Номер справи 366/1049/23
Номер провадження 1-кп/366/152/23
УХВАЛА

19 грудня 2023 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в залі суду смт. Іванків у судовому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 , про повернення вилученого майна в рамках кримінального провадження №0000047 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 березня 2023 року, відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч.1 ст. 249 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 249 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Іванківського районного суду Київської області надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Іванківського районного суду Київської області від 24.03.2023 року у справі №366/773/23, в межах кримінального провадження №000047 від 14.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 249 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначив, що вилучене майно не має відношення до інкримінованого злочину. Вилучені гумові човни та сітки знаходяться у відділенні поліції №1 Вишгородського РУП без дотримання умов їх зберігання, а тому вони можуть прийти в непридатність. Разом з тим, сітки йому передавались для ремонту, тому вони взагалі не мають відношення до вказаної справи. Обвинувачений вважає, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба та у даному випадку втручання у його право власності є незаконним, суттєво порушує його права.

Обвинувачений ОСОБА_5 клопотання підтримав та просив повернути майно.

Захисник та обвинувачена ОСОБА_6 клопотання підтримали.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Із мотивувальної частини ухвали слідчого судді Іванківського районного суду Київської області від 24 березня 2023 року вбачається, що підставами накладення арешту на зазначене майно є забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадження.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.

При цьому, частиною 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладено в тому числі на гроші у безготівковій формі, які знаходяться на банківських рахунках.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення «Sargsyan v. Azerbaijan», n.220.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, як вбачається із наданих суду матеріалів відсутні відомості вважати, що арештоване майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України і є безпосередньо предметом кримінального правопорушення що розслідується, а прокурором не доведено зворотнього, а відтак посилання на наявність правових підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, на думку слідчого судді, є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам кримінально процесуального законодавства. Окрім того, дані грошові кошти не індивідуалізовані, без конкретних родових ознак. Тобто, у даному випадку, прокурором порушено права осіб на мирне володіння та користування своїм майном та не дотримано вимоги закону в частині підстав для звернення з клопотанням про накладення арешту на майно.

Враховуючи вказане, підстав вважати, що існує правова підстава для арешту майна обвинуваченого спростовується, а також ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя доходить висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння обвинуваченого належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого обмеження прав власності.

Керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532, 535 КПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 , про скасування арешту на майно задовольнити частково.

Визначити порядок зберігання речових доказів, а саме:

-надувний човен THUNDER-310,

-надувний човен BARKD-240-C,

-надувний човен THUNDER-310,

-акумуляторну батарею,

-шість весел,

-електромотор,

-30 сіток поміщених в мішки,

-сітку «Ятір»,

-вісім сіток поміщені в мішки,

-чотири сітки поміщені в мішки,

шляхом передачі ОСОБА_5 , на відповідальне зберігання.

Попередити ОСОБА_5 про необхідність збереження арештованого майна та, що в разі вчинення незаконних дій щодо арештованого майна, він може нести кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 22 грудня 2023 року.

Суддя: ОСОБА_1