Справа № 487/7568/24
Провадження № 1-кс/487/4733/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2024 м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання начальника відділення слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області майора поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001344 від 29.08.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

Начальник відділення слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області майор поліції ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001344 від 29.08.2024 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 без визначеного розміру застави.

У клопотанні слідчий посилається на обґрунтованість підозри за ч. 4 ст. 152 КК України та наявність ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, на думку слідчого, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, а тому він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Оскільки підозрюваний обізнаний про місце проживання малолітньої потерпілої і має її контакті дані, він може негативно впливати на останню, змусити її відмовитися від наданих показань, крім того, підозрюваний може також впливати на свідків. Підозрюваний офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, та, виходячи з характеру кримінального правопорушення, є підстави вважати, що він може вчинити нове кримінальне правопорушення. Оскільки кримінальне правопорушення вчинено із застосуванням насильства, слідчий вважає, що є підстави не визначати розмір застави.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 без визначеного розміру застави, наполягав на його задоволенні.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати до нього домашній арешт.

Захисник підзорюваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, враховуючи дані про особу підозрюваного, просила застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, судом встановлено, що слідчим відділом Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001344 від 29.08.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що приблизно 24.07.2024 року, більш точної дати та часу під час проведеного досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у гостях у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Перебуваючи у приміщенні вказаної квартири, у післяобідній час, більш точного часу під час проведеного досудового розслідування встановити не представилось можливим, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення дій сексуального характеру відносно малолітньої ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний сексуальний умисел, ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що малолітня потерпіла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не досягла 14 років, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, перебуваючи у приміщенні вищевказаної квартири, оголив свій статевий орган, який був у ерегованому стані та вчинив дії сексуального характеру, у вигляді проникнення в тіло малолітньої ОСОБА_7 , тобто умисно вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням власних геніталій, щодо ОСОБА_7 , яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

30.08.2024 за підозрою у вчиненні злочину затримано ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 30.08.2024 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, тобто у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій щодо особи. яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

На даному етапі обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.152 КК України, підтверджується отриманими під час досудового розслідування фактичними даними, які містяться в матеріалах кримінального провадження та були досліджені в судовому засіданні, а саме: в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_8 , складеному 29.08.2024; протоколі огляду місця події від 29.08.2024; протоколах допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від 29.08.2024; протоколі допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_10 від 30.08.20244; протоколі пред`явлення свідку ОСОБА_9 . ОСОБА_5 для впізнання за фотознімками від 30.08.2024; протоколі освідування ОСОБА_7 від 29.08.2024; протоколі допиту свідка ОСОБА_11 та протоколі пред`явлення йому ОСОБА_5 для впізнання за фотознімками від 30.08.2024; протоколі огляду мобільного телефона від 30.08.2024.

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Санкцією ч. 4 ст. 152 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від від десяти до п`ятнадцяти років.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри за ч. 4 ст. 152 КК України, а також тяжкості інкримінованого ОСОБА_5 злочину, даних щодо особи підозрюваного, у якого за місцем останнього проживання відсутні стійки соціальні зв`язки, даних рапорту о/у ВКП МРУП ГУНП в Миколаївській області лейтенанта поліції ОСОБА_12 , відповідно до якого ОСОБА_5 оперативним шляхом було виявлено 30.08.2024 в м. Києві, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України: підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на потерпілих і свідків у цьому кримінальному провадженні. Слідчий суддя бере до уваги, що потерпілою у кримінальному провадженні є малолітня, тобто вразлива категорія осіб, яка також перебуває в родинних стосунках з підозрюваним. Серед свідків кримінального правопорушення також є родичі підозрюваного, а тому останній може шляхом психологічного впливу змусити останніх відмовитися від наданих показань. Також слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст.23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на потерпілу і свідків, оскільки, не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами, ОСОБА_5 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Крім того, наявна вірогідність, що ОСОБА_5 , який офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, враховуючи характер кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, може вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При розгляді даного клопотання, крім наявності вищенаведених ризиків, вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим, слідчий суддя також враховує вік та стан здоров`я підозрюваного, який народився в 2003 році, має задовільний стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, який неодружений, утриманців не має, проживав один в АДРЕСА_1 , орендуючи житло, а зареєстрований в АДРЕСА_2 . Підозрюваний ОСОБА_5 має середню спеціальну освіту, офіційно не працює, не має постійного джерела доходів; повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення не отримував; раніше не судимий.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, з огляду на обставини кримінального провадження, характер та спосіб вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 , слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_5 на свободу.

Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Слідчий суддя не вбачає підстав для визначення розміру застави у кримінальному провадженні, враховуючи, характер злочину, у якому підозрюється ОСОБА_5 , за вчинення якого законом передбачена сувора кримінальна відповідальність, та те, що він вчинений щодо потерпілої малолітньої особи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" до 28.10.2024 включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали буде оголошено 03.09.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1