Провадження №1-кп/523/1385/24
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

22.08.2024

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південого регіону ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0000033 від 22.04.2024, по звинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степне, Бериславського району, Херсонської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, який є військовослужбовцем та обіймає посаду головного сержанта НОМЕР_1 окремого радіотехнічного батальйону військової частини НОМЕР_2 , раніше не судимого,-

У скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст.369 -2 ч.2

Встановив:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №183 від 18.07.2022 ОСОБА_5 призначено на посаду головного сержанта військової частини НОМЕР_2 .

Так, ОСОБА_5 при вступі до Збройних Сил України відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», склав Військову присягу на вірність народу України та присягнув бути вірними та відданими українському народові, непохитно стояти на сторожі свободи і незалежності української держави, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та неухильно дотримуватися Конституції та законів України.

Перебуваючи на посаді головного сержанта військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_5 знав та розумів, що відповідно до пункту ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року, на нього, у тому числі, покладено обов`язки додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно з приміткою до ст. 364 КК України, службовими особами у статтях 364, 368, 368-2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, якими особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 3, ст. 22, ч. 1 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами відповідальності за вчинення корупційних правопорушень є посадові та службові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізацію державної податкової політики та державної політики у сфері державної митної справи, які в установленому законом порядку притягаються до кримінальної відповідальності. Вказаним особам забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб. Зазначені особи зобов`язані вживати невідкладно заходи щодо запобігання одержанню неправомірної вигоди визначені ст. 24 вказаного закону.

Таким чином, у розумінні п. 1 примітки 1 до ст. 425 КК України,

п. 1 примітки 1 до ст. 364 КК України, посадові особи, уповноважені вирішувати питання про переведення військовослужбовця до іншого місця несення військової служби, є військовими службовими особами та відповідають вимогам примітки до ст. 369-2 КК України, згідно якої: особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є особи, визначені у пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", а також службові особи, визначені у частині четвертій статті 18 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 19, 68 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно із ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати негідних вчинків.

Одночасно п. 110 Указу Президента України «Про Положення проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», передбачено, що переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.

Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів, які порушили питання про переміщення, здійснюється.

У зв`язку із вищевикладеним, відповідно до примітки 1 до статті 369-2 КК України, посадові особи уповноважені на визначення місця проходження військовим служби відповідно до своїх обов`язків є службовими особами уповноваженими на виконання функцій держави та виконують організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки.

Так, ОСОБА_5 , підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем на посаді головного сержанта військової частини НОМЕР_2 , діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, 30.04.2024 приблизно об 18:00 годині, перебуваючи на паркувальному майданчику ТРЦ «Рів`єра» за адресою: АДРЕСА_3 , висловив ОСОБА_6 пропозицію у сприянні переводу з місця проходження служби молодшого сержанта військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_7 , а саме, з лінії бойового зіткнення до тилової військової частини НОМЕР_2 , шляхом впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Після чого, перебуваючи у заздалегідь в обумовленому місці, 25.06.2024 приблизно о 16 годині 00 хвилин, знаходячись на паркувальному майданчику гіпермаркету « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , у зв`язку із виконанням умов вказаної пропозиції, одержав для себе від ОСОБА_6 , неправомірну вигоду в сумі 4500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 25.06.2024 складає 182 477,25 гривень за вплив на прийняття рішення невстановленими посадовими особами військової частини НОМЕР_3 та невстановленими посадовими особами військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », які уповноважені виконувати функції держави, щодо переводу з місця проходження служби молодшого сержанта військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_7 , з лінії бойового зіткнення до тилової військової частини НОМЕР_2 .

Після одержання неправомірної вигоди ОСОБА_5 був затриманий правоохоронним органом за вчинення кримінального правопорушення в порядку ст. 208 КПК України, а їх злочинну діяльність припинено.

При допиті обвинувачений ОСОБА_5 , надав суду наступні покази, що дійсно є військово службовцем та є головним сержантом військової частини НОМЕР_2 . 30.04.2024 року приблизно о 18.00 годині, перебував на пакувальному майданчику ТРЦ «Рив`єра» у селі Фонтанка, зустрівся з ОСОБА_6 , та надав йому пропозицію у сприянні переводу з місця проходження служби молодшого сержанта військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_7 , з лінії бойового зіткнення до тилової частини військової частини НОМЕР_2 , шляхом впливу на рішення особою у якої є на це повноваження. Після отримання грошових коштів, був затриманий працівниками правоохоронних органів.

Отримавши покази обвинуваченого ОСОБА_5 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 , за ч. 2 ст. 369-2 КК України як, одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ч. 2 ст. 367 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечного діяння, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1, 2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діяння.

- обґрунтованості обвинувачення.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_5 , передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Обвинувачений ОСОБА_5 за формою вини, ступенем тяжкості вчинив необережний нетяжкий злочин.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що він є осудною, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ч. 1 ст. 19 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 КК України - вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами а також ту обставину, що ОСОБА_5 , щиро розкаявся у вчинені кримінального правопорушення, та надав суду правдиві покази.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , є: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

Враховуючи всі встановлені під час судового розгляду обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого, те що ОСОБА_5 , раніше не судимий, одружений, має двох дітей 13 ти та 16 ти років, є діючим військово службовцем, є внутрішньо переміщеною особою з м. Херсон, нагороджений за мужність проявлену у боях на сході України, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як штраф.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 - у вигляді домашнього арешту скасувати.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 13631 гривень 04 копійок, та 15 145 гривень стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.

Згідно зі ст.174 КПК України, арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.07.2024 (справа № 947/20329/24, провадження № 1-кс/947/8695/24) - скасувати, у зв`язку з недоцільністю щодо подальшого збереження.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3667 розмірів неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 62 334 гривень.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту скасувати.

Цивільні позов не заявлений.

Процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 13631 гривень 04 копійок, та 15 145 гривень стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.

Речові докази по справі а саме: автомобіль марки «Volkswagen Transporter» д.р.н. НОМЕР_5 , який знаходився на парковці супермаркету «МЕТРО», за адресою: м. Одеса, Миколаївська дорога, буд. 307/1 повернути власнику ОСОБА_5

- грошові кошти у сумі 4500 доларів США, які поміщено у сейф-пакет № 600377948 та підписано слідчим та учасниками слідчої дії- повернути до спеціалізованого фонду ДБР.

- посвідчення серія НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_5 - повернути до військової частини.

- військовий квиток серії НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_5 повернути до військової частини.

- військовий квиток серії НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_8 - повернути до військової частини.

- військовий квиток серії НОМЕР_9 на ім`я ОСОБА_9 - повернути до військової частини.

- флеш носій марки «Apaser» - повернути власнику.

- список військових на аркуші бумаги формату А-4 повернути до військвої частини.

- мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro Max», IMEI-1 НОМЕР_10 та IMEI-2 НОМЕР_11 , з сім-картою НОМЕР_12 , які поміщено у сейф-пакет № 600377943 повернути власнику.

Арешт накладений слідчим суддею Київського районного суду м.Одеси від 01.07.2024 року скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апелляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1