ЄУН справи: 336/544/24
Номер провадження: 1-кп/336/693/2024
ВИРОК

іменем України

30 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000394 від 09.11.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шевченко Мангишлакської області (Казахстан), громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, військовослужбовця, який не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройові частині) від 17.02.2023 № 55 солдата військової служби за мобілізацією ОСОБА_4 призначено на посаду командира 2 відділення 1 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_6 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102- ХІ введено воєнний стан на всій території України.

В подальшому відповідними Указами Президента України ОСОБА_6 правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїми військовими званнями начальниками є військовослужбовці молодшого офіцерського складу для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.

В свою чергу, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

29 жовтня 2023 року, приблизно о 06:00 год., командир 3 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ старший лейтенант ОСОБА_7 , знаходячись в місці тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 НГУ на території АДРЕСА_2 , під час шикування особового складу військової частини зачитав своє бойове розпорядження № 10/36дск від 29.10.2023, щодо зайняття позицій біля с. Новопрокопівка Токмацької міської громади Пологівського району Запорізької області, а також проведення штурмових дій, та надав наказ про його виконання.

Після цього солдат ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, з прямим умислом та з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених вище статутних вимог, відкрито відмовитися виконувати наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел солдат ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкрито, у присутності командира 3 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ старшого лейтенанта ОСОБА_7 , який відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням, та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження командира 3 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ старшого лейтенанта ОСОБА_8 , № 10/36дск від 29.10.2023, щодо зайняття позицій біля с. Новопрокопівки Токмацької міської громади Пологівського району Запорізької області та проведення штурмових дій, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ начальника.

В судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав. Пояснив, що з 25.03.2022 проходить військову службу. 24.02.2023 у м. Бахмут отримав мінно-вибухову травму. Був на лікуванні, але не зміг придбати необхідних ліків, тому не долікувався. Стала боліти голова на тренуваннях. Відвезли до лікарні, але знову не долікувався. Наказ на штурм позицій в Новопрокопівці отримав у жовтні 2023 року усно від ОСОБА_9 . ОСОБА_4 зауважив, що з тих позицій ніхто не повертається. Наказ відмовився виконати, оскільки боліла голова, що перешкоджало виконанню наказу. Зауважив, що його прізвище не зазначено у бойовому розпорядженні, однак на момент відмови від виконання наказу він про це не знав, дізнавшись про це лише у суді. Разом із ОСОБА_10 відмовився від виконання наказу військовослужбовець ОСОБА_11 , а військовослужбовець ОСОБА_12 поїхав на виконання. ОСОБА_4 пояснив, що розумів, що на час виконання бойового завдання він був би забезпечений зброєю та засобами захисту, також він знав, яка відповідальність загрожує у разі відмови від виконання наказу.

Також, на уточнюючи питання захисника, обвинувачений пояснював, що перед цим, у м. Оріхові, його рота отримувала аналогічний наказ. З п`ятдесяти осіб особового складу роти 12 відмовилися від виконання наказу, тому їх відвезли у с. Наталівку.

Обвинувачений також підтвердив, що проходив військово-лікарську комісію (надалі ВЛК), яка визнала його придатним до військової служби. Надалі він повторно пройшов ВЛК, висновок якої отримав 14.04.2024.

Дослідивши визначений обсяг доказів та надавши доказам належну оцінку, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину за вищенаведених обставин повністю доведена.

Так, свідок ОСОБА_13 пояснив, що є начальником медичного пункту 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ. Свідку відомо, що ОСОБА_4 в 2023 року лютому отримав поранення або травму, був евакуйований на лікування. Наскільки свідок пам`ятає, обвинувачений отримав струс головного мозку. Після лікування пройшов військово-лікарську комісію (надалі ВЛК) та повернувся до військової частини для подальшого продовження військової служби. Як пам`ятає свідок, перший висновок ВЛК був у вересні 2023 року, яким ОСОБА_4 визнаний придатним для проходження військової служби. Надалі, приблизно у квітні 2024 року, ОСОБА_4 знову пройшов ВЛК та отримав висновок, яким був визнаний обмежено придатним. У червні 2023 року свідок був повідомлений медичним працівником щодо погіршення стану здоров`я ОСОБА_4 . Останнього було доставлено до медичного закладу системи МВС, де він і проходив лікування до 07.07.2023. Медиками військової частини отримано висновок від вказаного закладу, в якому зазначено, що ОСОБА_4 порушив режим лікування, був відсутній у закладі певний час. Як стало відомо свідку, обвинувачений 06.07.2023 був затриманий працівниками органів МВС із наркотичними засобами. 07.07.2023 обвинувачений був доставлений до медичного пункту військової частини (бригади). З 11.07.2023 свідок на 15 календарних днів пішов у відпустку. Після повернення свідка з відпустки, будь-яка інформація щодо стану здоров`я ОСОБА_4 йому не надходила. На уточнююче питання захисника відповів, що в ході досудового розслідування кримінального провадження надавав показання щодо можливості виконання обвинуваченим бойового завдання за станом здоров`я, виходячи із дійсного на той час висновку ВЛК.

Свідок ОСОБА_7 показав, що обіймав посаду командира 3 роти оперативного призначення 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 є військовослужбовцем іншої роти. 28.10.2023 свідок отримав бойове розпорядження, за яким ОСОБА_4 був переданий в його оперативне підпорядкування. 29.10.2023 свідок приїхав до ППД в с. Наталівка Запорізької області, де знаходився обвинувачений, щоб віддати бойовий наказ. Туди свідок приїхав із заступником командира батальйону по роботі з особовим складом, командиром відділення інструкторів. Також там були присутні полковник, представники психологічної служби та, власне, три військовослужбовця, яким свідок віддав бойовий наказ. Два військовослужбовця, зокрема ОСОБА_4 , відмовилися виконувати наказ, третій погодився. Свідок уточнив, що надалі його рота усім складом разом із цим військовослужбовцем виконувала бойовий наказ. ОСОБА_4 відмовився виконувати наказ, посилаючись на свій стан здоров`я. Свідок не пам`ятає, які скарги на стан здоров`я мав обвинувачений. Як показав ОСОБА_7 , обвинувачений був забезпечений усім необхідним для виконання бойового наказу, зовнішніх ознак, які б свідчили про неможливість виконання наказу, ОСОБА_4 не мав. Надалі свідок написав рапорт, що ОСОБА_4 та іншій військовослужбовець відмовилися виконувати наказ, адже складення рапорту є стандартною практикою. Свідок наголосив, що прізвище ОСОБА_4 було в бойовому розпорядженні по батальйону, а в бойовому розпорядженні по бригаді, що є в матеріалах справи, відсутнє. Відмова обвинуваченого вплинула на виконання бойового завдання, зменшивши, як мінімум, групи резерву, евакуації тощо. ОСОБА_4 мав бути задіяний в основній групі, проте з певних підстав його могли б задіяти і в резервній групі чи евакуації, якщо б не його відмова від виконання наказу. Під час повторного допиту 04.10.2024 о 15:51 год. за клопотанням захисника, свідок ОСОБА_7 показав, що бойове розпорядження було направлено на зайняття позиції північніше населеного пункту Новопрокопівка Запорізької області.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що є заступником командира 3 роти по особовому складу. Як зазначив свідок, положення статутів, законодавства щодо проходження військової служби та кримінального закону доводяться особовому складу регулярно, зокрема, перед виконанням бойових завдань та перед відпустками.

Хоча свідок ОСОБА_14 є заступником командира іншої роти, ніж в якій проходить службу обвинувачений, суд бере до уваги показання свідка щодо доведення до особового складу військової частини положень законодавства про військову службу і наслідки його невиконання.

Також вина обвинуваченого підтверджується такими письмовими доказами:

-Витягом з реєстру досудових розслідувань № 0000394 від 09.11.2023 (а.с. 97);

-Повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, що здійснено керівником СіЗ ДВКР СБ України 10 АК ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 01.11.2023 (а.с. 98);

-Рапортом командира 3 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйоу оперативного призначення старшого лейтенант ОСОБА_15 від 29.10.2023 (а.с. 99);

-Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) № 49 від 11.02.2023 про зарахування до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення солдата ОСОБА_4 (Г-130962), який прибув для проходження військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період із військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ) та зарахований наказом командувача Національної гвардії України від 01.02.2023 №23 о/с у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, з 11 лютого 2023 року (а.с. 10);

-Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) №55 від 17.02.2023, згідно з якого постановлено уважати таким, що приступив до виконання обов`язків, ОСОБА_4 з 11.02.2023 за посадою командира 2 відділення 1 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , який призначений на цю посаду наказом начальника Східного територіального управління НГУ від 16.02.2023 № 12о/с, із установленням і виплатою відповідного грошового забезпечення з 11.02.2023 (а.с. 101);

-Медичною характеристикою, згідно з якою солдат ОСОБА_4 перебуває під медичним наглядом лікарів військової частини НОМЕР_1 з лютого 2023 року. На первинному медичному огляді про прибуттю у військову частину скарг на стан здоров`я не заявляв, зокрема заперечував ЗЧМТ, припадки тощо. За результатами огляду був признаний здоровим. 26.02.2023-06.03.2023 стаціонарне лікування в військовій частині НОМЕР_3 АДРЕСА_2 діагноз: Вибухова травма (від 25.02.2023р.) ЗЧМТ, струс головного мозку (0-1115.3.2-S06.0). Хронічний вірусний гепатит С. Гострий бронхіт. Пройшов медичний огляд у медичній (військово-лікарській комісії) ДУ «ТМО МВС України по Запорізькій області» 22.09.20р, визнаний: Придатний до військової служби (а.с. 104);

-Довідкою № 725/с, згідно з якою солдати ОСОБА_4 пройшов медичний огляд ВЛК ДУ «ТМУ МВС України по Запорізьій області» 22.09.2023. За рішенням ВЛК має ряд травм та захворювань, зокрема: ЗЧМТ, струс головного мозку, акубаротравми, хронічної двобічної сенсоневральної приглуховатості ІІ ст., що пов`язані із проходженням військової служби. Визнаний придатним до військової служби (а.с. 105);

-Випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 1227, яка надана стороною захисту. Із виписки вбачається, що ОСОБА_4 перебував на лікуванні в закладі охорони здоров`я в період з 28.06.2023 по 07.07.2023 із діагнозом: вірусний гепатіт С. Був виписаний з полегшенням із припискою від руки, що засвідчена підписом і печаткою лікаря: «Був відсутній у відділенні ЗОІКЛ 06.07.2023 з 16:00 по 20:00 без дозволу» (а.с. 38);

-Висновком за результатами експериментально-психологічного дослідження від 31.08.2023, за яким ОСОБА_4 ознак ПТСР не виявляє, наявний стан соціально-психологічної дезадаптації, адаптивні резерви низькі; зі слів обстежуваного, після поранення, за порадою друга, вживає метадон (а.с. 106-107);

-Повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 НГУ про те, що командир 2 відділення 1 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 був залучений на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ (по стройовій частині) № 328 від 03.11.2023 до складу сил та засобів 10 армійського корпусу для виконання бойового (спеціального) завдання на підставі бойового розпорядження командира військ НОМЕР_4 армійського корпусу від 29.04.2023 №59г/БР з 29.10.2023. Також, 29.10.2023 до вказаного військовослужбовця було доведено зміст бойового розпорядження командира 3-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4-го батальйону оперативного призначення старшого лейтенанта ОСОБА_16 №10/36 від 29.10.2023, а також включено його до списків осіб, які залучені до його виконання (а.с. 100);

-Витягом з бойового розпорядження командира 3-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення старшого лейтенанта ОСОБА_15 №10/36 від 29.10.2023, що направлений на виконання бойового розпорядження командира 4-го батальйону № 10/36 дск КСП ХХХХ від 29.10.2023 (а.с. 112);

-Витягом з бойового розпорядження командира бригади № 10/1312 дск (а.с. 113).

Також заявою командира 3-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) батальйону оперативного призначення старшого лейтенанта ОСОБА_15 , що погоджено із командиром військової частини НОМЕР_1 , надано дозвіл на розголошення даних бойового розпорядження № 10/36 дск від 29.10.2023 на будь-якій стадії кримінального провадження (а.с. 108).

Вказані докази є логічними, такими, що узгоджується між собою, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим суд визнає їх належними та допустимими доказами вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Також в судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_17 , начальник групи телекомунікаційних мереж, який показав, що ОСОБА_4 йому не знайомий, будь-які відомості щодо обставин кримінального провадження свідку не відомі, а тому вказанні пояснення свідка суд не бере до уваги.

Оцінюючи аргументи сторони захисту, суд доходить таких висновків.

Доводи захисника про те, що ст. лейтенант ОСОБА_7 був ініціатором притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, а тому він є зацікавленою особою, свідченням якої слід відноситися критично, спростовуються дослідженими судом доказами. Так, ОСОБА_7 в перший раз у житті бачив обвинуваченого, віддаючи йому бойове розпорядження. Складення рапорту на ім`я командира щодо відмови військовослужбовця від виконання наказу є звичайною практикою способом реагування на таку ситуацію. При цьому судом встановлено, що ініціатором внесення відомостей до ЄДРД про кримінальне правопорушення є не свідок, а СіЗ ДВКР Служби безпеки України 10 АК ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (а.с. 98).

Також стороною захисту надані документи, що стосується здоров`я обвинуваченого, проходження ним лікування та ВЛК.

Зокрема, із наданого захисником листа начальника ДУ «Головний медичний центр Міністерства внутрішніх справ України» від 15.02.2024 вбачається, що на час проходження ОСОБА_4 ВЛК 22.09.2023, діагностовано двобічна сенсоневральна приглухуватість зі зниженням слуху підпадала під дію статті 366 додатку до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженої наказом МО України від 14.08.2008 № 402, що зумовлює прийняття рішення про обмежену придатність військовослужбовця до військової служби, що є підставою для проведення повторної військово-лікарської експертизи (а.с. 47).

Довідкою № 684/с від 15.04.2024 підтверджується, що ОСОБА_4 пройшов огляд ВЛК. Рішенням якої встановлено, що ОСОБА_4 має ряд травм і захворювань:

- наслідки мінно-вибухової травми (25.02.2023): ЗЧМТ, струсу головного мозку у вигляді цефалгічного синдрому, диссомнічного синдрому, церебральної венозної дисфункції у вигляді флебектазії правої ВЯВ, хронічної сенсоневральної приглухуватості з обох боків III ст. травма, пов`язана із захистом Батьківщини;

- птеригій 1 ст. правого ока. Гіперметропія слабкого ступеню (1,0Д) лівого ока. Викривлення носової перетинки з помірним порушенням носового дихання праворуч. Вживання опіоїдів (метадон) зі шкідливими наслідками - захворювання, не пов`язане з проходженням військової служби.

ОСОБА_4 визнаний обмежено придатним до військової служби, а саме, непридатними до служби у частинах (підрозділах) спеціального призначення (крім підрозділів забезпечення), протипоказана робота, що потребує великого напруження слуху (а.с. 48).

Проте доводи сторони захисту про неможливість виконання ОСОБА_4 бойового розпорядження за станом здоров`я спростовуються дослідженими судом доказами, з яких випливає, що стан здоров`я обвинуваченого не був таким, що об`єктивно не дозволяв виконати наказ.

Зокрема, обвинувачений проходив лікування у медичних закладах у періоди з 06.02.2023 по 06.03.2023 та з 28.06.2023 по 07.07.2023, тобто завжди на першу вимогу міг отримати необхідну медичну допомогу. Лише неналежна неналежна поведінка обвинуваченого ОСОБА_4 , що випливає із показань свідка ОСОБА_13 та відомостей, які містяться у медичній карті стаціонарного хворого № 3227 (а.с. 38), перешкоджала отримання обвинуваченим медичної допомоги у повному обсязі. При цьому останнє лікування, всупереч доводів ОСОБА_4 щодо головних болів, він проходив із діагнозом: вірусний гепатіт С (а.с. 38). Відомостей щодо наявності у обвинуваченого скарг на стан здоров`я безпосередньо до оголошення бойового розпорядження матеріали кримінального провадження не містять. Суд наголошує, що сторона захисту не була позбавлена права заявляти клопотання про виклик і допит в судовому засіданні товаришів обвинуваченого по службі, його безпосередніх начальників (командира взводу, роти), щоб підтвердити наявність скарг ОСОБА_4 на стан здоров`я до оголошення бойового розпорядження, проте такою можливістю сторона захисту не скористалася.

При цьому подальше визнання ОСОБА_4 обмежено придатним до військової служби, а саме, непридатними до служби у частинах (підрозділах) спеціального призначення (крім підрозділів забезпечення), із протипоказанням робіт, що потребують великого напруження слуху, не може в даному випадку свідчити про неможливість виконання ОСОБА_4 бойового розпорядження, адже стороною захисту не приведено будь-яких даних, які б свідчили, що виконання бойового розпорядження поєднано із виконанням робіт, що потребують великого напруження слуху, чи пов`язано із службою у частинах спеціального призначення.

Стосовно тверджень захисника про те, що прізвище ОСОБА_4 було відсутнє у бойовому розпорядження.

Дійсно, прокурор на підтвердження обвинувачення надав суду витяги з бойового розпорядження командира 3-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення ст. лейтенанта ОСОБА_18 , що направлений на виконання бойового розпорядження командира НОМЕР_5 батальйону № 10/36 дск від 29.10.2023 (а.с. 112), та витяг з бойового розпорядження командира бригади № 10/1312 дск (а.с. 113). Бойове розпорядження командира батальйону № 10/36 дск від 29.10.2023, в якому, як стверджував свідок ОСОБА_7 , було зазначено прізвище обвинуваченого, як військовослужбовця, що переданий в його оперативне підпорядкування, стороною обвинувачення суду не надано.

Втім, враховуючи, що ОСОБА_4 на момент оголошення бойового розпорядження командира 3 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ старшого лейтенанта ОСОБА_8 , та наступної усвідомленої відмови обвинуваченого від виконання цього наказу, не було відомо те, що його прізвище у бойових розпорядженнях командира батальйону та командира бригади відсутнє (що підтверджується показаннями обвинуваченого у судовому засіданні), в діях ОСОБА_4 наявний склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Перевіряючи інші доводи сторони захисту, суд доходить таких висновків.

Так, сторона захисту стверджувала, що бойовий наказ доводився до відома обвинуваченого у с. Наталівка Запорізького району (до адміністративно-територіальної реформи 2022 року відносилося до території Вільнянського району) Запорізької області, а не у м. Оріхів Пологівського району Запорізької області, як зазначено в обвинувальному акті, що, на думку захисту, впливає на конкретність обвинувачення.

Між тим у підготовчому судовому засіданні, сторона захисту не вказувала на невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, не зазначала в підготовчому судовому засіданні і про неконкретність обвинувачення.

Обвинувачений, після оголошення обвинувального акту прокурором повідомив, що пред`явлене обвинувачення йому зрозуміле.

Крім того, під час допиту обвинувачений пояснив, що зміст бойового розпорядження йому доводився двічі: у м. Оріхів та у с. Наталівка, в обох випадках він відмовився від виконання наказу. Лише свідок ОСОБА_8 показав суду, що доведення з його боку наказу обвинуваченому відбувалося у с. Наталівка, що може бути обумовлено спливом часу та різноманіттю подій у житті офіцера військової частини, що залучена до бойових дій; інші досліджені в судовому засіданні докази не підтверджують та не спростовують цю обставину.

Тому відсутні підстави вважати, що в обвинувальному акті невірно зазначено місце вчинення правопорушення.

Також сторона захисту вказувала, що бойове розпорядження було направлено на виконання бойового завдання у с. Новопрокопівка Токмацької міської громади Пологівського району Запорізької області, натомість в обвинувальному акті зазначено с. Новоданилівка Токмацької міської громади Пологівського району Запорізької області. Такого населеного пункту не існує (є с. Новоданилівка Оріхівської територіальної громади Пологівського району Запорізької області, яке завжди було підконтрольне Збройним Силам України).

З показань свідка ОСОБА_7 вбачається, що дійсно бойове розпорядження було направлено на виконання бойового завдання у північних околицях с. Новопрокопівка Токмацької міської громади Пологівського району. Судом встановлено, і це не заперечується учасниками кримінального провадження, що такого населеного пункту як с. Новоданилівка Токмацької міської громади Пологівського району Запорізької області не існує, а с. Новоданилівка Оріхівської територіальної громади Пологівського району Запорізької області, завжди було підконтрольне Збройним Силам України, а тому суд доходить висновку, що в обвинувальному акті допущено описку в назві населеного пункту.

Ця обставина також не може вплинути на висновки суду щодо наявності події та складу правопорушення в діяннях обвинуваченого, адже не віднесена до обов`язкових елементів об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, однак, з огляду на положення п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, може бути уточнена судом самостійно.

Перевіряючи правильність кваліфікації органом досудового розслідування діянням обвинуваченого, суд також враховує, що непокора військовослужбовця є злочином із формальним складом, тому кримінальна відповідальність за неї не залежить від настання суспільно небезпечних наслідків (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 23 травня 2024 року у справі № 185/4595/22).

Отже, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення в ході судового розгляду кримінального провадження знайшла своє підтвердження, дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 402 КК України непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Обставин, які б обтяжували покарання, судом не встановлено.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає безпосередню участь обвинуваченого у заходах, спрямованих проти військової агресії рф, та отримані внаслідок цього травмування та посттравматичний стресовий розлад (а.с. 43, 48, 103).

Керуючись наведеним при призначенні покарання, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, який віднесений законом до тяжких злочинів, відомості про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України вважається несудимою особою (а.с. 109), на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, негативно характеризується за місцем служби, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та вищезгадану обставину, що пом`якшує покарання, суд доходить до висновку про призначення мінімального покарання, визначеного санкцією ч. 4 ст. 402 КК України.

Підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК України) або ж звільнення від покарання з випробуванням (ст. 75 КК України), суд не вбачає.

У кримінальному провадженні запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався, клопотання про застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили прокурором не заявлялося.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 392 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст.402 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1