Справа №751/1931/24
Провадження №1-кп/750/96/25
У Х В А Л А

24 січня 2025 року Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 (дистанційно), ОСОБА_8

(дистанційно),

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 (дистанційно)

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів обвинуваченому ОСОБА_16 та обвинуваченому ОСОБА_11 , та клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_16 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000087 від 24.05.2022,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор подав письмові клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_16 та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , обґрунтовуючи клопотання тим, що ризики, які були підставами до застосування щодо обвинувачених вказаних запобіжних заходів, на даний час не змінилися і продовжують існувати, підстави для зміни запобіжних заходів відсутні.

23.01.2025 захисником обвинуваченого ОСОБА_16 адвокатом ОСОБА_6 подано клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, в якому захисником зазначено, що заявлені прокурором у кримінальному провадженні ризики відсутні і більш м`які запобіжні заходи зможуть забезпечити належну поведінку її підзахисного. Враховуючи наявність у ОСОБА_16 сталих соціальних зв`язків, зокрема дружини, малолітньої дитини, батька-пенсіонера, який після поранення має поганий стан здоров`я та залишився один після смерті дружини, тобто матері ОСОБА_16 , а також те, що ОСОБА_16 під час відсутності у нього будь якого запобіжного заходу не вчинив дії, направлені на переховування від суду, незначну роль того у кримінальному правопорушенні, в якому він обвинувачується, в своїй сукупності дають всі підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_16 - адвокат ОСОБА_6 заперечила щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою її підзахисному, просила відмовити у такому клопотанні, вказавши що ризики не доведені, її підзахисний має позитивні характеристики, міцні соціальні зв`язки, родину, мав належну процесуальну поведінку, а тому просила змінити запобіжний захід на більш м`який - домашній арешт. На підтвердження зазначеного також долучила клопотання та характеристику ГО «Незламні добровольці». Щодо інших клопотань поклалась на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_16 з клопотанням прокурора не погодився, подав суду письмові заперечення, які підтримав, та просив задовольнити клопотання свого захисника та змінити запобіжний захід на більш м`який домашній арешт.

Захисник ОСОБА_4 вказав, що продовження цілодобового домашнього арешту відносно його підзахисного ОСОБА_11 є недоцільним. Просив змінити такий з цілодобового на нічний час без електронного засобу контролю, враховуючи належну поведінку того, не порушення умов перебування на домашньому арешті, забезпечення проходження медичного обстеження, а також з урахуванням недоведеності ризиків.

Захисник ОСОБА_7 підтримав думку захисника ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав думку свого захисника ОСОБА_4 .

Захисник ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_16 , оскільки той з`являвся в судові засідання, а отже ризик переховування відсутній, вказав про необхідність зміни обвинуваченим запобіжних заходів, підтримавши клопотання їхніх захисників.

Обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 підтримали сторону захисту.

Захисник ОСОБА_8 підтримав думку захисників.

Представник потерпілого ОСОБА_17 адвокат ОСОБА_9 не заперечував проти зміни обвинуваченому ОСОБА_16 запобіжного заходу, враховуючи його проукраїнську позицію та допомогу ЗСУ.

Прокурор заперечував проти задоволення поданого захисником обвинуваченого ОСОБА_16 - адвокатом ОСОБА_6 клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, а також заперечував щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_11 часу перебування того під домашнім арештом з цілодобового на нічний, підтримав подані ним клопотання.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , який є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , суду показав, що він товаришує з батьками ОСОБА_16 , знає обвинуваченого з шкільних років. Той завжди з повагою ставився до батьків, допомагав, сам має дитину. ОСОБА_16 відповідає за свої слова і дії. Він зараз відвідує батька обвинуваченого, який потребує догляду з боку сина. Мати обвинуваченого померла влітку 2024 і батько залишився один, хворіє. У обвинуваченого є старший брат, який відвідує того, але обвинувачений проживав разом з ним. Впевнений, що ОСОБА_16 не буде вчиняти злочинів. Щодо участі ОСОБА_16 в ГО «Незламні добровольці» йому нічого не відомо, але обвинувачений завжди приходив на допомогу, не відмовляв у допомозі військовим, не байдужий.

Заслухавши учасників кримінального провадження, показання свідка, дослідивши надані стороною захисту клопотання від голови правління ГО «Незламні добровольці» та характеристику на ОСОБА_16 , суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі доведення того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Ризиками, які суд оцінює у сукупності із тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого, впливу на свідків, потерпілих, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки останній, обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушень.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків та потерпілих.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Вирішуючи клопотання прокурора стосовно обвинуваченого ОСОБА_16 суд враховує дані відносно особи обвинуваченого, як то соціальні зв`язки, сімейний стан, відсутність даних щодо працевлаштування, вік та стан здоров`я, а також період його тримання під вартою, однак, вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_16 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому, в разі визнання його винуватим в інкримінованому йому правопорушенні, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні з метою їх відмови від надання показань чи їх зміни, і місце проживання яких йому відоме, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме створити штучні докази та підбурити осіб, які не були свідками злочинів до дачі завідомо неправдивих показань на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій, також враховані його вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, приймається до уваги спосіб вчинення кримінального правопорушення, характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.

Також, суд зазначає, що ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду. Тому, перебуваючи під домашнім арештом чи при застосуванні іншого більш м`якого запобіжного заходу, як про це клопоче сторона захисту, існує ризик того, що обвинувачений може намагатися встановити та здійснити незаконний прямий чи опосередкований вплив на потерпілих та свідків, з метою зміни наданих показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Що стосується обґрунтованості ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, то з урахуванням характеру інкримінованого злочину, наявності судимості за вчинення майнового злочину, суд приходить до висновку, що такий ризик існує і він є обґрунтованим.

Суд враховує, що кримінальне провадження перебуває на розгляді у суді, на час вирішення клопотання прокурора судовий розгляд тільки розпочато, потерпілі та свідки не допитані, а тому усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням того, що ОСОБА_16 хоча і має зареєстроване місце проживання, а також певні соціальні зв`язки, склад сім`ї, категорію кримінального правопорушення, а тому не може констатувати наявність реальних стримуючих факторів щодо запобігання вказаним ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За наведених вище обставин, є достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення.

Отже, враховуючи вищевикладені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, та дані про його особу, з метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню та виконанню рішення суду, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід ОСОБА_16 у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, тобто до 23.03.2025 року, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід буде достатнім засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієво запобігти ризикам, доведеними прокурором, що виключає собою можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, про які клопотала сторона захисту.

Таке не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Судом розглянута можливість застосування не лише такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а і всіх інших, більш м`яких, визначених ст. 176 КПК України, але, аналіз матеріалів, наданих суду сторонами процесу, доводить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечать на даний час належного виконання останнім процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти вказаним ризикам, у відповідності з мотивацією викладеною вище.

Тобто, доводи сторони захисту були перевірені, але вони не є обґрунтованими, аби перешкоджали застосуванню на даний час запропонованого прокурором запобіжного заходу.

Разом з тим, за положеннями ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

За змістом ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-2553 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Відповідно до ч.1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет» визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2025 році - 3028 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, заявник стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу обвинуваченого, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому, суду слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, для особи, щодо якої застосовано заставу, щоб остання не перешкоджала встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Таким чином з врахуванням вищенаведеного, з врахуванням ризиків передбачених ст. 177 КПК України, які були встановлені під час розгляду питання про застосування до ОСОБА_16 запобіжного заходу та продовження існування яких не спростовано стороною захисту, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_16 підлягає частковому задоволенню.

Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_16 ОСОБА_6 про наявність міцних соціальних зв`язків у обвинуваченого ОСОБА_16 та незначний час перебування того без застосованого запобіжного заходу, не можуть слугувати підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такі обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою. Суд вважає такі безпідставними на даний час, оскільки такий запобіжний захід як домашній арешт не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З огляду на наведене, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_16 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, зокрема, що останній, перебуваючи на волі може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню; вчинити інше кримінальне правопорушення, суд враховує, в тому числі, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, а також, враховуючи характер, ступінь суспільної небезпечності злочину, який інкримінується ОСОБА_16 , інші обставини, а саме: шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, яке ставиться в провину тому, думку представника потерпілого, який в судовому засіданні вважав за можливе змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, що на теперішній час в матеріалах справи наявні заяви потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_17 , які надіслані на адресу суду, в яких останні зазначають, що обвинувачені їм не знайомі, вони не мають до них претензій, при цьому такі заяви датовані 02.12.2024 та 16.12.2024, відповідно, тобто на час перебування ОСОБА_16 під вартою, що унеможливлювало його спілкування з такими, позитивні характеризуючи дані його особистості, надані як свідком ОСОБА_18 в судовому засіданні, так і долученими стороною захисту характеристикою від ГО «Незламні добровольці», відповідно до якої ОСОБА_16 у період з 2022 року по травень 2023 брав активну участь у заходах, організованих громадською організацією, долучався до зборів на потреби ЗСУ, надавав особисту допомогу, наявність на його утриманні малолітньої дитини ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батька-пенсіонера ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який потребує допомоги сина, з огляду на те, що має незадовільний стан здоров`я, через отриману травму під час обстрілу житлового будинку, що підтверджується випискою №3785 із медичної карти амбулаторного(стаціонарного) хворого, а матір обвинуваченого померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , наявність у ОСОБА_16 зареєстрованого місця проживання, суд вважає, що останньому, слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів оскільки, інший, менш суворий запобіжний захід на даний час не усуне ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, однак з визначенням застави у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200, 00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті гривень), оскільки такий розмір буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам, а також буде пропорційним, співмірним заходом, який не становитиме надмірний тягар.

Такий розмір з урахуванням майнового стану обвинуваченого та його індивідуальних обставин зможе забезпечити його належну поведінку, запобігти ризикам кримінального провадження.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_11 та враховуючи, що на даний час строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_11 закінчується 16 лютого 2025 року, однак судовий розгляд кримінального провадження, на час вирішення клопотання прокурора, тільки розпочато, суд вважає за доцільне його продовжити.

Продовжуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які обґрунтовують його, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у яких обвинуваченому оголошено підозру, з огляду на наявність та продовження існування заявлених у клопотанні прокурора ризиків, які обґрунтовують необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та які не зменшилися, суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_11 . При цьому суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Так, ухвалою суду від 16.12.2024 в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 відмовлено, клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_4 задоволено, змінено застосований до обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт, заборонено обвинуваченому ОСОБА_11 цілодобово, за виключенням випадків надання медичної допомоги, залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до 16 лютого 2025 року включно.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 більш м`якого запобіжного заходу ніж домашній арешт в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Суд вважає доведеними заявлені прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час не перестали існувати та не зменшились.

Зокрема, суд вважає обґрунтованим та таким, що продовжує існувати заявлений ризик, що обвинувачений, будучи обізнаним про тяжкість покарання, яке загрожує йому у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжких злочинів, а отже обвинувачений може здійснити спробу переховування від суду, оскільки в цьому випадку наслідки і ризик втечі для нього можуть бути меншим злом, ніж кримінальне переслідування і процедура відбування покарання.

Також суд вважає, що є ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_11 може вчинити спробу впливу на свідків та потерпілих по кримінальному провадженню, щоб змусити їх змінити на свою користь показання задля уникнення в подальшому відповідальності. При цьому слід також прийняти до уваги той факт, що на теперішній час потерпілі та свідки по кримінальному провадженню ще не були допитані в судовому засіданні, а отже настання такого ризику є цілком імовірним.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином також має місце та не перестав існувати, оскільки перебуваючи під більш м`яким запобіжим заходом, ОСОБА_11 може вчинити дії на створення штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінальних правопорушень, до дачі завідомо неправдивих показань на підтвердження захисних версій сторони захисту.

Також, існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, який підтверджується тим, що ОСОБА_11 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки останній обвинувачується у вчиненні декількох злочинів.

З огляду на викладене вище, враховуючи особу обвинуваченого, той факт, що в судовому засіданні доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_11 , суд дійшов висновку про необхідність продовжити застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту на строк два місяці, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобіганню згаданих ризиків та виконанню завдань кримінального провадження, відповідно до ст. 2 КПК України.

Зазначаючи підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 , захисник посилається на те, що ОСОБА_11 виконує покладені на нього обов`язки без порушень, однак, запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло, за відсутністю доведених стороною обвинувачення наявності ризиків, позбавляє можливості обвинуваченого пройти медичне обстеження, з огляду на ряд тяжких захворювань у ОСОБА_11 та необхідністю постійного амбулаторного лікування.

Доводи захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 були перевірені, але вони не є обґрунтованими, аби спростували неможливість на даний час продовження застосування запропонованого прокурором запобіжного заходу, на даному етапі зміна умов запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового провадження, в зв`язку з чим клопотання захисника обвинуваченого про зміну заборони ОСОБА_11 залишати житло цілодобово на певний період доби задоволенню не підлягає. Також суд звертає увагу, що відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2024 року про зміну обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, були визначені умови перебування під домашнім арештом, а саме зобов`язано знаходитись за місцем свого мешкання цілодобово, за виключенням випадків надання медичної допомоги, що спростовує посилання захисника на неможливість отримання обвинуваченим необхідної медичної допомоги.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 331, 369-372, ч.2 ст. 376, ч.2 ст. 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 23 березня 2025 року включно, з подальшим утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

Визначити ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , розмір застави 150 (ста п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 454200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) грн. 00 коп.

Застава може бути внесена в національній грошовій одиниці, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

З моменту звільнення обвинуваченого з-під варти в зв`язку з внесенням застави, останній вважатиметься таким, що до нього застосовано запобіжний захід у виді застави. Обвинувачений або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі, протягом строку дії ухвали.

В разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_16 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає м. Чернігів, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування з потерпілими у цьому кримінальному провадженні: ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ; утримуватись від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні: ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 ; утримуватись від спілкування з іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 ; носити електронний засіб контролю; здати на зберігання до Управління Державної міграційної служби у Чернігівській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави вважати з моменту його звільнення з-під варти.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_16 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 23 березня 2025 року.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_11 цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, до 23 березня 2025 року включно.

Інші умови перебування під домашнім арештом, визначені ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2024 року залишити незмінними.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_4 про зміну заборони ОСОБА_11 залишати житло цілодобово на певний період доби відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Суддя ОСОБА_1