УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 757/27133/18

провадження № 51 - 3414 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні

№ 0000177 від 11 травня 2018 року - ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

установив:

Ухвалою підготовчого судового засідання Печерського районного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (далі - КК), повернуто прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року відмовлено

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора на вищевказану ухвалу місцевого суду.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про перегляд вказаної ухвали апеляційного суду у касаційному порядку.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, суд дійшов висновку, що

у відкритті провадження за касаційною скаргою прокурора слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Положеннями ч. 3 ст. 314 КПК визначено перелік рішень, які має право прийняти суд у підготовчому судовому засіданні, зокрема повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 5 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України

від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617 -VIII) обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК.

Як убачається з долученої до касаційної скарги копії судового рішення місцевого суду, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 листопада

2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2

ст. 212 та ч. 1 ст. 366 КК, повернуто прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК.

Обґрунтовуючи своє рішення місцевий суд зазначив, що 01 липня 2020 року набрав чинності Закон № 2617 - VIII, згідно якого кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки та злочини.

Згідно ч. 2 ст. 12 КК (в редакції Закон № 2617 -VIII) кримінальним проступком

є (дія або бездіяльність) за вчинення якого передбачено покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

А тому, зважаючи на санкцію ч. 2 ст. 212 КК (в редакції ЗУ № 63-VIIIвід 25 грудня 2014 р.) та ч. 1 ст. 366 КК (в редакції ЗУ № 1261-VII від 13 травня 2014 року)

та з урахуванням положень ч. 1 ст. 5 КК місцевий суд у своєму рішенні зазначив, що ці правопорушення відносяться до кримінальних проступків та дійшов висновку про необхідність повернення обвинувального акта прокурору для внесення з урахуванням глави 25 КПК та подальшого звернення до суду

з обвинувальним актом з урахуванням зазначених вимог Закону, який надалі

і буде предметом розгляду в суді першої інстанції.

Водночас доводи касаційної скарги прокурора, які стосуються необґрунтованості ухвали місцевого суду та порушень, які, як він зазначає, мали місце під час

її постановлення суд касаційної інстанції не перевіряє, оскільки у даному випадку предметом касаційного перегляду може бути лише ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження, як така, що може перешкоджати подальшому кримінальному провадженню.

Тобто, постановлена суддею місцевого суду ухвала прямо передбачена нормами КПК та Законом № 2617-VIII, а тому посилання прокурора у касаційній скарзі

на правові позиції, висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 23 травня 2018 року у справі № 243/6674/17 та Верховного Суду від 12 жовтня 2017 року у справі № 757/49263/15 є безпідставними.

11 листопада 2020 року прокурором було направлено засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду міста Києва

від 05 листопада 2020 року, яка разом з матеріалами кримінального провадження надійшли до цього суду 27 березня 2024 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року було відмовлено

у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора.

Приписами ст. 392 КПК передбачено, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положення ч. 4 ст. 314 КПКпередбачають можливість оскарження

в апеляційному порядку ухвали про повернення обвинувального акта, проте спеціальних норм стосовно можливості оскарження повернення обвинувального акта на підставі підпункту 5 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону

№ 2617-VIII чинний КПК не містить.

При цьому кримінально-процесуальні акти (механізми) повернення обвинувального акта прокурору в порядку, передбаченому ст. 314 КПК,

та повернення обвинувального акта прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 КПК, закріплений в підпункті 5 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2617 -VIII, не є тотожними.

За правилами ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач апеляційного суду відмовляє

у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення,

яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції

з урахуванням висновку зробленим у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 161/7092/20 (провадження № 51 - 5946 кмо 20), мотивував своє рішення тим, що норми КПК не передбачають можливості апеляційного оскарження ухвали суду про повернення обвинувального акту прокурору на виконання вимог ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» для внесення

з урахуванням вимог глави 25 цього Кодексу.

Тому, з огляду на те, що прокурор подав апеляційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, апеляційний суд обґрунтовано відмовив йому у відкритті апеляційне провадження за його скаргою.

Відтак суддя апеляційного суду діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Водночас, твердження прокурора, що відмовляючи у відкритті апеляційного провадження апеляційний суд позбавив його права доступу до правосуддя

є безпідставними, оскільки, як зазначалося раніше, спеціальних норм стосовно можливості оскарження ухвал про повернення обвинувального акта на підставі підпункту 5 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2617-VIII чинний КПК не містить, при цьому існує висновок, зроблений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 161/7092/20 (провадження № 51 - 5946 кмо 20), у якому чітко зазначено, що така ухвала місцевого суду апеляційному оскарженню не підлягає.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги, наданих копій судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для її задоволення немає, колегія суддів

на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вбачає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні № 0000177 від 11 травня 2018 року - ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження через відсутність підстав для її задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3