Провадження № 11-сс/4823/543/24
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

11 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції з власних технічних засобів зв`язку із захисником, апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 29 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Києва, громадянину України, з вищою освітою, неодруженому, офіційно не працюючому, зареєстрованому та фактично проживаючому по АДРЕСА_1 , раніше не судимому, обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя прийшов до висновку про те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченому ч.5 ст. 407 КК України, у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, за яке передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Перебуваючи на волі та розуміючи тяжкість та невідворотність покарання за скоєне, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; будучи військовослужбовцем та використовуючи свій статус зможе шляхом погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб вплинути на свідків. При застосуванні більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний зможе іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, зокрема, створити штучні докази чи підбурити осіб як цивільних осіб, так і осіб з числа військовослужбовців, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих показань. Крім того, підозрюваний може продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

У поданій апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та змінити запобіжний захід. Свою незгоду з судовим рішенням пояснює незадовільним станом здоров`я, а саме непридатністю до військової служби за станом зору.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисника, які вказували про незаконність судового рішення через його необґрунтованість, просили застосувати інший більш м`який запобіжний захід, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з огляду на характер кримінального правопорушення, тривалість самовільного залишення військової служби з 04 грудня 2023 року до 28 листопада 2024 року, відсутність у підозрюваного сталих соціальних зв`язків, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підозрюваного залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з клопотання слідчого та матеріалів провадження ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

За даним фактом П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Чернігові) територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000069 від 26.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

20 вересня 2024 року прокурором Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони у даному кримінальному провадженні погоджене письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

26 вересня 2024 року ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова був наданий дозвіл на затримання ОСОБА_6 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

28 листопада 2024 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 191 КПК України та доставлено до суду для розгляду клопотання слідчого.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

На початковій стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення, як помилково вважає сторона захисту. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Долучені до клопотання матеріали кримінального провадження свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що на даній стадії досудового розслідування є підставою для розгляду клопотання про вирішення питання щодо обрання підозрюваній особі запобіжного заходу.

Отже, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів кримінального та судового проваджень вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, яке за ступенем тяжкості, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, а отже розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання підозрюваний може переховуватись від органів дізнання, ухилитися від явки до слідчого та суду.

Зокрема, такий ризик підтверджується і тим, що слідчим суддею був наданий дозвіл на затримання ОСОБА_6 з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою. І лише після оголошення підозрюваного у розшук, майже через два місяці ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 191 КПК України. Вказані обставини, на переконання суду апеляційної інстанції, беззаперечно свідчать про ухилення особи від участі у проведенні процесуальних дій у якості підозрюваного на стадії досудового розслідування, що і вказує на доведеність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

З цим ризиком, у даному випадку, нерозривно пов`язаний і ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки злочин, у якому підозрюється ОСОБА_6 має триваючий характер.

Також колегія суддів, переконана, що підозрюваний також може перешкоджати кримінальному провадженню, з огляду на те, що ігнорування встановлених законодавством України вимог щодо порядку несення військової служби вказує на високу суспільну небезпечність підозрюваного, а тому підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність ризику впливу на свідків, які зокрема є військовослужбовцями, є цілком імовірною, у тому числі з урахуванням злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, з урахуванням процедури отримання показань, що вказує на обґрунтованість ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, з огляду на те, що підозрюваний, будучи військовослужбовцем, залишив розташування місця несення служби, без вжиття жодних заходів для повернення в неї, усвідомлюючи, що діє в умовах воєнного стану, розумів наслідки своїх дій, які вказують на надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки та призводять до зниженням рівня бойової готовності військової частини, а тому рішення про звільнення ОСОБА_6 з-під варти буде передчасним, а більш м`який запобіжного заходу, не пов`язаний із позбавленням волі, в даному випадку не зможе запобігти встановленим та доведеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обставин, які б свідчили про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_6 апеляційним судом встановлено не було. Таких доказів не містять матеріали службового розслідування у яких наявна медична характеристика військовослужбовця ОСОБА_6 , який за медичною допомогою не звертався.

Медичних документів про те, що ОСОБА_6 має проблеми із зором чи будь-які інші захворювання, які не дозволяють отримувати лікування в межах слідчого ізолятору, в додатку до апеляційної скарги чи то в районному суді стороною захисту надано не було. Досліджені апеляційний судом дані про особу підозрюваного, у тому числі вік, соціальні зв`язки, а також відсутність судимостей, враховуються колегією суддів на ряду з підозрою, яка є обгрунтованою та встановленими у судовому засіданні ризиками.

Разом з тим, апеляційним судом враховуються положення, відповідно до яких, ч.8 ст. 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального Кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті тримання під вартою.

Абзацом 3 ч.4 ст.183 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Ураховуючи встановлений ряд ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, обставини інкримінованого ОСОБА_6 тяжкого злочину в умовах воєнного стану, які, зокрема, свідчать про ігнорування ним покладених на нього обов`язків, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, то слідчий суддя при постановленні оскаржуваної ухвали правильно не визначив розмір застави підозрюваному.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 листопада 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11