УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2025 Справа №607/3162/25 Провадження №1-кс/607/1023/2025

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , захисника підозрюваної ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання старшого слідчого слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_3 , погоджене начальником відділу нагляду за додержавним законів регіональним органом безпеки Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000121 від 07.07.2023 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Старший слідчий слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_3 , за погодженням із начальником відділу нагляду за додержавним законів регіональним органом безпеки Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в рамках кримінального провадження № 0000121 від 07.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 Кримінального кодексу України (далі КК України), із клопотанням про здійснення спеціального досудового розслідування стосовно підозрюваної ОСОБА_4 . Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Тернопільській області розслідується кримінальне провадження за підозрою громадянки України ОСОБА_4 у колабораційній діяльності, а саме у діях, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України.

Окрім того встановлено, що на даний час, ОСОБА_4 постійно перебуває на тимчасово окупованій території Луганської області, ухиляється від явки на виклики слідчого, у зв`язку з чим вона була оголошена у регіональний, державний та міжнародний розшук. З огляду на вказане просить клопотання задовольнити та надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав з мотивів, у ньому наведених та просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення вказаного клопотання.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши клопотання, додані до нього матеріали, слідчий суддя враховує наступне.

Слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Тернопільській області розслідується кримінальне провадження № 0000121 від 07.07.2023 за підозрою громадянки України ОСОБА_4 у колабораційній діяльності, а саме у діях, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з травня 2023 року у громадянки України ОСОБА_4 , виник злочинний умисел, спрямований на впровадження стандартів освіти держави-агресора в «Мусіївському закладі загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Міловської селищної ради Луганської області», що знаходиться за адресою: с. Мусіївка Старобільського району Луганської області, вул. Центральна (Советская), буд.40.

При цьому, ОСОБА_4 було відомо, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН). До складу ООН входять Україна, російська федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени зазначеної організації утримуються у своїх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про неприпустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки та № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, встановлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію або втручання в будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплені обов`язки держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення або підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербування найманців або посилання таких найманців на території іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено, що ознаками агресії є: застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави; застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії: вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, хоч би який тимчасовий характер вона не мала, що є результатом такого вторгнення або нападу або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або її частини; бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави; напад збройними силами держави на сухопутні, морські чи повітряні сили чи морські та повітряні флоти іншої держави; застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з державою, що приймає, порушуючи умови, передбачені в угоді або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди; дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала у розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави; засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівносильно наведеним вище актам, або її значну участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, будь то політичного, економічного, військового чи іншого характеру не можуть бути виправдовуванням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили або загрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання суперечок та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва 1 серпня 1975 року, який був підписаний СРСР, правозаступником якого є російська федерація.

Статтями 1 і 2 III Конвенції про відкриття військових дій від 18 жовтня

1907 року, що вступила в дію 26 січня 1910 року і 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є російська федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути негайно повідомлено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання повідомлення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня

1990 року (далі - Декларація) зазначено, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту та неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки було схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Відповідно до зазначеного документу, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.

Відповідно до пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки, у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року російська федерація, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні свої зобов`язання згідно з принципами Заключного акту співробітництву в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність, суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою або її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що жодна їхня зброя ніколи не використовуватиметься проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримання миру та стабільності у Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, укладеного між державами СНД, серед яких є Україна та російська федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів одна одної та зобов`язалися виступати проти будь- яких дій, що підривають їх непорушність, а також вирішувати всі суперечки, що виникають з питань кордонів та територій, лише мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо вони виникнуть; не встановлювати із нею політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій та комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічну, фінансову, військову та іншу допомогу.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН та зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співпрацю та партнерство між Україною та російською федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року 13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від

2 березня 1999 року № 42 - ФЗ). Відповідно до статей 2-3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів і зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, дотримання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису та карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований російською федерацією 22 квітня 2003 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганської областей належить до території України.

Статтями 1 - 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною, незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною.

Згідно з статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати та змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народу і не може бути узурповане державою, її органами чи посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, не посягати на права та свободи, честь та гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

У відповідності до статей 132 - 134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано- Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою України та в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Незважаючи на викладене, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення зазначених вище міжнародних нормативно- правових актів, 22 лютого 2022 року президент російської федерації ОСОБА_7 , реалізуючи злочинний план направлений на насильницьку зміну меж території та кордонів України, в порушення порядку, встановленого Конституцією України, направив до ради федерації звернення про використання збройних сил російської федерації за межами російської федерації, яке було задоволене.

24 лютого 2022 року о 5 годині президент російської федерації ОСОБА_7 оголосив рішення про початок військової операції в Україні.

Того ж дня, близько 05 год. 10 хв. збройними силами російської федерації, що діяли за наказом керівництва російської федерації та збройних сил російської федерації, здійснено запуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах, складах, підрозділах Збройних Сил України та інших військових формувань. Після чого, тоді ж, війська російської федерації незаконно ввійшли сухопутним шляхом на територію суверенної держави України.

24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

15 березня 2022 року Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 14.03.2022 №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким передбачено його продовження з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Надалі, режим дії воєнного стану неодноразово продовжувався і триває по теперішній час.

У період з 24 лютого 2022 року і по цей час триває окупація частини території Харківської, Херсонської, Запорізької, Донецької, Луганської областей та АР Крим.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п.7 ч.1 ст. 1-1 Закону

№1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 № 309, з 24 лютого 2022 року і по теперішній час триває тимчасова окупація Міловської селищної територіальної громади Старобільського району Луганської області, до якої входить населений пункт Мусіївка.

Після окупації с. Мусіївка, за вказівкою окупаційної адміністрації рф, вищевказаний навчальний заклад «Мусіївський заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Міловської селищної ради Луганської області», було перейменовано на «Государственное общеобразовательное учреждение Луганской народной республики «Мусиевский учебно-воспитательный комплекс», та зареєстровано 29.11.2022 в «Едином государственном реестре юридических лиц» за номером «ОГРН (основного государственного регистрационного номера)» №264, відповідно до норм російського законодавства.

При цьому, вказаний заклад освіти почав підпорядковуватись не Міністерству освіти і науки України, а створеному окупаційною владою держави-агресора «Министерству образования и науки Луганской народной республики» рф, яке формувало та реалізовувало державну політику російської федерації у сфері освіти і науки у закладах освіти на тимчасово окупованій території

Луганської області.

У свою чергу, у травні 2023 року ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, надала згоду громадянину ОСОБА_8 , який займав посаду першого заступника окупаційної адміністрації Міловського району «лнр», на зайняття посади т.зв. виконуючої обов`язки директора «Государственного общеобразовательного учреждения Луганской народной республики «Мусиевский учебно-воспитательный комплекс», розташованого на тимчасово окупованій території за адресою: Луганська область, Старобільський район, с. Мусіївка, вул. Центральна (Советская), буд.40. При цьому, досудове розслідування відносно громадянина ОСОБА_8 здійснювалось в іншому кримінальному провадженні.

У подальшому, не пізніше 25 травня 2023 року ОСОБА_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, зайняла посаду виконуючої обов`язки директора у новоствореному країною - агресором навчальному закладі - «Государственном общеобразовательном учреждении Луганской народной республики «Мусиевский учебно-воспитательный комплекс», та розпочала впроваджувати в ньому стандарти освіти російської федерації.

Так, ОСОБА_4 , втілюючи наративи країни агресора, погодились на співпрацю з окупаційною владою, впроваджувала викладання навчальних предметів в школі російською мовою, за російською програмою навчання, відряджала учителів, які залишились працювати в начальному закладі, на територію російської федерації, з метою їх перекваліфікації на російську освітню програму викладання, здійснювала заміну українських підручників, символіки, прапорів, стендів на російські.

Однак, у відповідності до статті 92 Конституції України виключно законами України серед іншого визначаються основи виховання, освіти та культури.

Статтею 7 Закону України «Про освіту» передбачено, що мовою освітнього процесу в закладах освіти є державна мова. У класах (групах) з навчанням мовами національних меншин, які є офіційними мовами Європейського Союзу, гарантується право на використання мови відповідної національної меншини в освітньому процесі поряд з державною мовою, держава гарантує кожному громадянинові України право на здобуття формальної освіти на всіх рівнях (дошкільної, загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої), а також позашкільної та післядипломної освіти державною мовою в державних і комунальних закладах освіти, заклади освіти забезпечують обов`язкове вивчення державної мови, зокрема заклади професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти - в обсязі, що дає змогу провадити професійну діяльність у вибраній галузі з використанням державної мови

Також, згідно з статтею 5 Закону України «Про загальну середню освіту» - завданнями загальної середньої освіти є: виховання громадянина України, формування особистості учня (вихованця), розвиток його здібностей і обдарувань, наукового світогляду, виконання вимог Державного стандарту загальної середньої освіти, підготовка учнів (вихованців) до подальшої освіти і трудової діяльності, виховання в учнів (вихованців) поваги до Конституції України, державних символів України, прав і свобод людини і громадянина, почуття власної гідності, відповідальності перед законом за свої дії, свідомого ставлення до обов`язків людини і громадянина, реалізація права учнів (вихованців) на вільне формування політичних і світоглядних переконань, виховання шанобливого ставлення до родини, поваги до народних традицій і звичаїв, державної мови, регіональних мов або мов меншин та рідної мови, національних цінностей Українського народу та інших народів і націй, виховання свідомого ставлення до свого здоров`я та здоров`я інших громадян як найвищої соціальної цінності, формування гігієнічних навичок і засад здорового способу життя, збереження і зміцнення фізичного та психічного здоров`я учнів (вихованців).

При цьому, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді виконуючої обов`язки директора «Государственного общеобразовательного учреждения Луганской народной республики «Мусиевский учебно-воспитательный комплекс» через низький рівень відвідування учнями школи, та недопущення зірвання окупаційного навчального процесу, втілюючи наративи країни агресора та реалізовуючи свій злочинний умисел, чинила тиск на батьків та їх дітей, через відмову навчатись в «Государственном общеобразовательном учреждение Луганской народной республики «Мусиевский учебно-воспитательный комплекс» за російською програмою навчання. Батькам учнів, які відмовляться у подальшому навчатися у вищезазначеному закладі освіти за стандартами російської федерації, ОСОБА_4 погрожувала подальшим позбавленням батьківських прав.

Також, 25 травня 2023 року ОСОБА_4 , займаючи посаду т.зв виконуючої обов`язки директора «Государственного общеобразовательного учреждения Луганской народной республики «Мусиевский учебно-воспитательный комплекс», відповідно до стандартів освіти держави-агресора, провела освітній захід «последний звонок в ГОУ лнр «Мусиевский УВК». При цьому, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 711 від 24.06.2022 «Про початок навчального року під час дії правового режиму воєнного стану в Україні», визначено, що навчальний рік у 2022/23 роках відбувався з 1 вересня 2022 року по 30 червня 2023 року. Крім того, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», визначено, що навчання розпочинається 1 вересня, триває не менше 175 навчальних днів і закінчується не пізніше 1 липня наступного року.

Окрім цього, 16 червня 2023 року ОСОБА_4 , втілюючи наративи країни агресора, провела з учнями «Государственного общеобразовательного учреждения Луганской народной республики «Мусиевский учебно-воспитательный комплекс», освітній захід, присвячений святкуванню «200 летия со дня рождения педагога ОСОБА_9 », який був російським педагогом, письменником, одним з основоположників наукової педагогіки в росії, і тим самим впроваджувала стандарти освіти російської федерації, та здійснювала вплив на свідомість дітей через призму втілення «патріотизму» до країни-агресора та сприйняття російської культури як «своєї».

Надалі, окупаційними органами влади «Государственное общеобразовательное учреждение Луганской народной республики «Мусиевский учебно-воспитательный комплекс» було перейменовано в «Государственное бюджетное общеобразовательное учреждение Луганской народной республики «Мусиевский учебно-воспитательный комплекс», відомості про що 01 квітня 2024 року було внесено в

«Единый государственный реестр юридических лиц» за номером «ОГРН (основного государственного регистрационного номера)» №264, відповідно до норм російського законодавства.

У свою чергу, з 01 квітня 2024 року ОСОБА_4 обійняла посаду директора вищезазначеного незаконного навчального закладу освіти та продовжила вчиняти дії, спрямовані на впровадження стандартів освіти держави агресора на тимчасово окупованій території с. Мусіївка Міловського району Луганської області.

Окрім цього, у 2023 - 2025 роках ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, добровільно, від імені російської федерації, за участю інших представників окупаційної влади, перебуваючи на посадах т.зв. виконуючої обов`язки директора «Государственного общеобразовательное учреждение Луганской народной республики «Мусиевский учебно-воспитательный комплекс», та директора «Государственного бюджетного общеобразовательного учреждения Луганской народной республики «Мусиевский учебно-воспитательный комплекс», здійснювала організаційну діяльність вказаного навчального закладу, впроваджувала стандарти освіти російської федерації; організовувала та примушувала учнів школи брати участь у культурно-розважальних, проросійсько - патріотичних заходах виховного характеру, присвячених державним святам рф, виконувати гімн країни-агресора, поширювала наративи країни - агресора у навчальному закладі, а також забезпечувала здійснення виплат учителям та іншому персоналу школи заробітної плати у російських рублях від імені «Министерства образования и науки Луганской народной республики» рф.

Отже, з травня 2023 року по 21 січня 2025 року громадянка України ОСОБА_4 , добровільно займала посади т.зв. виконуючої обов`язки директора «Государственного общеобразовательного учреждения Луганской народной республики «Мусиевский учебно-воспитательный комплекс», та директора «Государственного бюджетного общеобразовательного учреждения Луганской народной республики «Мусиевский учебно-воспитательный комплекс», та вчиняла дії, спрямовані на впровадження стандартів освіти російської федерації у закладах освіти на тимчасово окупованій території с. Мусіївка Міловської селищної територіальної громади Старобільського району Луганської області.

У вчиненні вказаного злочину підозрюється ОСОБА_4 , якій 21.01.2025 повідомлено в порядку ст. 135 КПК України та ч. 1 ст. 278 КПК України, про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України.

Підозра ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України обґрунтовується зібраними у провадженні доказами: протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 20.03.2024; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_10 від 20.03.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 20.03.2024; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_11 від 20.03.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 28.03.2024; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_12 від 28.03.2024; протоколом огляду мережі Інтернет від 21.07.2023; протоколом огляду мережі Інтернет від 08.08.2023; протоколом огляду мережі Інтернет від 21.01.2025; іншими матеріалами, здобутими у ході досудового розслідування кримінального провадження.

Так, 21.01.2025, через засіб масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження «Урядовий кур`єр» та офіційний веб-сайт Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_13 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України та вона була викликана на 29.01.2025, 30.01.2025 та 31.01.2025 до слідчого відділу УСБУ в Тернопільській області для отримання письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України, допиту як підозрюваної та проведенні інших слідчих та процесуальних дій за участі підозрюваної. Однак, будучи належним чином повідомленою про виклик, ОСОБА_4 до слідчого відділу не з`явилася, про причини неявки не повідомила.

Відповідно до вищевикладеного, ОСОБА_4 ухиляється від слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

03.02.2025 слідчим відділом УСБУ в Тернопільській області ОСОБА_4 оголошено у розшук, у зв`язку з тим, що остання не з`являється на виклики слідчого та постійно перебуває на тимчасово окупованій території Запорізької області, де переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.02.2025 у справі № 607/2893/25 щодо підозрюваної ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За змістом ч. 8 ст. 135 КПК України, повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державоюагресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

Відповідно до ч. 5 ст. 139 КПК України ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим та оголошення його у міждержавний та/або міжнародний розшук є підставою для здійснення для спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Глава 241 КПК України встановлює особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 2971 КПК України спеціальне досудове розслідування (inabsentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121, частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1, 147, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Згідно ст. 2972 КПК України з клопотанням про здійснення спеціального досудового розслідування до слідчого судді має право звернутися прокурор або слідчий за погодженням з прокурором.

На думку слідчого судді, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України, а саме: дії громадян України, спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти, за яке законом передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або арешту на строк до шести місяців, або позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Із матеріалів клопотання вбачається, що зазначені обставини підозри ОСОБА_4 можуть мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказів.

Отже, враховуючи встановлені обставини, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України, та те, що підозрювана переховується від органів слідства з метою уникнення кримінальної відповідальності.

З наведених підстав, слідчий суддя вважає за доцільне клопотання сторони обвинувачення задовольнити та надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно підозрюваної ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000121 від 07.07.2023.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 135, 139, 297-1 297-4, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання сторони обвинувачення - задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення у кримінальному провадженні №0000121 від 07.07.2023 спеціального досудового розслідування стосовно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Калмиківка Луганської області, що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Роз`яснити, що відомості щодо підозрюваних, стосовно яких слідчим суддею постановлено ухвалу про здійснення спеціального досудового розслідування, невідкладно, але не пізніше 24 годин після постановлення ухвали, вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань і публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подане під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіОСОБА_1