Справа № 301/11/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10.10.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Іршавського районного суду від 30 січня 2023 року у справі за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Вироком Іршавського районного суду від 30 січня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопрушення, передбаченого ст. 356 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Стягнув з ОСОБА_6 на користь держави 1132 (тисяча сто тридцять два) гривень 68 копійок.

Вироком ухвалено речові докази: один дерев`яний брусок розміром 150х150х6000 мм, шість брусків розміром 75х150х6000 мм повернуто потерпілому ОСОБА_7 .

Відповідно до вироку, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 , 13 вересня 2022 року, приблизно об 11:20 год. з метою повернення боргу за виконання робіт на території колишнього колгоспу за адресою АДРЕСА_1 умисно заволодів пиломатеріалами, завдавши ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 5529 грн. Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ст. 356 КК України за ознаками: самоуправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам власника.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Апелянт вказує на незаконність, необґрунтованість вироку суду, просить його скасувати. Зазначає, що місцевий суд розглянув кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 з порушенням вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки суд не з`ясував чи правильно обвинувачений розуміє зміст фактичних обставин, чи немає сумнівів у добросовісності своєї позиції, а також обвинуваченому не роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вказане підтверджується відеозаписом судового засідання, яке відбулося 30.01.2023 року. Вважає, що місцевим судом не взято до уваги те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення вперше, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, усунув заподіну шкоду, а також те, що кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України віднесено до кримінальних проступків. Просить вирок скасувати та відповідно до ст. 45 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, а кримінальне провадження на підставі ч. 2 п. 1 ст. 284 КПК України закрити у зв`язку з звільненням особи від кримінальної відповідальності.

До початку судового розгляду прокурор ОСОБА_5 подала клопотання у якому просила вирок Іршавського районного суду змінити та звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного покарання за ст. 356 КК України на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового провадження, прокурора ОСОБА_5 , перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_7 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження слідує, що: потерпілий ОСОБА_7 належним чином повідомлений про час та місце розгляду кримінального провадження; відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду кримінального провадження на інший термін від обвинуваченого та потерпілого не надходило; апеляційний розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався і кримінальне провадження уже тривалий час перебуває у провадженні апеляційного суду; прокурор не заперечувала щодо розгляду кримінального провадження без участі обвинуваченого та потерпілого.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Доводи апеляційної скарги свідчать про те, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у самоуправстві, тобто самовільному, всупереч установленому законом порядку, вчиненні будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам власника, а тому судом апеляційної інстанції, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Апеляційний суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ст. 356 КК України кваліфіковані правильно.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів також враховує те, що під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції, врахувавши думку учасників судового розгляду, при цьому, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції ст. 356 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Водночас, суд апеляційної інстанції приймаючи рішення бере до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п?ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п?ятнадцять років - у разі

вчинення особливо тяжкого злочину.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання. Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Санкція ст. 356 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п?ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або пробаційний нагляд на строк до двох років.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення 13.09.2022, з часу його вчинення минуло більше двох років, перебіг строків давності не переривався і не зупинявся.

Об?єктивних даних, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, які підтверджують, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 356 КК України не встановлено, у ході судового розгляду обвинувачений вину визнав, розкаявся.

3 огляду на наведене, закінчився встановлений п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України строк давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності ст. 356 КК України.

Так, відповідно до положень ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою, у зв?язку із чим необхідна згода на звільнення особи від кримінальної відповідальності, а за відсутності такої згоди суд вправі звільнити лише від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за можливе на підставі ч. 5 ст. 74 та ч. 1 ст. 49 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Приймаючи рішення щодо звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного покарання колегія суддів бере до уваги те, що обвинувачений не заявляв клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за спливом строків давності.

Тому, вирок щодо ОСОБА_6 у частині призначеного покарання підлягає зміні зі звільненням обвинуваченого від призначеного йому покарання підставі ч. 5 ст. 74 та ч. 1 ст. 49 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Іршавського районного суду від 30 січня 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. ст. 356 КК України у частині призначеного покарання змінити.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити обвинуваченого за ст. 356 КК України ОСОБА_6 від призначеного йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

У решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: