проведений в АР Крим 16 березня 2014 року визнано таким, що не має законної сили і не може бути основою для зміни статусу АР Крим.

Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (Україна)» від 19 грудня 2016 року №71/205 та від 19 грудня 2017 року №72/190, «Проблема мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, районів Чорного та Азовського морів» від 17 грудня 2018 року, «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь, Україна» від 22 грудня 2018 року послідовно засуджено тимчасову окупацію з боку РФ внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим та підтверджено невизнання її анексії.

Вказані та інші аналогічні за оцінками вказаних подій резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Закон України №1207-VII, постанови Верховної Ради України є нормативно-правовими актами, що становлять частину законодавства України, на підставі якого суд приймає рішення у справі.

Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджений той факт, що ОСОБА_6 , будучи громадянкою України, перебуваючи на території Автономної Республіки Крим, тобто на тимчасово окупованій території, у невстановлені досудовим розслідуванням час та дату, однак не пізніше серпня 2022 року, умисно, добровільно зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконно створеному органі окупаційної влади, а саме посаду "керівника апарату адміністрації міста Євпаторія".

Громадянство України обвинуваченої ОСОБА_6 підтверджено документами, дослідженими судом, відповідно до яких ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м.Євпаторія Автономної Республіки Крим/м. Сімферополь, Україна, має паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Євпаторійським МВ ГУ МВС України в Криму (том 1, а.с.139).

Відповідно до ч.4 ст.5 Закону України від 15.04.2014 року №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною і не є підставою для втрати громадянства України.

Враховуючи приписи ст.4 Конституції України, статей 2, 17 - 20 Закону України «Про громадянство України», ч.4 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», дотримуючись проголошеного в Україні визнання права громадянина України на зміну громадянства у встановленому порядку, ОСОБА_6 по теперішній час залишається громадянкою України незалежно від місця її проживання. У разі примусового автоматичного набуття нею як громадянином України, яка проживає на тимчасово окупованій території, громадянства РФ не визнається Україною, відтак не може бути підставою для втрати нею громадянства України. Через оголошену ОСОБА_6 у межах цього провадження підозру у вчиненні злочину не допускається і її вихід із громадянства України.

Крім того, відповідно до інформації Офісу Президента України від 16 серпня 2023 року за № 48-01/923, матеріали стосовно припинення громадянства України ОСОБА_6 згідно із поданою нею заявою або внаслідок втрати громадянства на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства у встановленому порядку не надходили (а.с.221, том №1).

Дослідженими в ході судового розгляду протоколами оглядів підтверджується той факт, що ОСОБА_6 займала посаду "керівника апарату адміністрації міста Євпаторія" і мала відповідні функціональні обов`язки.

Той факт, що громадянка України ОСОБА_6 та "керівник апарату адміністрації міста Євпаторія" ОСОБА_6 - є одна і та сама особа, підтверджується відповідним висновком експерта ( а.с. 202-208 том № 1).

У суду не виникає сумніву в тому, що ОСОБА_6 безумовно усвідомлювала факт окупації та агресії з боку РФ та створення окупаційною владою незаконних органів. Так, маючи достатній рівень освіти (вища освіта), життєвого досвіду та спеціальних знань, ОСОБА_6 не могла не розуміти незаконності вчинених нею дій та їх наслідків.

Аналізуючи, чи наявна у діях обвинуваченої ОСОБА_6 ознака добровільності, судом вірно враховано постанову Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 31 січня 2024 року по справі № 638/5446/22, у якій зазначено, що у кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК України.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_6 примушували до зайняття посади у вищезазначеному незаконному органу, створеному на тимчасово окупованій території. Також відсутні докази того, що ОСОБА_6 перебувала під фізичним та/або психічним примусом з боку осіб, які представляли іноземну державу - РФ.

Так, письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, підтверджується саме добровільне зайняття ОСОБА_6 зазначеної посади за відсутності фізичного чи психічного примусу, і суду не надано доказів того, що обвинувачена не мала можливості відмовитися від цієї посади.

Сукупність зазначених обставин дає підстави стверджувати про добровільність дій обвинуваченої, її свідомий вибір та власне волевиявлення щодо зайняття посади у незаконному органу, створеному на тимчасово окупованій території.

При цьому, вибір ОСОБА_6 залишитися та проживати на тимчасово окупованій території України, не розглядається ні судом ні стороною обвинувачення, як підстава для кримінального переслідування.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 суд вірно кваліфікував за ч.5 ст.111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

Згідно положень ст.50 КК України покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так й іншими особами.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 судом враховано ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, особу винної, яка раніше не судима, дані про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні, має постійне місце проживання та реєстрацію на тимчасово окупованій території країною агресором, та відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обвинуваченій ОСОБА_6 необхідно було призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.5 ст.111-1 КК України, із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в органах державної влади, місцевого самоврядування та конфіскації належного їй майна, оскільки саме таке покарання є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченій у виді конфіскації майна, судом враховано, що ОСОБА_6 вчинила злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України, тобто своїми діями обвинувачена допомагає агресору створити вертикаль незаконних органів влади, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність її дій.

На підставі викладеного вирок Деснянського районного суду міста Києва від 22 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 , як законний та обґрунтований - підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.376, ст. 404, ст. 405, ст. 407, ст. 419 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду міста Києва від 22 січня 2025 року залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду міста Києва від 22 січня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців.

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4