ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/31/22 Номер провадження 11-кп/814/1897/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченихОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у порядку, передбаченому ст.422-1 КПК України, в м. Полтава кримінальне провадження №0000347 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою під час судового розгляду кримінального провадження №0000347 стосовно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, розлученого, непрацюючого, несудимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27 та ч.3 ст.307, ч.1 ст.306 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, до 03 жовтня 2024 року.

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Світлогірське Кобеляцького району Полтавської області, мешканки АДРЕСА_2 , громадянки України, з середньою освітою, незаміжньої, непрацюючої, яка має неповнолітню дитину, несудимої,

обвинуваченої у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.27 та ч.3 ст.307, ч.2 ст.304 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, до 03 жовтня 2024 року.

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд встановив відсутність даних, що дозволяють скасувати тримання під вартою та прийняв до уваги обставини, які свідчать про те, що наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та змінити застосований дообвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт або визначити заставу у мінімальному розмірі, передбаченому КПК України.

При цьому зазначає про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зауважує, що обвинувачені більше трьох років перебувають під вартою і за цей період на них не надходило скарг від сторони обвинувачення чи учасників процесу.

Наголошує, що ОСОБА_9 забезпечена житлом, має місце постійного проживання та рідних, які готові внести заставу.

Стверджує, що ОСОБА_8 також забезпечений житловим приміщенням в АДРЕСА_1 , що надане йому у користування громадянином ОСОБА_10 .

Вважає, що процесуальна поведінка обвинувачених свідчить про відсутність у них наміру перешкоджати кримінальному провадженню.

Вказує, що підзахисні раніше не судимі, позитивно характеризуються в установі попереднього ув`язнення.

Зазначає, що ОСОБА_9 має ряд хронічних захворювань та потребує медичного лікування.

Також звертає увагу на те, що неповнолітня дитина обвинуваченої протягом тривалого часу позбавлена батьківського піклування та потребує постійного нагляду та опіки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Приписами ст.422-1 КПК України визначено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України) при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, суд, всупереч твердженням захисника, оцінив у сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, як того вимагають приписи статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Належним чином врахував, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні умисних корисливих кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, одне з яких є особливо тяжким злочином, а ОСОБА_9 ще й у вчиненні тяжкого злочину проти громадського порядку та моральності.

Також суд взяв до уваги вік та стан здоров`я обвинувачених, дані про їх особи, сімейний і майновий стан.

Необхідність застосування запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Твердження захисника про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених шляхом застосування до них більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту або застави в мінімальному розмірі є непереконливими з огляду на доведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які зі сплином часу не зменшилися.

На думку колегії суддів, місцевий суд правильно вказав про наявність ризику переховування обвинувачених від суду з огляду на тяжкість покарання, що передбачена санкціями інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Крім того, апеляційний суд враховує конкретні обставини інкримінованих злочинів у складі організованої групи, що є однією з найбільш небезпечних форм організованої злочинної діяльності, а також тривалість протиправної діяльності, кількість інкримінованих епізодів злочинної діяльності, а також те, що не виявлені джерела придбання прекурсорів та психотропних речовин.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у втягненні у протиправну діяльність свого неповнолітнього сина, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку та наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Матеріали справи та апеляційні скарги не містять об`єктивних даних про неможливість тримання обвинувачених під вартою з огляду на стан їх здоров`я.

Також, як вбачається з наданих медичних документів, стан здоров`я ОСОБА_9 характеризується як задовільний, а вона перебуває під наглядом медичних працівників та отримує відповідну терапію.

Наявність в обвинувачених житла, за місцем розташування якого до них можливо застосувати домашній арешт, в даному випадку не спростовує правильності висновків суду з урахуванням наведених обставин.

Також колегія суддів звертає увагу, що сама по собі тривалість тримання особи під вартою не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

У зв`язку з наведеним, висновки суду про продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні обставинах, а саме рішення прийняте у відповідності до вимог закону.

Доводи захисника про можливість визначення стосовно обвинувачених розміру застави є непереконливими.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до статей 629-631 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, враховуючи встановлені судом ризики та дані про їх особи, суд першої інстанції правильно скористався правом не визначати розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 418 та 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2024 року у кримінальному провадженні №0000347 щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4