ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/245/25 Справа № 700/583/24 Категорія: ст. 336 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000746 за апеляційною скаргою начальника Лисянського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2024 року, якою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, працюючого майстром виробничого навчання Лисянського професійного аграрного ліцею, не судимого,

звільнено від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України на підставі ст. 48 КК України у зв`язку зі зміною обстановки, а кримінальне провадження закрито.

в с т а н о в и л а :

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022, який затверджений Законом України №2105-ІХ від 03.03.2022, на усій території України оголошено загальну мобілізацію на 90 діб, яка неодноразово продовжувалася та триває.

Так, ОСОБА_7 , являючись військовозобов`язаним, відповідно до довідки військово-лікарської комісії №27/44 від 30.05.2024 визнаний придатним до проходження військової служби та підлягав призову на військову службу під час загальної мобілізації. Перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 30.05.2024 о 15 год. 30 хв. було запропоновано отримати повістку на призов по мобілізації на 05-00 год. 06.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для призову на військову службу до лав Збройних Сил України під час загальної мобілізації для подальшої відправки на проходження служби у лавах Збройних Сил України, але останній від отримання та підпису повістки відмовився.

ОСОБА_7 , будучи у встановленому законом порядку належним чином повідомленим працівниками вищевказаного центру про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу, достовірно знаючи, що відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ, Указу Президента України №64-2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану на території України» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні запроваджено введення воєнного стану, відповідно діє особливий період та Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 проводиться призов на військову службу за мобілізацією, після визнання його військово-лікарською комісією придатним до військової служби за станом здоров`я та не маючи права на відстрочку від призову, в порушення вимог ст.65 Конституції України, статей 1,39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ, статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №69-2022, 06 червня 2024 року без поважних причин не прибув на визначений час та дату до ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у такий спосіб ухилився від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

Такі дії ОСОБА_7 органом досудового кваліфіковані за ст. 336 КК України, а саме: ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Захисник ОСОБА_8 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 на підставі ст. 48 КК України, в зв`язку зі зміною обстановки, оскільки обвинувачений на даний час має відстрочку від проходження військової служби у лавах ЗСУ під час мобілізації.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 13.11.2024 вказане клопотання задоволено, звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ст.336 КК України, на підставі ст.48 КК України у зв`язку зі зміною обстановки та кримінальне провадження № 0000746 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду, начальник Лисянського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати, з підстав невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції у тому ж складі суду.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що 21.06.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, 29.07.2024 обвинувальний акт скеровано до суду.

Обвинувачений ОСОБА_7 лише 18.10.2024 отримав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 2 ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Тобто на час вчинення правопорушення ОСОБА_7 злочин є закінченим, оскільки останній ухилився від призову та не мав відстрочки, а отримав її лише через майже 4 місяці від події.

Вважає хибною думку суду про те, що факт набуття особою відстрочки автоматично припиняє її суспільну небезпеку за інкримінованим правопорушенням. Оскільки в даному випадку слід звернути увагу не лише на саму наявність відстрочки, а й підстави її отримання, ОСОБА_7 набув права на відстрочку як педагогічний працівник.

Вважає, що вказану підставу не можна визнати такою, що характеризує втрату суспільної небезпеки обвинуваченої особи, оскільки обстановка навколо неї яка зазнала змін не носить постійного характеру, тобто в будь-який момент з власної ініціативи чи х інших визначених законом випадках, обвинувачений може бути звільнений з роботи, і підстава для відстрочки зникне.

Зазначає, що ототожнювати набуття особою роботи з втратою суспільної небезпеки не можна.

На вказану апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_7 подав заперечення в яких просив відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 , просила ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили ухвалу суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України ухвала суду повинна бути законною і обгрунтованою та грунтуватись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Положеннями ч. 1 ст. 285 КПК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Частина 3 ст. 288 КПК України встановлює, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з положеннями ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 48 КК України передбачено, що особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

В цьому контексті суд апеляційної інстанції приймає до уваги роз`яснення, які містяться в п. 7 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005, згідно яких в зазначеній статті передбачено дві самостійні підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності - втрата суспільної небезпечності внаслідок зміни обстановки на час розслідування чи розгляду справи в суді або діянням, або особою, яка його вчинила.

При цьому слід розрізняти зміну обстановки в широкому розумінні, тобто соціальних, економічних, політичних, духовних, міжнаціональних, воєнних, міжнародних, природних, організаційних, виробничих та інших процесів у масштабах країни, регіону, області, міста, району, підприємства, установи, організації, та у вузькому, - тобто об`єктивних (зовнішніх) умов життя, в яких перебувала особа на час вчинення злочину та які значною мірою позначались на її суспільній небезпечності.

Для застосування ст. 48 КК України необхідно встановити, що після вчинення певного злочину обстановка змінилася таким чином, що вчинене діяння вже не є суспільно небезпечним. Особу можна визнати такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнала таких змін, що унеможливлюють вчинення нею нового злочину.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові ККС ВС від 13.04.2023 у справі №157/1091/22 (провадження №51-3787 км 22), відповідно до якого особу може бути визнано такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнали таких змін, що унеможливлюють вчинення цією особою нового злочину. Такі зміни умов життєдіяльності повинні носити позитивний характер, дієво впливати на її поведінку і з великою долею ймовірності свідчити про те, що ця особа не вчинятиме у майбутньому кримінально караних діянь. У результаті таких змін у житті істотно змінюється морально-юридична оцінка особи, у зв`язку з чим втрачається доцільність застосування до неї заходів кримінально-правового впливу.

Збереження суспільної небезпечності вчиненого злочину на момент розгляду справи в суді не перешкоджає застосуванню ст. 48 КК України у разі, коли у зв`язку зі зміною обстановки особа, яка вчинила злочин, перестала бути суспільно небезпечною.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, а саме ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_8 заявив клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 336 КК України, на підставі ст. 48 КК України, у зв`язку із зміною обстановки.

Врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_7 є педагогічним працівником, отримав 18.10.2024 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (педагогічний працівник), про що свідчить довідка № 2/2075 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_7 на теперішній час перестав бути суспільно небезпечною особою.

Разом із тим, колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції передчасним з огляду на наступне.

Для встановлення того, що на час розгляду справи в суді обстановка змінилась, необхідно встановити не тільки те, яка обстановка існувала під час вчинення кримінального правопорушення, а й те, в чому саме полягає її зміна на час розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що наявність у ОСОБА_7 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, як педагогічного працівника, не може в даному випадку бути визнано змінами умов життєдіяльності обвинуваченого в розумінні ст. 48 КК України, оскільки така обставина не існували на момент вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та не стала для нього стримуючим фактором, який спонукав би його не вчиняти кримінальне правопорушення.

За матеріалами кримінального провадження вбачається, що 06.06.2024 ОСОБА_7 було вчинено кримінальне правопорушення, 21.06.2024 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, за результатами досудового розслідування, 29.07.2024 обвинувальний акт скеровано до суду, відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період ОСОБА_7 отримав на підставі п. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», лише 18.10.2024, тобто на момент вчинення правопорушення обвинувачений не мав відстрочки, а отримав її лише майже через 4 місяці від події.

Колегія суддів вважає, що отримання ОСОБА_7 18.10.2024 у встановленому законом порядку відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації строком, не співвідносяться з вимогами ст. 48 КК України.

Суд першої інстанції не встановив, в чому саме полягала зміна обстановки, що призвела до того, що вчинене ОСОБА_7 діяння перестало бути суспільно небезпечним. Також, судом не наведено в ухвалі переконливих підстав, які б вказували на те, що ОСОБА_7 та обстановка навколо нього зазнала таких змін, що робить маловірогідним вчинення ним нового тотожного або однорідного злочину.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх, передбачених законом, зокрема, ст. 48 КК України, підстав для висновку про втрату обвинуваченим суспільної небезпечності, внаслідок чого, не було об`єктивних підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, оскільки вимога про призначення нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження у тому ж складі суду, суперечить положенням ст. 35 КПК України, які регулює порядок розподілу матеріалів кримінального провадження між суддями.

Керуючись ст. п. 6 ч. 1 ст. 407, ст. 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу начальника Лисянського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 13 листопада 2024 року, якою закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, - скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Головуючий

Судді