печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання старшого слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

18.11.2024 року в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого першого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 про арешт майна.

В обґрунтування клопотання прокурора зазначив, що управлінням з досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000996 від 22.05.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Встановлено, що 30.05.2023 до інформаційного ресурсу, інформаційної підсистеми «Розшук» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» (Інструкцію з формування та ведення, якої затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.06.2023 за № 1486/40542) внесені відомості про оголошення у Державний розшук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 309 КК України (оперативна розшукова справа № 16623007 від 29.05.2023).

У зв`язку з виконанням своїх службових обов`язків, у тому числі пов`язаних з виконанням положень, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» у невстановлений на даний час слідством спосіб оперуповноваженому відділу організації розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , старшому оперуповноваженому відділу розкриття незаконних заволодінь автотранспортом управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та старшому оперуповноваженому в особливо важливих справах відділу розкриття незаконних заволодінь автотранспортом управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стало відомо про перебування ОСОБА_4 у розшуку, у зв`язку з чим, з корисливою метою, переслідуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 вступив в злочинну змову з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , задля отримання від ОСОБА_4 неправомірної вигоди за невжиття заходів відповідного реагування та не затримання останнього в законний спосіб.

13.11.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме: в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, за невчинення в інтересах особи, яка надає неправомірну вигоду, дій з використанням службового становища, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди.

Так, слідчий вказує, що до ОСОБА_7 у випадку засудження за ч. 3 ст. 368 КК України, може бути застосовано виключно покарання у виді реального позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

Опрацюванням відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного державного реєстру транспортних засобів встановлено, що у підозрюваного ОСОБА_7 наявно право приватної власності на наступні об`єкти рухомого, нерухомого майна: квартира за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 45,3 кв.м. (реєстраційний номер майна 01).

Таким чином, слідчий вказує, що, враховуючи необхідність забезпечення конфіскації майна ОСОБА_7 як виду покарання в рамках кримінального провадження, виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказані об`єкти рухомого, нерухомого майна, банківські рахунки, заборонивши їх відчужувати.

Відтак, слідчий просить слідчого суддю накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, заборонивши відчужувати наступне майно: квартира за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 45,3 кв.м. (реєстраційний номер майна 01).

У судове засідання прокурор подав заяву, в якій просив розглядати клопотання без його участі, вимоги підтримав.

Валсник та представник власника майна в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду повідомлені належним чином.

Разом з цим, від представника власника майна надійшла заява про розгляд клопотання за відсутності власника та його представника. Окрім цього, представник просила відмовити в задоволенні клопотання.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.5ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Частина 5 ст. 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Статтею 59 КК України встановлено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що з метою забезпечення можливої конфіскації майна та недопущення його відчуження, вбачається наявність правових підстав для накладення арешту на вищевказане майно підозрюваного зазначене у клопотанні слідчого, дозволивши його використання та заборонивши відчуження, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відтак, клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти у межах кримінального провадження № 0000996 від 22.05.2024 арешт на майно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, заборонивши відчужувати наступне майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,3 кв.м. (реєстраційний номер майна 01).

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1