Справа № 714/1135/24
У Х В А Л А

Іменем України

"13" вересня 2024 р. м.Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

секретар судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту.

Посилається на те, що ухвалою слідчого судді Герцаївського районного суду від 21.08.2024 року накладено арешт на автомобіль марки «DAF FT XF 105.460 (спеціалізований вантажний сідловий тягач) з реєстраційним номером НОМЕР_1 . Відповідно до висновку експерта про проведення трасологічної експертизи ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 його транспортного засобу не є підробленим та змінам не піддавався. Просив скасувати накладений арешт на його автомобіль.

В судове засідання заявник не з`явився, але подав письмову заяву про розгляд справи без його участі та просив суд вимоги клопотання задовольнити.

В судове засідання прокурор не з`явився, але подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та не заперечує проти задоволення вимог клопотання.

Дослідивши клопотання, матеріали додані до нього слідчий суддя приходить до висновку про задоволення вимог клопотання заявника, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Герцаївського районного суду від 21.08.2024 року накладено арешт на автомобіль марки «DAF FT XF 105.460 (спеціалізований вантажний сідловий тягач) з реєстраційним номером НОМЕР_1 , власником яого є ОСОБА_3 шляхом обмеження права користування, розпорядження та відчуження.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/126-24/9204-КДТЗ від 23.08.2024 року ідентифікаційні позначення номера шасі (рами) НОМЕР_2 та двигуна А42538 автомобіля марки «DAF» моделі «FT XF 105.460 номерний знак НОМЕР_1 , нанесені першопочатково способом, що використовується заводом виробником та змінам і знищенню не піддавалися.

Відповідно до ч.1 та п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, метою якого є досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування.

Згідно ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до першого абзацу ч.1 ст.539 КПК України потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-П). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, п.п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції.

Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Враховуючи встановлені по кримінальному провадженню обставини та виходячи зі змісту вищенаведених норм, приходжу до висновку, що арешт майна підлягає скасуванню із підстав викладених вище.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.98, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Герцаївського районного суду Чернівецької області від 21 серпня 2024 року на автомобіль марки «DAF FT XF 105.460 (спеціалізований вантажний сідловий тягач) з реєстраційним номером НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , с.Привороки Чернівецького району Чернівецької області.

Автомобіль марки «DAF FT XF 105.460 (спеціалізований вантажний сідловий тягач) з реєстраційним номером НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , с.Привороки Чернівецького району Чернівецької області повернути останньому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1