Справа № 348/2882/23
Провадження № 11-кп/4808/419/24
Категорія ч. 2 ст. 125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000211за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2024 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Білі Ослави, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, з вищою освітою, який тимчасово не працює та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одну тисячу сімсот) гривень 00 копійок.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 16000 (шістнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

з участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_9 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Злочин скоєно за наступних обставин.

14 жовтня 2023 об 11.30 поблизу автобусної зупинки на АДРЕСА_1 між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 розпочався словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_9 виник умисел на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Так, ОСОБА_9 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання за допомогою дерев`яного тупого твердого предмету завдав один удар по потиличній ділянці голови та декілька ударів по спині потерпілого ОСОБА_7 , внаслідок чого потерпілий отримав такі тілесні ушкодження: забійну рану потиличної ділянки голови, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, та синці задньої поверхні грудної клітки і синець поперекової ділянки, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Представник потерпілого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати, та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На думку потерпілого та його представника, не оспорюючи оскаржуваний вирок суду першої інстанції в частині заявленого цивільного позову, та не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 , вважають, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_9 є занадто м?яким в силу вимог ст.ст. 50, 65 КК України, та таке недостатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Стверджує, що суд першої інстанції свій висновок в частині призначеного покарання, належним чином не мотивував, також судом необґрунтовано не враховано як позицію прокурора, який під час проведення судових дебатів в порядку ст. 364 КПК України заявив про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 (два) роки, так і не врахував позицію потерпілого ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі. Звертає увагу, що судом не встановлено обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні вироку в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 не враховано вимоги п.8 Постанови №7 від 24 жовтня 2003 року Пленум Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», який звертає увагу судів на те, що необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й поведінку під час та після вчинення злочинних дій. Так, після вчинення протиправних дій обвинувачений ОСОБА_9 медичну допомогу потерпілому ОСОБА_7 не надавав, в подальшому станом здоров?я потерпілого не цікавився, заподіяну потерпілому шкоду добровільно не відшкодував, не вибачився за вчинене відносно потерпілого під час досудового розслідування та щиро не розкаявся.

Захисник ОСОБА_11 подав заперечення на апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , де просить залишити її без задоволення, а оскаржений вирок без змін.

Категорично не погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки наведені в апеляційній скарзі мотиви спростовуються висновками суду.

Зазначає, що суд під час призначення покарання визначив вид покарання відповідно до санкції ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки штраф відноситься до покарання передбаченого санкцією даної статті та з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також вказує, що апелянт не наводить інших аргументів, окрім тих, що і так врахував суд, а тому судом застосовано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України у повній мірі, у зв?язку із чим вирок суду є законним, обґрунтованим та справедливим, та таким, що достатнім та необхідним для виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.

Під час апеляційного розгляду:

- потерпілий ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили оскаржений вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок з призначенням відповідного покарання;

- прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги представника потерпілого-адвоката ОСОБА_8 ;

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_11 просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Представник потерпілого-адвокат ОСОБА_8 оскаржує вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржений вирок в цій частині.

За приписами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вказаних вище вимог закону при визначенні ОСОБА_9 покарання та ним було належним чином враховано всі обставини кримінального провадження.

Суд першої інстанції, як зазначено у вироку, встановив відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що як потерпілий так і обвинувачений розуміючи, що матиме місце конфлікт не вважали за необхідне його уникнути, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, його вік, сімейний стан, наявність на утриманні дитини та необхідність здійснення постійного догляду за непрацездатним батьком, який є особою з інвалідністю.

Під час апеляційного розгляду стороною захисту надані документи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме: витяг з «Резерв+» військово-облікового документа ОСОБА_9 від 09 липня 2024 року, копія тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 09 липня 2024 року, копія довідки від 09 липня 2024 року №8263 видана ОСОБА_9 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі аб. 13, ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Так, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначив покарання, яке відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_9 з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженні у їх сукупності, даних про особу обвинуваченого, з врахуванням принципу гуманізму, на думку суду апеляційної інстанції, відповідає цілям, передбаченим ст. 50 КК України, та загальним засадам призначення покарання, що визначені ст. 65 КК України.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не встановив підстав для скасування вироку, а саме істотного порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченої та тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення внаслідок м`якості, а тому оскаржений вирок необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 червня 2024 року щодо ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, обвинуваченим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5