Справа № 161/1244/24 Провадження №11-кп/802/332/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003778 від 10.12.2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області 06 лютого 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , із середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2008 року народження, офіційно не працюючого, раніше неодноразово судимого, зокрема:

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.03.2015 за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 100 годин громадських робіт;

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.08.2015 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання України з встановленням іспитового строку 2 роки;

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.04.2016 за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців, звільнений ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 23.04.2019 умовно-достроково на 1 рік 08 місяців 16 днів;

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2021 за ч. 3 ст. 186, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, 17.04.2023 звільнений по відбуттю покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 залишено попередній у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Визначено зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 10.12.2023, тобто з моменту фактичного його затримання по день набрання вироком законної сили, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вироком вирішено питання речових доказів, арештованого майна та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И В

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 10 грудня 2023 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, перебуваючи у приміщенні кабінету «Ординаторська» відділення загальної хірургії Комунального підприємства «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади», що за адресою: Волинська область, м. Луцьк, пр. Відродження, 13 діючи умисно, в умовах воєнного стану, введеного на території України Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №734/2023 від 06 листопада 2023 року, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 08 листопада 2023 року, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав монітор марки «ASUS» моделі «VP 247» серійний номер № НОМЕР_1 , з надписом «11279267», вартість якого згідно висновку експерта №СЕ-19/103-23/14093-ТВ від 14.12.2023 становить 2166,67 гривень, чим завдав КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» майнової шкоди на вказану суму.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразилися у викраденні чужого майна, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України

У поданій на вирок апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичних обставин вчиненого та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , оскаржує вирок у зв`язку із тим, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Вважає, що враховуючи усі обставини кримінального провадження в сукупності, дані про особу обвинуваченого, наявність декількох пом`якшуючих покарання обставин у суду були наявні законні підстави для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

У зв`язку із наведеним, просить оскаржений вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання змінити та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який апеляційну скаргу сторони захисту заперечив та просив вирок залишити без змін, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини провадження і зроблений обґрунтований висновок про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах і в апеляційній скарзі не заперечується.

Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про наявність підстав для застосування, при призначенні ОСОБА_7 покарання, положень ст. 69 КК України є безпідставними та необґрунтованими виходячи із наступного.

Дійсно, положеннями ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин.

Апеляційний суд зазначає, що при визначенні поняття обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного. Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, внаслідок якого заподіяно збитків потерпілим, які повністю відшкодовані, особу винного, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення в тому числі аналогічних злочинів проти власності, відбував реальну міру покарання, судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив, що безумовно свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та підвищену суспільну небезпечність, останній не працює, тобто не займається суспільного корисливою справою.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, місцевий суд правильно відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку.

Водночас, обставини, які обтяжують покарання відсутні.

Таким чином, зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема те, що обвинувачений маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, після звільнення з місць позбавлення волі протягом короткого часу знову вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти власності, колегія суддів вважає, що наявність декількох встановлених судом пом`якшуючих обставин, жодним чином не дає достатніх підстав для застосування положень ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, суд першої інстанції дотримався вимог закону та в повній мірі врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного і інші обставини кримінального провадження. При цьому, місцевий суд у своєму вироку навів переконливі доводи про необхідність призначення саме такого виду та розміру покарання, яке обрано оскарженим рішенням.

Таким чином, підстав для пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання шляхом призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України, з мотивів наведених стороною захисту, апеляційний суд не знаходить, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржений вирок без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді