ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0002278 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, військовослужбовця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, до 6 років позбавлення волі, з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.

Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст.194 КПК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки, а саме: повідомляти суд про зміну свого місця проживання, реєстрації, роботи та номеру засобів зв`язку.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання, після набрання вироком законної сили.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів на загальну суму 6058,24 грн.

Скасувати арешт з майна, який накладено слідчим суддею Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.08.2024.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України

в с т а н о в и л а :

Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2023 року ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він маючи умисел на незаконне придбання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини «PVP», діючи цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільну небезпеку свого діяння і бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, у невстановлений слідством період часу та місці умисно придбав задля подальшого збуту у невстановлений спосіб та у невстановленої особи кристалічну речовину із вмістом особливо небезпечної психотропної речовини «PVP», та з моменту придбання зберігав її у паперовому згортку до 10 год. 44 хв. 26.07.2024 з метою подальшого збуту для особистого матеріального збагачення. Після чого 26.07.2024 близько 10 год. 44 хв. перебуваючи у під`їзді будинку 32 по вул. 30-років Перемоги у м. Черкаси, здійснюючи свій злочинний намір з метою власного матеріального збагачення, незаконно збув паперовий згорток із кристалічною речовиною ОСОБА_9 , особі із зміненими анкетними даними, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/124-24/10882-НЗПРАП від 26.07.2024 кристалічна речовина, як надана на експертизу, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP. Маса PVP в наданій на експертизу речовині становить 0,118 г, за що отримав грошові кошти у розмірі 300 гривень. Після чого придбаний паперовий згорток з кристалічною речовиною ОСОБА_9 було добровільно видано працівникам поліції у якості доказу та поміщено до сейф пакету ICR 0201911.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, суворістю призначеного покарання та закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що суд не зрозумівши його розглянув справу у спрощеному порядку, хоча він не погоджувався на це.

Також було порушено його право на захист, не залучено захисника та не роз`яснено права на захист, не досліджено докази та призначено вкрай суворе покарання.

При призначенні покарання не враховано, що він є військовослужбовцем та на його утриманні перебуває новонароджена дитина, раніше не судимий.

Його дій кваліфіковані не вірно, оскільки фактично мало місце зберігання наркотиків.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 та призначити більш м`яке покарання, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню вказані вимоги закону були дотримані.

Так, висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про порушення судом першої інстанції вимог ч. 3 ст. 349 КПК України щодо проведення судового розгляду в спрощеному порядку, та вимоги апелянта про скасування вироку суду з закриттям кримінального провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати, оскільки він не визнав свою винуватість, судом не було роз`яснено його права та порушено право на захист, є безпідставними.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, звукозапису судового засідання від 27.11.2024, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані, судовий розгляд по даному кримінальному провадженню проводився в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, на що погодились учасники судового провадження, в тому числі і сам обвинувачений про що підписав власноручно заяву від 27.11.2024 (а.м. 23)

Вирішуючи питання щодо обсягу доказів, що підлягають дослідженню в судовому засіданні, та порядку їх дослідження, визнавши, що фактичні обставини справи учасниками процесу не оспорюються, суд першої інстанції дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу останнього.

При цьому суд переконався у правильності розуміння ОСОБА_7 змісту обвинувачення, у добровільності його позиції, а також позиції інших учасників судового провадження і належно роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Прокурор також не заперечував проти відповідної процедури проведення судового розгляду.

Обвинуваченим ОСОБА_7 було надано показання по суті пред`явленого обвинувачення, прокурором та суддею останньому задавались запитання по суті пред`явленого обвинувачення.

Будь-яких сумнівів у суду першої інстанції не виникало щодо того, що обвинувачений ОСОБА_7 розуміє суть пред`явленого йому обвинувачення, що повністю визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому дій, що в свою чергу дало суду підстави провести судовий розгляд в порядку ч. 3 ст. 349 КК України.

Усі наведені вище обставини беззаперечно свідчать про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що місцевим судом неналежним чином роз`яснено йому порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, не перевірено правильність їх розуміння обвинуваченою, колегія суддів вважає безпідставними.

Слід звернути увагу на те, що відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 349 КПК України суд з`ясовує саме у сторін кримінального провадження якими доказами кожна сторона підтверджуватиме наведені нею обставини та порядок дослідження доказів.

Під час розгляду даного кримінального провадження сторони жодним чином не були обмежені у можливості реалізації їх процесуальних прав, в тому числі шляхом подання відповідних клопотань про зміну обсягу та порядку дослідження доказів. Проте вони цього не ініціювали, не вказували про необхідність дослідження всіх доказів у справі.

У змагальному судовому процесі суд є безстороннім, тому з власного переконання не мав права вживати активних дій щодо визначення іншого порядку та обсягу дослідження доказів, ніж той, що був встановлений після з`ясування думки учасників судового провадження, оскільки це прямо суперечить засаді об`єктивності і неупередженості суду, відображеній, зокрема, у частині 6 статті 22 КПК України.

Доводи обвинуваченого про порушення судом першої інстанції права на захист, оскільки йому не було роз`яснено його права, в тому числі мати захисника, колегія суддів вважає, необґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в підготовчому судовому засіданні обвинуваченому ОСОБА_7 було вручено пам`ятку про його процесуальні права та обов`язки, на запитання судді обвинувачений пояснив, що права йому зрозумілі. Будь яких заяв чи клопотань про необхідність залучення захисника для захисту його інтересів обвинувачений ОСОБА_7 не заявляв. На початку судового розгляду суддею ОСОБА_1 з`ясовувалося питання щодо залучення захисника, на що обвинувачений ОСОБА_7 ствердно відповів, що захищати свої інтереси буде самостійно та послуг захисника не потребує. В ході апеляційного розгляду обвинуваченому ОСОБА_7 , за його клопотанням був залучений захисник.

Ураховуючи зазначене, порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційним судом не встановлено.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що його дії кваліфіковані не вірно, оскільки фактично мало місце зберігання наркотичних засобів, колегія суддів вважає безпідставними.

Під незаконним збутом наркотичних засобів і психотропних речовин їх аналогів потрібно розуміти будь-які оплатні чи безоплатні форми їх реалізації (продаж, дарування, обмін, сплата боргу, позика, введення володільцем цих засобів або речовин ін`єкцій іншій особі за її згодою тощо).

Як вбачається зі звукозапису судового засідання суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме незаконному придбанні, зберіганні особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту та незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини, визнав повністю та показав, що він придбав психотропну речовину за власні кошти та в подальшому поділився нею зі своїм знайомим, який компенсував йому витрати, аналогічні пояснення обвинувачений ОСОБА_7 дав апеляційному суду.

Аналізуючи показання обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів вважає, що в даному випадку наявний збут психотропної речовини, оскільки надання знайомому частини психотропної речовини за який отримав грошові кошти є формою збуту психотропної речовини.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дії обвинуваченого ОСОБА_7 .

Не знайшли свого обґрунтованого підтвердження і доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про суворість призначеного йому покарання.

Покарання обвинуваченому судом першої інстанції призначено відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України, в межах санкції ч. 2 ст. 307 КК України 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, його щире каяття, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра не перебуває та неодноразово проходив лікування у лікаря нарколога з 2020 по 2022 рік з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опоїдів, офіційно не працевлаштований, перебування на утриманні малолітньої дитину 2024 року народження, раніше не судимий, є військовослужбовцем, який на даний час самовільно залишив військову частину.

Зазначені обставини дали суду першої інстанції підстави призначити покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 307 КК України.

Твердження обвинуваченого про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання того, що він є військовослужбовцем, на його утриманні перебуває малолітня дитина та він раніше не судимий є безпідставними, оскільки зазначені обставини в повні мірі враховані судом при призначення останньому покарання.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є співмірним вчиненому, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування судового рішення з призначення нового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів не встановила, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та скасування вироку суду, який є законним, обґрунтованим і вмотивованим, та закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати.

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосування закону який підлягає застосуванню, а саме положень ст.72 КК України.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що ч. 5 ст.72 КК України передбачає зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день та Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» № 3342-IX від 23.08.2023, який набув чинності 28.03.2024, внесено зміни в тому числі до ст. 72 КК України. Так окрім іншого ст. 72 КК України доповнено частиною сьомою такого змісту: Домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до протоколу затримання від 15.08.2024 ОСОБА_7 був затриманий 15.08.2024, в порядку ст. 208 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 16.08.2024 ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб, в межах строку досудового розслідування, тобто до 13 жовтня 2024 року включно, який в подальшому не продовжувався.

Отже, обвинувачений ОСОБА_7 перебував під вартою з 15 по 16 серпня 2024 року та під домашнім арештом з 17 серпня по 13 жовтня 2024 року, а тому вказаний термін підлягає зарахуванню у строк відбутого покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відповідно до ст. 72 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати

у х в а л и л а :

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбутого покарання час його затримання з 15 по 16 серпня 2024 включно з розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день позбавлення волі, та строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 17 серпня 2024 року по 13 жовтня 2024 року включно з розрахунку, що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді