Провадження № 11-кп/811/126/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, та призначено покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000 грн., з позбавленням його права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вирішено питання про речові докази, арешт майна та процесуальні витрати.

За вироком суду ОСОБА_7 , 06 жовтня 2024 року приблизно 16:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Fiat» моделі «Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїжджою частиною вулиці Грушевського в смт. Меденичі Дрогобицького району Львівської області, поблизу будинку № 85, що на вказаній вулиці в напрямку до м. Дрогобича Львівської області, на ділянці дороги із заокругленням ліворуч, по напрямку його руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не врахував її та стан керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним в межах своєї умовної смуги руху, не вибрав безпечного інтервалу, без причин технічного характеру виїхав за межі проїжджої частини дороги справа, де здійснив наїзд ( зіткнення) на нерухому перешкоду - дорожнє загородження ( металевий відбійник), внаслідок чого втратив керування та допустив виїзд за умовну смугу зустрічного руху, де відубьлося зіткнення з автомобілем марки « Volkswagen» модель «Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався у зустрічному напрямку в межах своєї умовної смуги руху.

В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди водій та пасажири автомобіля марки «Volkswagen» модель «Passat», реєстраційний номер НОМЕР_2 отримали тілесні ушкодження, а саме: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток правого передпліччя в нижній третині та відноситься до категорії середньої важкості тілесних ушкоджень, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця на передній поверхні грудної клітки зліва у верхній її частині які відносяться до легкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала тілесні ушкодження у виді відкритої черепно -мозкової травми у вигляді забою головного мозку легкого ступеня із крововиливом під м`які оболонки, головного мозку зліва, забійною раною лобно-тім`яної ділянки зліва, з крово- виливом під м`які тканини чола зліва; синці в ділянках обох очниць з переходом на ділянки вилиць та і ділянці носа, які відносяться до легкого ступеня тяжкості, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

В даній дорожній обстановці, що призвела до дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля марки марки « Fiat» моделі «Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 ( із змінами та доповненнями), зокрема:

Розділу 1 пункту: -1.5:" Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров"ю громадян, завдавати матеріальних збитків", -1.10:»безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах», "дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху ( наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом";

Розділу 2 пункту 2.3 підпунктів: - "б - бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічим станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі", - "д -не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху".

Пункту 2.9 підпункту а « водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,

Розділу 12, пункту: -"12.1 «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», -12.4 « у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год, -12.9 - підпункту б « перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 3.29 « обмеження максимальної швидкості «, 3.31, 3.31 « Зона обмеження максимальної швидкості» або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту « й» пункту 30.3 цих Правил».

Допущені водієм ОСОБА_7 порушення вимог вищевказаних Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинно - наслідковому зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди і настанням шкідливих наслідків у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_11 середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 , обвинувачується в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у скоєнні кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

На вказаний вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду та ухвали ти новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням його права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підтримку своїх апеляційних вимог покликається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок безпідставного застосування ст. 69 КК України.

Зазначає, що місцевий суд не вказав у якій спосіб пом`якшуючі покарання обставини та дані про особу ОСОБА_7 істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке посягає на охоронювані законом права і свободи учасників дорожнього руху, створюючи серйозні загрози їх життю та здоров`ю.

Вважає, що застосування судом у даному випадку основного покарання більш м`якого, ніж передбачене санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України, не сприятиме досягненню мети покарання та породжуватиме у суспільстві хибну думку про безкарність таких злочинів.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав подану апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів, навівши у судовому засіданні аналогічні доводи та просив таку задоволити.

Обвинувачений та захисник заперечили апеляційні вимоги прокурора як безпідставні, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно поданої апеляційної скарги прокурор не погоджується із рішенням місцевого суду про призначення ОСОБА_7 за вчинення інкримінованого йому злочину покарання із застосуванням ст.69 КК України.

В силу вимог ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно роз`яснень п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», застосування ст.69 КК може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК України.

Перевіривши апеляційні доводи прокурора про безпідставність застосування ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання, колегія суддів визнає такі доводи необґрунтованими.

Аналіз положень ст.69 КК України вказує на те, що для застосування цієї норми закону є не просто наявність сукупності обставин, визнаних судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого. Встановлені судом обставини також повинні відповідати критеріям, які здатні, з урахуванням характеру скоєного, знизити ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Згідно матеріалів справи під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 свою вину визнав повністю, визнав усі обставини, які викладено в обвинувальному акті, та погодився на розгляд обвинувального акта у порядку ч.3 ст. 349 КПК України.

У судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_7 щиро розкаявся, вибачився перед потерпілим, добровільно повністю відшкодував потерпілому завдану шкоду. Також відшкодував всі витрати понесені потерпілим на лікування та судові витрати за проведення судових експертиз.

Зазначив, що сів за кермо після вживання алкогольних напоїв у зв`язку із терміновою необхідністю з`їздити в аптеку за ліками для матері його дружини, яка проживає з ними і є особою похилого віку та потребує стороннього догляду та лікування. Також зазначив, що під час ДТП він теж отримав тілесні ушкодження, проходив медичне лікування та на даний час продовжує лікуватися.

Наведені показання обвинувачений ОСОБА_7 підтримав і при апеляційному розгляді справи.

Згідно оскаржуваного вироку при призначенні ОСОБА_7 покарання місцевий суд врахував тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке класифікується як нетяжкий злочин, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, мету вчинення суспільно небезпечних дій, дані про особу винного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні батька та мати дружини, які є особами похилого віку та потребують стороннього догляду, за місцем проживання та за місцем праці характеризується позитивно, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, наявність обставин, які пом`якшують покарання, - щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілому, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Також місцевий судом враховано позицію потерпілого та його законного представника, які повідомили про відсутність будь яких претензій до обвинуваченого, та призначення йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Крім цього, судом враховано і стан здоров`я обвинуваченого, який після даної ДТП став непрацездатним та потребує продовження лікування і операційного втручання.

Колегія суддів враховує, що при визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку є достатні правові підстави для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Так, місцевим судом при призначенні ОСОБА_7 основного покарання із застосуванням ст. 69 КК України у повній мірі враховано характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, який є нетяжкими, його наслідки, вищенаведені дані про особу винного, у тому числі і стан його здоров`я, відсутність претензій потерпілої сторони у зв`язку із повним відшкодуванням обвинуваченим заподіяної їм шкоди, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, у даному випадку, наведені вище обставини у сукупності із даними про особу ОСОБА_7 істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а тому висновок місцевого суду про призначення обвинуваченому основного покарання із застосуванням ст. 69 КК України є законним та обґрунтованим.

За наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав вважати, що призначене місцевим судом обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є надто м`яким, та визнає, що таке покарання у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Отже, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду, а тому така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 419, 426 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: