НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

31 березня 2025 року ЄУ № 322/285/25 (Провадження № 1-кс/322/111/25)

Слідчий суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.03.2025 за №0000032, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України про арешт майна,

встановив:

прокурор звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням зі змісту якого випливає, що 10.03.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , в приміщені будинку виявлено труп ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ознаками насильницької смерті.

За даним фактом 11 березня 2025 року, розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

19.03.2025, проведено додатковий огляд місця події на території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено предмет, схожий на гільзу від гладкоствольної зброї зеленого кольору, упакована до паперового конверту з пояснювальним написом та підписами учасників слідчої дії.

Вказаний предмет визнаний речовим доказом про, що винесена відповідна постанова.

З метою збереження речового доказу, для запобігання можливості його зникнення, пошкодження, а також для проведення необхідних експертиз, прокурор просив накласти арешт на згаданий предмет.

Слідчий в судовому засіданні підтримав доводи клопотання з підстав наведених у ньому.

Заслухавши слідчого, дослідивши клопотання і додані до нього матеріали слідчий суддя дійшов таких висновків.

Положеннями ч.1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (речові докази).

Згідно з витягом із Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені 11.03.2025 за №0000032, з правовою кваліфікацією ч.1 ст.115 КК України.

Зазначений у клопотанні предмет дійсно відповідає критеріям ст.98 КПК України, може бути знаряддями вчиненого кримінального правопорушення, або зберігати на собі сліди кримінального правопорушення. Водночас цей предмет з великою імовірність є предметом, що вилучений законом з обігу. Він не є тимчасово вилученим майном, в розумінні ст.167 КПК України, оскільки вилучений не у певної особи, а на відкриті ділянці місцевості і фактично є знахідкою. У вказаного майна наразі не має володільця, отже жоден з ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України не може існувати апріорі, адже приховування, знищування чи спотворення доказів не може бути абстрактним, такі дії можуть вчинятися якоюсь конкретною особою, яка володіла цими предметами.

Питання щодо зберігання вилученого під час огляду місця події предмету має бути вирішено відповідно до положень ст.100 КПК України та Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерством внутрішніх справ України, Служби Безпеки України, Верховного суду України і Державної судової адміністрації України від 27.08.2010 №51/401/649/471/23/125.

На переконання слідчого судді, ризики приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження, речового доказу, який є знахідкою і не має володільця, можуть виникнути виключно за умов належного виконання положень згаданої Інструкції відповідальною особою, і у такому випадку накладення чи не накладення арешту на цей речовий доказ не матиме жодного значення.

Враховуючи вказані обставини слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є необґрунтованими, тому у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст.170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

у задоволенні клопотання прокурора, про арешт майна (вилученого під час огляду місця події 19.03.2025), відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1