КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/4443/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер: № 753/127/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду з використанням систем відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів у системі EasyCon, апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2023 року, -

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2023 року задоволено клопотання прокурора Бориспільської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 та накладено арешт (шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування юридичним та фізичним особам, крім сторони обвинувачення) на майно, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000188 від 18.10.2023, а саме на земельну ділянку із кадастровим номером :04:001:4537 площею 0.719 га, що на праві власності згідно з реєстром речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_6 .

Встановлено заборону на вчинення будь-яких реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно арештованої земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:4537 особам, що мають право на вчинення таких реєстраційних дій згідно положень ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2023 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що з копією оскаржуваного рішення ознайомився 04.06.2024 року, а подана апеляційна скарга відповідно до штрих коду, який міститься на конверті 08.06.2024 року.

Автор апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала винесена без належних на те правових підстав та суперечить вимогам кримінально процесуального закону.

Накладення арешту відбулося в рамках кримінального провадження, яке є формальним, в рамках якого не оголошувалося нікому про підозру, не вчиняється жодних процесуальних дій, що вказує на безпідставне та надмірне тривале обмеження права власності ОСОБА_6 , на порушення справедливого балансу між вимогами дотримання публічних інтересів та захисту права власності.

Між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 наявний виключно цивільно-правовий спір.

В судове засідання представник не з`явився, жодних клопотань до суду апеляційної інстанції не подавав.

Апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана бути зацікавленою провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи викладене, а також для забезпечення можливості розгляду апеляційної скарги у розумний строк, з метою недопущення затягування розгляду справи, колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності представника, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням зазначено, що невстановлені особи шляхом обману, використовуючи неіснуючі документи вчинили дії спрямовані на незаконне заволодіння земельною ділянкою із кадастровим номером :04:001:0815, що належить ОСОБА_9 .

До Бориспільської окружної прокуратури 18.10.2023 року надійшла заява ОСОБА_9 щодо вчинення невстановленими особами шахрайських дій, спрямованих на заволодіння її земельною ділянкою із кадастровим номером :04:001:0815 площею 0,720 га, яка розташовані на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району.

Разом із тим зазначено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ номер 578867 від 17.06.2010 року на підставі договору-купівлі продажу земельної ділянки №4959 від 19.04.2010 року право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :04:006:0200 належить ОСОБА_6 .

Відповідно до протоколу виправлення помилки від 02.02.2021 року державним реєстратором ОСОБА_10 , у зв`язку із нібито дублюванням кадастрового номеру змінено кадастровий номер земельної ділянки із :04:006:0200 на :04:001:4537.

В подальшому, 27.09.2023 року державним реєстратором Виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Бучанського району Київської області здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку із кадастровим номером за ОСОБА_6 .

Однак, відповідно до наданої інформації встановлено, що у відділі місцевого фонду документації Головного управління Держгеокадастру у Київській області відсутня документація, що стала підставою для формування земельної ділянки із кадастровим номером :04:001:4537.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, документація із землеустрою по земельній ділянці із кадастровим номером :04:001:4537 виготовлялась ДП «Центр державного земельного кадастру» інженерам землевпорядником ОСОБА_11 .

Однак, згідно інформації ДП «Центр державного земельного кадастру» встановлено, що документація із землеустрою на земельну ділянку із кадастровим номером :04:001:4537 філією не виготовлялись, а ОСОБА_11 у філії не працював.

Згідно Публічної кадастрової карти встановлено що земельна ділянка із кадастровим номером :04:001:4537 повністю накладається на земельну ділянку із кадастровим номером :04:001:0815, яка належить потерпілій у кримінальному провадженні ОСОБА_9 .

Допитана в ході досудового розслідування потерпіла ОСОБА_9 надала показання по суті та вказала про неправомірність дій групи осіб, спрямованих на заволодіння земельною ділянкою із кадастровим номером :04:001:0815, що належить їй на праві приватної власності.

Разом із тим, рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 05.01.2023 року визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений 16.02.2021 між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 та скасовано державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_12 .

24.10.2023 року прокурор Бориспільської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 звернувся з клопотанням до Бориспільського міськрайонного суду Київської області про накладення арешту (шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування юридичним та фізичним особам, крім сторони обвинувачення) на майно, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000188 від 18.10.2023, а саме на земельну ділянку із кадастровим номером :04:001:4537 площею 0.719 га, що на праві власності згідно з реєстром речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_6 .

Із встановленням заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно арештованої земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:4537 особам, що мають право на вчинення таких реєстраційних дій згідно положень ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2023 року задоволено клопотання прокурора Бориспільської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 та накладено арешт (шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування юридичним та фізичним особам, крім сторони обвинувачення) на майно, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000188 від 18.10.2023, а саме на земельну ділянку із кадастровим номером :04:001:4537 площею 0.719 га, що на праві власності згідно з реєстром речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_6 .

Встановлено заборону на вчинення будь-яких реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно арештованої земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:4537 особам, що мають право на вчинення таких реєстраційних дій згідно положень ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Задовольняючи клопотання прокурора про накладення арешту на майно, слідчий суддя послався на те, що стороною обвинувачення доведено, що земельна ділянка є речовим доказом у розумінні ст. 98 КПК України, а відтак у кримінальному провадженні існує необхідність у накладенні на неї арешту з метою забезпечення її збереження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні прокурором доводи про накладення арешту на земельну ділянку, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 167 КПК України для накладення арешту на майно.

Як вбачається зі змісту клопотання прокурора, вищевказана земельна ділянка постановою прокурора від 23.10.2023 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Крім того процесуальний керівник зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінального провадження та попередньою кваліфікацією вчиненого кримінально-протиправного діяння.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням вищенаведених обставин доводи представника про необґрунтованість застосування найбільш обтяжливого способу арешту майна, що полягає у позбавленні права володіти, користуватися та розпоряджатися арештованим майном є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України, що в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на майно, що надасть змогу виконати завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для арешту майна в найбільш обтяжливий спосіб для власника, не є переконливими.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора Бориспільської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 та накладено арешт (шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування юридичним та фізичним особам, крім сторони обвинувачення) на майно, яке є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000188 від 18.10.2023, а саме на земельну ділянку із кадастровим номером :04:001:4537 площею 0.719 га, що на праві власності згідно з реєстром речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_6 .

Встановлено заборону на вчинення будь-яких реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно арештованої земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:4537 особам, що мають право на вчинення таких реєстраційних дій згідно положень ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

____________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3