Справа № 461/1604/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/784/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28 лютого 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Снідавка, Косівського району, Івано-Франківської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

та його захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Клопотання обґрунтовував тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого йому загрожує покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна. Також, наголошував на необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, з огляду на наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме запобіганням спробам підозрюваного: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, на тих які вже є встановлені та допитані, а також на осіб, які будуть в подальшому встановлені та допитані в якості свідків, у цьому ж кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни, наданих ними показань, узгодження своїх показань з показаннями вказаних осіб; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28 лютого 2025 року задоволено частково клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів.

На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України, визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обов`язків підозрюваним ОСОБА_6 у сумі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181680 гривень.

У разі внесення застави покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- не відлучатися із місця проживання: за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідком у даному кримінальному провадженні ОСОБА_10 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання, або застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у разі внесення застави покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;

- не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду за межі Львівської області;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Наголошує, що визначений розмір застави є непомірним для підозрюваного, окрім того на його утриманні перебуває вагітна дружина.

Повідомляє, що в підозрюваного є міцні соціальні зв`язки, вагітна дружина, він має ряд захворювань, які потребують лікування,

Звертає увагу, що затримання ОСОБА_6 було провокацією, оскільки він відмовився отримувати кошти, після чого його було затримано. Окрім того, він не має жодного впливу на осіб які зазначені у підозрі, а сама підозра є необґрунтованою.

Зазначає, що ризики передбачені ст. 177КПК України відсутні.

Заслухавши доповідача, пояснення підозрюваного та його захисника на підтримку аргументів апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи та дані які характеризують особу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України визначено, що основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу, окрім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як убачається з ухвали слідчого судді та матеріалів судової справи, відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000053 від 05 лютого 2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , будучи керівником ГО «Нащадки Довбуша», , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та незаконного збагачення, у період часу з січня 2025 року до 26 лютого 2025 року вимагав та 26 лютого 2025 року приблизно о 17:30 год, одержав для себе від ОСОБА_10 неправомірну вигоду в сумі 2500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становило 104339,50грн., за здійснення ним впливу на прийняття посадовими особами, які уповноважені, згідно своїх службових повноважень та обов`язків та згідно примітки до ст. 369-2 КК України, є особами, уповноваженими на виконання функцій держави, прийняти позитивне рішення у здійсненні переводу військовослужбовця ОСОБА_11 із військової частини НОМЕР_1 , який на даний час перебуває у зоні проведення бойових дій у АДРЕСА_3 , до військової частини НОМЕР_2 на посаду начальника складу (яку обіймав ОСОБА_11 раніше, в період часу з 22 травня 2024 року по 15 січня 2025 року) за наступних обставин.

Так, в січні 2025 року, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , будучи громадським діячем та керівником ГО «Нащадки Довбуша» в ході спілкування із ОСОБА_11 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та протиправного збагачення, повідомив ОСОБА_11 про необхідність надання йому неправомірної вигоди в сумі 2500 доларів США за здійснення ним впливу на прийняття посадовими особами, які уповноважені прийняти рішення про здійснення переводу ОСОБА_11 , із військової частини НОМЕР_1 , який на даний час перебуває у зоні проведення бойових дій у АДРЕСА_3 , до військової частини НОМЕР_2 на посаду начальника складу.

У подальшому, 25 лютого 2025 року ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, повторно висловив в ході телефонної розмови ОСОБА_11 вимогу про необхідність надання йому неправомірної вигоди в сумі 2500 доларів США за здійснення ним впливу на прийняття посадовими особами, які уповноважені, згідно своїх службових повноважень та обов`язків прийняти позитивне рішення у здійсненні переводу ОСОБА_11 із військової частини НОМЕР_1 , який на даний час перебуває у зоні проведення бойових дій у АДРЕСА_3 , до військової частини НОМЕР_2 на посаду начальника складу.

При цьому, ОСОБА_6 зазначив, що у разі ненадання йому вказаної суми неправомірної вигоди, посадовими особами, які уповноважені, згідно своїх службових повноважень та обов`язків, прийняти рішення щодо здійснення переведення ОСОБА_11 , може бути не прийняте рішення на здійснення переводу ОСОБА_11 із військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 на посаду начальника складу.

Відтак, ОСОБА_11 був поставлений в умисно створені ОСОБА_6 умови, за яких він вимушений надати неправомірну вигоду з метою здійснення його переводу із військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 на посаду начальника складу.

Надалі, 25 лютого 2025 року ОСОБА_6 під час зустрічі із ОСОБА_10 , яка являється дружиною ОСОБА_11 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, висловив ОСОБА_10 вимогу про необхідність надання йому неправомірної вигоди в сумі 2500 доларів США за здійснення ним впливу на прийняття посадовими особами, які уповноважені, згідно своїх службових повноважень та обов`язків, прийняти позитивне рішення у здійсненні переводу ОСОБА_11 із військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 на посаду начальника складу, після чого повідомив ОСОБА_10 , що у разі надання йому неправомірної вигоди у сумі 2500 доларів США перевід військовослужбовця ОСОБА_11 буде здійснено у стислі строки, а саме до суботи (01 березня 2025 року).

У подальшому ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та незаконного збагачення, 26 лютого 2025 року приблизно о 17:30 год., перебуваючи у м. Сколе по вул. Героїв Маківки, біля магазину «Рукавичка», під час зустрічі із ОСОБА_10 , яка являється дружиною ОСОБА_11 , одержав від неї для себе неправомірної вигоду в сумі 2500 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становило 104339,50грн., за здійснення ним впливу на прийняття посадовими особами, які уповноважені прийняти рішення про здійснення успішного переводу ОСОБА_11 із військової частини НОМЕР_1 , який на даний час перебуває у зоні проведення бойових дій у АДРЕСА_3 , до військової частини НОМЕР_2 на посаду начальника складу, у стислі строки.

Відразу після закінчення зустрічі ОСОБА_10 з ОСОБА_6 правоохоронними органами було припинено протиправну діяльність останнього, а предмет неправомірної вигоди вилучено.

26 лютого 2025 року ОСОБА_6 затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

27 лютого 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

27 лютого 2025 року слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу.

28 лютого 2025 року клопотання було задоволене частково слідчим суддею Галицького районного суду м. Львова.

Ухвалюючи своє рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в повному об`ємі, правильно дослідив усі обставини справи та вірно прийшов до переконання про наявність ризиків, перелік яких передбачений ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. ст. 193,194 КПК України, вислухавши доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства.

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного.

Згідно з наданими стороною обвинувачення даними ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна, з урахуванням тяжкості покарання підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки страх та невідворотність майбутнього покарання може його спонукати ухилятися від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення покарання; він може впливати на свідків, шляхом їх залякування, переконання чи схиляння до зміни наданих показів; вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, відтак застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З урахуванням фактичних обставин підозри, характеру вчинення інкримінованого правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді першої інстанції, що зазначене вказує на неможливість в даному конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу. Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування в тому числі щодо належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана особа може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною особою зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

При цьому слід звернути увагу й на те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, визначати правильність кваліфікації дій підозрюваного. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Наведене в апеляційній скарзі захисника, не спростовує доводів обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, а його належна процесуальна поведінка може бути врахована в подальшому, в тому числі й при призначенні покарання.

У зв`язку із вище зазначеним, не заслуговують на увагу аргументи сторони захисту, що підозра є необґрунтованою належними та допустимими доказами.

Доводи апелянта, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, вагітну дружину, окрім того він має ряд захворювань, які потребують лікування, не є безумовними підставами для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного, інших переконливих доказів, які б вказували на необхідність зміни запобіжного заходу апелянтом не представлено.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Також, в контексті справи «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

За змістом статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в цілому та її 3 пункту вбачається, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (пункт 42 рішення ЄСПЛ у справі Musucv.Moldova від 06 листопада 2007 року, заява №42440/06, та пункт 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12 квітня 2009 року, заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain).

Тому, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

З урахуванням суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, міри покарання, яка може бути застосована до підозрюваного в разі доведеності його вини та наявністю визнаних судом ризиків, застава у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (181 680 грн.) відповідає меті застосування запобіжного заходу. Саме такий розмір застави, на думку колегії суддів, слугуватиме достатнім стимулюючим фактором, який підозрюваний та/або заставодавець боявся б втратити у разі невиконання покладених процесуальних обов`язків.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні застави слідчим суддею надано оцінку відповідним обставинам, враховано майновий стан підозрюваного та його родини, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту про непомірний розмір застави для підозрюваного колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки чинне законодавство України не покладає можливість внесення застави виключно на підозрюваного, але вимагає забезпечення дієвості провадження, тобто співмірності застави не лише матеріальному стану особи, а й забезпеченню виконання покладених на особу процесуальних обов`язків.

Інших доводів, які б безумовно свідчили про існування обґрунтувань для скасування ухвали слідчого судді, апеляційна скарга захисника не містить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Відтак, ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 є законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу захисника слід відхилити.

Керуючись ст. 177, 183, 184, 309, 310, 376, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28 лютого 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4