ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 609/763/24

1-кп/609/76/2024

11 вересня 2024 року Шумський районний суд Тернопільської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шумськ матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000050 від 20 січня 2024 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соснівка Шумського району Тернопільської області, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, не депутата, не адвоката, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, старшого стрільця-оператора 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , старшого сержанта, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей та матір похилого віку,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В:

07 червня 2024 року до Шумського районного суду Тернопільської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000050 від 20.01.2024 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до обвинувального акту вбачається, що на початку січня 2024 року у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Соснівка Шумського району Тернопільської області, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (надалі ОСОБА_4 ), виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, носіння, зберігання з метою збуту та збут боєприпасів. ОСОБА_4 , будучи діючим військовослужбовцем, у невстановленому місці та у невстановлений час придбав бойові припаси до автоматичної вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, після чого приніс їх до місця свого проживання та зберігав їх на території домоволодіння з метою подальшого збуту.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконний збут боєприпасів до автоматичної вогнепальної зброї, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільну небезпеку та наслідки своїх дій, ОСОБА_4 19 січня 2024 року у невідомий досудовому розслідуванню час та місці при особистій зустрічі збув ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю с. Будки Кременецького району Тернопільської області (анкетні дані та місце проживання особи змінено відповідно до Закону України «Про захист осіб, що беруть участь у кримінальному провадженні») 28 бойових патронів калібру 5,45 мм., зразка 1974 року, з яких 16 патронів із звичайними кулями (7Н6) та 12 патронів із кулями спеціального призначення трасуючими (7Т3, 7 ТЗМ), промислового виготовлення до нарізної вогнепальної зброї, 15 патронів калібру 9 мм. до пістолета Макарова, промислового виготовлення, які використовуються в нарізній вогнепальній зброї центрального бою, в якій вони є штатними, 53 бойових патрони калібру 7,62 мм., із звичайними кулями, промислового виготовлення до гвинтівок та карабінів системи Мосіна зразка 1891/30 рр., без передбаченого законом дозволу, за що отримав 400 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ЦК України, види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких в цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом, встановлюються законом. Кримінальним законом слід вважати Кримінальний кодекс України. Частина 1 статті 263 КК України встановлює кримінальну відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної), бойових припасів вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. Враховуючи те, що спеціального закону, який регулює порядок придбання, зберігання та носіння зброї, вибухових припасів та вибухових речовин немає, дозвіл на володіння об`єктами, які обмежені в цивільному обороті, на законних підставах, фізичним особам - загального статусу, виданий бути не може.

Враховуючи наведене, ОСОБА_4 , не маючи будь якого дозволу на такі дії, придбав, зберігав, носив та збув бойові припаси, чим порушив вимоги: п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» за № 901- VIII від 23 грудня 2015 року, Постанови Верховної Ради України за № 2471- ХІІ від 17 червня 1992 року «Про право власності на окремі види майна», Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 та Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС № 622 від 21.08.1998.

Надалі, 19 лютого 2024 року у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Соснівка Шумського району Тернопільської області, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (надалі ОСОБА_4 ,), повторно виник злочинний умисел, направлений на незаконне зберігання з метою збуту та збут боєприпасів. ОСОБА_4 , будучи діючим військовослужбовцем, маючи заздалегідь придбані у невідомий досудовому розслідуванню час та місці, бойові припаси до автоматичної вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, продовжив зберігати їх на території домоволодіння, в якому проживає, з метою подальшого збуту.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, спрямовану на незаконне зберігання з метою збуту боєприпасів до вогнепальної зброї та їх подальший збут, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільну небезпеку та наслідки своїх дій, ОСОБА_4 19 лютого 2024 року близько 15 год. 00 хв., перебуваючи у приміщенні житлового будинку по АДРЕСА_1 , при особистій зустрічі збув ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю АДРЕСА_1 (анкетні дані та місце проживання особи змінено відповідно до Закону України «Про захист осіб, що беруть участь у кримінальному провадженні»), 47 бойових патронів калібру 5,45 мм., зразка 1974 року, з яких 25 патронів із звичайними кулями (7Н6) та 22 патронів із кулями спеціального призначення трасуючими (7Т3, 7ТЗМ), промислового виготовлення до нарізної вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, за що отримав 500 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ЦК України, види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких в цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом, встановлюються законом. Кримінальним законом слід вважати Кримінальний кодекс України. Частина 1 статті 263 КК України встановлює кримінальну відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної), бойових припасів вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. Враховуючи те, що спеціального закону, який регулює порядок придбання, зберігання та носіння зброї, вибухових припасів та вибухових речовин немає, дозвіл на володіння об`єктами, які обмежені в цивільному обороті, на законних підставах, фізичним особам - загального статусу, виданий бути не може.

Враховуючи наведене, ОСОБА_4 , не маючи будь якого дозволу на такі дії, придбав, зберігав, носив та збув бойові припаси, чим порушив вимоги: п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» за № 901- VIII від 23 грудня 2015 року, Постанови Верховної Ради України за № 2471- ХІІ від 17 червня 1992 року «Про право власності на окремі види майна», Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року та Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання обліку, перевезення та використання вогнепальної зброї, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС № 622 від 21 серпня 1998 року.

Таким чином, ОСОБА_4 своїми умисними діями, що виразилися у придбанні, носінні, зберіганні та збуті бойових припасів до вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

06 червня 2024 року між прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000050 від 20.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, з одного боку та підозрюваним у цьому провадженні ОСОБА_4 , за участі захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №000461 від 25.06.2021 року та доручення для надання безоплатної вторинної допомоги з іншого боку, діючи добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок, укладено за ініціативою сторони захисту дану угоду про визнання винуватості на підставі ст. ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно з умовами вказаної угоди ОСОБА_4 беззастережно визнає свою винуватість у зазначеному діянні, щиро розкаюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Крім того, згідно з умовами даної угоди обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки невиконання угоди.

В свою чергу, обвинувачений зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер пред`явленого обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, та вид покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні даної угоди. Обвинувачений беззастережно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті.

Прокурор вважав за можливе затвердити угоду та призначити узгоджене покарання.

Захисник також вважав можливим затвердження угоди на вказаних умовах.

За таких обставин, суд вважає доведеним, що своїми умисними діями, які виразилися у зберіганні та збуті бойових припасів без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості є результатом вільного волевиявлення обвинуваченого. Зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом та наслідки невиконання угоди.

Сторони розуміють наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ст.476 КПК України, зокрема те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор, який затвердив угоду, має право звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та продовження судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, виконавши вимоги ст. 474 КПК України, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, суд дійшов висновку, що є всі підстави для затвердження угоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частина 4 статті 469 КПК України передбачає, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Даний злочин відноситься до тяжких злочинів. Умови даної угоди відповідають вимогам КПК України. Сторони уклали угоду про визнання винуватості добровільно, що не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з сторонами угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України, що є підставою для її затвердження та призначення узгодженої сторонами міри покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. До обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України відноситься вчинення злочину особою повторно.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, враховуючи роз`яснення, надані в п.2, п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покласти на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України. Обрана обвинуваченому міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Потерпілих від даного кримінального правопорушення немає.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

З обвинуваченого слід стягнути процесуальні витрати на залучення експертів для проведення експертиз під час досудового розслідування, відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 06 червня 2024 року, укладену між прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , з одного боку, та підозрюваним у цьому провадженні ОСОБА_4 , за участі захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 , з іншого боку, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000050 від 20 січня 2024 року.

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому за даною статтею узгоджене сторонами покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Встановити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь держави витрати на залучення експертів для проведення експертиз під час досудового розслідування, загальна сума яких складає 11359,20 грн.:

експертиза зброї №СЕ-19/120-24/1016-БЛ від 05.02.2024 1893,20 грн.;

експертиза зброї №СЕ-19/120-24/1015-БЛ від 05.02.2024 2650,48 грн.;

експертиза зброї №СЕ-19/120-24/1017-БЛ від 05.02.2024 2650,48 грн.;

експертиза зброї №СЕ-19/120-24/2206-БЛ від 20.02.2024 2271,84 грн.;

експертиза зброї №СЕ-19/120-24/2586-БЛ від 06.03.2024 1893,20 грн.

Речові докази у кримінальному провадженні: - патрони калібру 5,45мм.х39мм. у кількості 28 штук, які поміщені у спец-пакет №WAR0055170, патрони калібру 9мм.х18мм. у кількості 15 штук, які поміщені у спец-пакет №WAR0055169, патрони калібру 7.62мм.х54мм. у кількості 53 штуки, які поміщені у спец-пакет №WAR0055168; - патрони калібру 5,45мм.х39мм. у кількості 47 штук, які поміщені у спец-пакет №WAR1569955, які перебувають на зберіганні в камері зберігання речових доказів Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області - після набрання вироком законної сили знищити.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду або через Шумський районний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, а саме:

- обвинуваченим, його захисником - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4, ч. 6, ч. 7 ст. 474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором - виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_7