КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №752/4838/24 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/6505/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою власниці майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

власниці майна ОСОБА_6 ,

представника власниці майна ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2024 року задоволено клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 , подане у кримінальному провадженні № 0000538 від 27.10.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 255-1, ч. 1 ст. 255-2, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 358 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна та накладено арешт на тимчасово вилучене майно - речові докази у кримінальному провадженні № 0000538 від 27.10.2023, що виявлені та вилучені ст. слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 22.08.2024 в ході обшуку транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , з метою забезпечення їх збереження, а саме: мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 12 Pro» IMEI НОМЕР_3 , IMEI 2 - НОМЕР_4 , із сім картою НОМЕР_5 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 серія НОМЕР_6 , ключ до вищевказаного автомобіля та автомобіль «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, власниця майна ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2024 року, скасувати її в частині накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 серія НОМЕР_6 , ключ до вищевказаного автомобіля та автомобіль «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про арешт вказаного майна.

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт вказує на те, що не відповідає дійсності зазначене в ухвалі про арешт майна, що "потреба у тимчасовому вилученні ТЗ ОСОБА_6 обумовлена тим, що остання є довіреною особою ОСОБА_10 та виконувала роль співучасника, а саме за вказівкою останнього на власному ТЗ «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 забирала грошові кошти у "клієнтів", у зв`язку із злочинною діяльністю ОСОБА_10 , пов`язаної з незаконним переправленням через державний кордон України військовозобов`язаних під час дії воєнного стану".

Наразі ОСОБА_6 офіційно працевлаштована та має постійний дохід, автомобіль їй потрібен для виконання службових обов`язків. З вказаною особою у ОСОБА_6 ніяких справ не було і на той момент вилученим автомобілем вона не користувалась.

Апелянт зауважує на тому, що ОСОБА_6 не є стороною у кримінальному провадженні, крім того в оскаржуваній ухвалі не зазначено з якою метою необхідно застосувати арешт.

На переконання апелянта, автомобіль «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 не підпадає під ознаки зазначені в ст. 170 КПК України, а тому не існує підстав для його арешту.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що виклики про розгляд справи не отримувала, а копію ухвали про арешт майна ОСОБА_6 було отримано 20.09.2024.

Заслухавши доповідь судді, доводи власниці майна та її представника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, з наведених у ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга власниці майна ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З урахуванням обставин, щодо пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2024 року, які викладені в клопотанні власниці майна ОСОБА_6 , колегія суддів вважає їх поважними, на підставі чого приходить до висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Як убачається з матеріалів, що у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000538 від 27.10.2023, за підозрою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-2 КК України, за підозрою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України та за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 255-1, ч. 3 ст. 332 ч. 3 ст.358, ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_14 , перебуваючи в статусі суб`єктів злочинного впливу, а саме «кримінальних авторитетів» у м. Києві, Київській та Сумській областях, інших регіонах України, ігноруючи дотримання вимог самокерованої правослухняної поведінки, маючи певний життєвий досвід та розуміння принципів діяльності криміногенних елементів, підтримують кримінальну субкультуру, ідеологію та звичаї злочинного світу (спосіб життя і моралі), протиставляючи себе нормам законності і бажаючи продовжувати свою злочинну діяльність у противагу загальновизнаним етичним правилам існування в правовому суспільстві, упродовж листопада - грудня 2023року організували та приймали участь у злочинних зібраннях (сходках) осіб, які здійснюють злочинний вплив, що виражалось у організації та прийняття участі у злочинному зібранні (сходці), тобто у зібранні осіб, які здійснюють злочинний плив, яка полягає у координації протиправної діяльності, у тому числі з метою розподілу доходів, одержаних злочинним шляхом, сфер злочинного впливу, вирішення конфліктних та спірних ситуацій.

Відповідно до інформації, отриманої від УСР у м. Києві ДСР НП України, встановлено осіб, які можуть бути причетні до вчинення вказаних кримінальних правопорушень, та за місцем проживання яких можуть зберігатися речові докази та документи, які, як самостійно, так і в сукупності з іншими доказами, можуть мати важливе значення в ході досудового розслідування, серед таких осіб встановлена: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка користується автомобілем Mitsubishi Outlander, д.н.з НОМЕР_1 . У ході досудового розслідування встановлено, що вона є довіреною особою ОСОБА_10 та виконувала роль співучасника, а саме за вказівкою останнього могла забирати грошові кошти у «клієнтів», у зв`язку із злочинною діяльністю ОСОБА_10 , пов`язаної з незаконним переправленням через державний кордон України військовозобов`язаних під час дії воєнного стану.

22.08.2024 старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 , на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19.08.2024, проведено обшук транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на момент обшуку знаходився за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно даним з реєстраційної картки ТЗ автомобіль Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_7 ., на праві власності належить ОСОБА_6 , згідно договору КП укладений в ТСЦ №8041/2019/1541038 від 02.07.2019.

В ході обшуку слідчим виявлено речі, які стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення та мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 12 Pro» IMEI НОМЕР_3 , IMEI 2 - НОМЕР_4 , із сім картою НОМЕР_5 .

Окрім цього, було виявлено та вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 серія НОМЕР_6 , ключ до вищевказаного автомобіля та автомобіль «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 .

Органом досудового розслідування під час проведення обшуку прийнято рішення про необхідність вилучення вказаних речових доказів для забезпечення подальшого повного, всебічного та об`єктивного розслідування вказаного кримінального провадження, а також з`ясування об`єктивної істини по справі.

22.08.2024 вищевказані мобільний телефон, транспортний засіб «MitsubishiOutlander» д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво та ключ до авто - визнано речовим доказом в рамках кримінального провадження, про що винесено відповідну постанову.

23.08.2024 прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

На обґрунтування вимог поданого клопотання прокурор вказав на те, що потреба у тимчасовому вилученні транспортного засобу ОСОБА_6 обумовлена тим, що остання є довіреною особою ОСОБА_10 та виконувала роль співучасника, а саме за вказівкою останнього на власному транспортному засобі «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 забирала грошові кошти у «клієнтів», у зв`язку із злочинною діяльністю ОСОБА_10 , пов`язаної з незаконним переправленням через державний кордон України військовозобов`язаних під час дії воєнного стану.

10.09.2024 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на тимчасово вилучене майно - речові докази у кримінальному провадженні № 0000538 від 27.10.2023, що виявлені та вилучені ст. слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 22.08.2024 в ході обшуку транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , з метою забезпечення їх збереження, а саме: мобільний телефон марки «Apple» моделі «iPhone 12 Pro» IMEI НОМЕР_3 , IMEI 2 - НОМЕР_4 , із сім картою НОМЕР_5 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 серія НОМЕР_6 , ключ до вищевказаного автомобіля та автомобіль «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 .

Оскільки ухвалу слідчого судді оскаржено лише в частині накладення арешту насвідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 серія НОМЕР_6 , ключ до вищевказаного автомобіля та автомобіль«Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, а щодо іншого майна, на яке накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на майно колегією суддів не вирішується.

З висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Так, постановою слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_17 від 22.08.2024 року, зокрема серед іншого, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «MitsubishiOutlander» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 серія НОМЕР_6 , ключ до вищевказаного автомобіля та автомобіль «MitsubishiOutlander» д.н.з. НОМЕР_1 , визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні /а.с.148-150/.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вилучене майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Щодо доводів апелянта, що ОСОБА_6 не є стороною у кримінальному провадженні, крім того в оскаржуваній ухвалі не зазначено з якою метою необхідно застосувати арешт, то колегія зауважує на тому, що арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

При цьому, з оскаржуваної ухвали вбачається, що метою арешту майна є збереження речових доказів та забезпечення подальшого повного, всебічного та об`єктивного розслідування вказаного кримінального провадження.

Відтак, на переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді, в частині задоволення клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 , поданого у кримінальному провадженні № 0000538 від 27.10.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 255-1, ч. 1 ст. 255-2, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 358 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна та накладення арешту на тимчасово вилучене майно - речові докази у кримінальному провадженні № 0000538 від 27.10.2023, що виявлені та вилучені ст. слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 22.08.2024 в ході обшуку транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , з метою забезпечення їх збереження, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 серія НОМЕР_6 , ключ до вищевказаного автомобіля та автомобіль «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити власниці майна ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10 вересня 2024 року, в частині задоволення клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_7 , поданого у кримінальному провадженні № 0000538 від 27.10.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 255-1, ч. 1 ст. 255-2, ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 358 КК України, про арешт тимчасово вилученого майна та накладення арешту на тимчасово вилучене майно - речові докази у кримінальному провадженні № 0000538 від 27.10.2023, що виявлені та вилучені ст. слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 22.08.2024 в ході обшуку транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_6 , з метою забезпечення їх збереження, а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 серія НОМЕР_6 , ключ до вищевказаного автомобіля та автомобіль «Mitsubishi Outlander» д.н.з. НОМЕР_1 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу власниці майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4