Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/7029/24
Провадження №1-кс/552/2338/24
У Х В А Л А

10.10.2024 м. Полтава

Слідчий суддя Київського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_2 , подане в інтересах ОСОБА_3 в порядку ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України, про вжиття заходів до звільнення ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді Київського районного суду м. Полтави 10 жовтня 2024 року надійшло клопотання адвоката ОСОБА_2 , подане в інтересах ОСОБА_3 в порядку ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України, про вжиття заходів до звільнення ОСОБА_3 .

У вказаному клопотанні адвокат ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_3 затриманий працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 06.10.2024 року близько 10-00 год., коли він йшов на роботу. Він був затриманий невідомими особами, які були одягнуті у військову форму, та які проти його згоди, обмеживши його право на пересування, позбавляючи волі, незаконним шляхом викрали та привезли за адресою: АДРЕСА_1 .

09 жовтня 2024 року близько 17-15 год. в рамках договору про надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_3 вона прибула до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 задля надання правової допомоги останньому у відповідності до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Черговий ІНФОРМАЦІЯ_2 їй повідомив, що ОСОБА_3 дійсно перебуває та утримується в даній установі, але на якій підставі він затриманий та позбавлений волі, йому невідомо.

На запитання щодо з`ясування цих обставин у керівництва та надання відповідної документації щодо обмеження права пересування та позбавлення волі ОСОБА_3 їй було відмовлено.

Згодом на її вимогу їй було надано можливість поспілкуватись з підзахисним під наглядом (конвоєм) осіб у військовій формі, ймовірно працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 , які обмежують його в праві пересування та позбавляють волі. Його підвели до металевих гратів (дверей).

Коли ОСОБА_3 почав відповідати на її питання, із застосуванням фізичної сили його відштовхнули від решітки, схопили за спину та потягли у внутрішнє подвір`я ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим позбавили спілкування з адвокатом.

Тому заявник просила слідчого суддю невідкладно доставити ОСОБА_3 для участі в судовому засіданні та надання особистих пояснень суду. Постановити ухвалу, якою негайно вжити заходів до звільнення ОСОБА_3 , позбавленого свободи, який безпідставно утримується працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 , за відсутності будь-якого судового рішення про затримання чи тримання під вартою.

Вирішуючи питання щодо розгляду даного клопотання, слідчий суддя встановив наступне.

Згідно зі ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

За нормами ст. 26 КПК України слідчий суддя вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень згідно з цим Кодексом.

Слідчий суддя, згідно з п. 18 ч. 1ст. 3 КПК України, здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України визначено, зокрема, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) - установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст.206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) вбачається, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Із змісту поданого клопотання слідує, що ОСОБА_3 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку із застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою неуповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримується правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Стаття 206 КПК України не містить порядку ухвалення рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження, яке подано в порядку ст. 206 КПК України.

Проте ч. 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України, встановлено, що у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що у разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами ТЦК та СП чи військової частини при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаних із мобілізацією, для судового захисту будь-яка особа вправі звернутись із адміністративними позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, - до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу і особисту недоторканість в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі "Мельник проти України" Європейський суд наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги клопотання виходять за межі повноважень слідчого судді відповідно до вимог КПК України.

Керуючись ст. 206, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У відкритті провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_2 , поданим в інтересах ОСОБА_3 в порядку ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України, про вжиття заходів до звільнення ОСОБА_3 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1