Справа № 308/5248/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 розглянувши заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , подану в порядку ст. 206 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

14.04.2025 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_4 , звернулися до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду в Закарпатській області із заявою в порядку ст. 206 КПК України.

Заяву обґрунтовано тим, що 10.04.2025 ОСОБА_4 було безпідставно затримано невідомими особами у цивільній форм у населеному пункті Ясіня, одразу після прибуття потягу, на якому він доїхав до станції і на якій його ОСОБА_4 та його дружину очікував автобус та організатори проведення громадського заходу за участю близько 50 осіб у населеному пункті Драгобрат. Надалі ці особи примусово відвезли ОСОБА_6 за неперевіреною інформацією до населеного пункту Ділове, та надалі передано безпосередньо з рук в руки працівникам ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Про затримання ОСОБА_6 у порушення ст. 29 Конституції України не було повідомлено ні його батьків ( ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ), ні його дружину ОСОБА_2 , що знаходилася у момент затримання на цьому ж залізничному вокзалі. Не було повідомлено про затримання й прокурора відповідної територіальної одиниці.

При цьому протоколи про адміністративне правопорушення не були надані ОСОБА_6 , будь-які документи про затримання та передбачені законом підстави такого затримання військовослужбовцями Державної прикордонної служби не були складені, будь-які документи про передачу затриманого ОСОБА_6 посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_1 також не складалися. У ОСОБА_6 було вилучено мобільний телефон, позбавлено волі і можливості самостійно пересуватися та спілкуватися.

Близько о 14 год. 30 хв. невідомі працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 примусово, без його волі, під охороною доставили ОСОБА_6 до ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Будь-які документи у черговій частині про затримання ОСОБА_6 і його доставку не були складені, про передбачені законом підстави для такого затримання і позбавлення волі не були ОСОБА_6 надані. Про затримання ОСОБА_6 у порушення ст. 29 Конституції України працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 не було повідомлено ні його батьків ( ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ), ні його дружину ОСОБА_2 , що знаходилась у іншому населеному пункті неподалік. Про підстави позбавлення волі не було повідомлено Рахівського прокурора. ОСОБА_6 розмістили у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке знаходиться неподалік основної будівлі. На вимоги ОСОБА_6 надати адвоката ніхто не реагував.

Заявники зауважують, що ні ІНФОРМАЦІЯ_2 , ні ІНФОРМАЦІЯ_3 не мають будь-якого права на затримання, утримання та позбавлення волі ОСОБА_6 . Тримання ОСОБА_6 під вартою триває понад три години (час для установлення особи), триває понад 60 годин (час для доставки до слідчого судді) та триває понад 72 години (строк визначений законом як граничний строк тримання під вартою без ухвали слідчого судді). ОСОБА_6 не повідомлено про підозру, не було складено протоколів про вчинення злочинів, що передбачають як санкцію застосування заходів позбавлення волі. Протокол про затримання ОСОБА_6 і тримання його під вартою не було направлено прокурору. Про місце перебування ОСОБА_4 ніхто з родичів не був повідомлений ні Державною прикордонною службою, ні Рахівським РТЦК, ні Закарпатським ОТЦК. Крім того, як ІНФОРМАЦІЯ_2 (старший солдат ОСОБА_9 ), так і ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) батькові ОСОБА_6 ОСОБА_7 надавалася завідомо неправдива інформація (умисна, нахабна і цинічна брехня) про те, що ОСОБА_6 у відповідному ТЦК на момент заданого запитання не знаходиться. ОСОБА_12 ОСОБА_7 було здійснено чотири виклики поліції, як до Рахівського ТЦК (3), так і до Закарпатського РТЦК (1), однак орган МВС, який зобов`язаний здійснювати захист законних прав і свобод громадян будь-яких заходів (крім виїзду до воріт відповідної будівлі) для припинення злочину, передбаченого ст. 146 КК України, не вчинили. ОСОБА_4 був затриманий у м. Ясиня одразу після прибуття потягу, на якому він доїхав до станції, і не є особою, що може бути підозрюваною в порядку ст. 207, 208 КПК України. Державною прикордонною службою у порушення ст. 210 КПК України не було доставлено ОСОБА_6 до найближчого підрозділу органу досудового розслідування, в якому негайно реєструються дата, точний час (година і хвилини) доставлення затриманого та інші відомості, передбачені законодавством і не повідомило за допомогою технічних засобів відповідальних осіб в підрозділі органу досудового розслідування. Будь-яких відомостей про наявність акта відмови від отримання повістки 10.04.2024 складено не було, а також затримання ОСОБА_4 відбувалося не представниками поліції, а невідомими особами. Станом на 10 год. 13.04.2025 не складено і будь-якого протоколу про адміністративне чи кримінальне затримання.

Заявники вказують, що ОСОБА_4 має чинний військово-обліковий документ військовий квиток офіцера запасу, виданий до 2024 року, а також має військове звання «молодший лейтенант запасу». Дані про його військово-обліковий документ передавалися до ІНФОРМАЦІЯ_4 його роботодавцем ТОВ «ЄПАМ СИСТЕМЗ» в порядку ведення військового обліку на підприємстві. Правил військового обліку він дотримувався, порушень таких не зафіксовано.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 29 Конституції України та ст. 206 КПК України просять постановити процесуальне рішення, яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , звільнити з місця незаконного утримання в ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Дослідивши вказану заяву, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб виключно у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з ч. 1-5 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.

Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Дану заяву подано ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 в порядку ст.206 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Глава 18 КПК України та ст. 206 КПК України регламентують відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені до слідчого судді на стадії досудового розслідування, встановлений ст. 303 КПК України.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (у редакції Закону від 18.05.2024 з наступними змінами і доповненнями) під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

При цьому зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини, а також здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.

Виключний перелік рішень, дій чи бездіяльності, які можуть бути оскаржені до слідчого судді на стадії досудового розслідування, встановлений ст. 303 КПК України.

Із змісту поданої заяви вбачається, що ОСОБА_4 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку з застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою неуповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із сферою дії кримінального процесуального закону, визначених КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України клопотання, поданого не в рамках кримінального провадження.

Виходячи з обставин, зазначених у заяві, слідчий суддя вважає, що затримання ОСОБА_4 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 (як зазначається у заяві), не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, а у разі, якщо такі дії мають ознаки кримінального правопорушення відповідними нормами Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та ст. 214 КПК України.

При цьому слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами ТЦК та СП, патрульної поліції чи військової частини при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із процедурою затримання в порядку КУпАП або у разі мобілізації, для судового захисту він вправі звернутися із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього особи протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у постанові від 27 травня 2019 року (справа №766/22242/17), згідно з якою відповідно до частин 2-5 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. При цьому слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Водночас якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) не перевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду».

Наведені вище положення ст. 206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, «post factum», оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 травня 2019 року у справі №766/22242/17.

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Заявниками до заяви не надано доказів того, що ОСОБА_4 був затриманий уповноваженою службовою особою без ухвали слідчого судді, що дана особа утримується на території, на яку поширюється юрисдикція Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, що позбавляє суд здійснити перевірку наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та інші) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено.

За таких обставин, слідчий суддя зазначає, що КПК України не передбачено право слідчого судді з`ясовувати підстави позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України заяви, поданої не в рамках кримінального провадження.

Положеннями КПК України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за клопотанням, яке подане в порядку ст. 206 КПК України, та на дії осіб, які не є працівниками органу досудового розслідування, слідства чи прокуратури.

Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , в порядку ст. 206 КПК України.

Керуючись ст. 7, 8, 9, 206, 304, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , поданою в порядку ст. 206 КПК України.

Копію ухвали надіслати адвокату ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1