Справа № 708/895/24
Номер провадження № 1-кп/708/82/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року

Чигиринський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чигирині кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хотин, Чернівецької області, українця, громадянина України, на час вчинення кримінального правопорушення - інспектора прикордонної служби вищої категорії - начальника відділення першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби другої прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби, у військовому звані «солдат», одруженого, малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні немає, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан- це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її теритріальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людии і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", у разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає Указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проєкт закону.

У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2024 року "Про введення воєного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Предидента України "Про введення воєнного стану в Україні"" № 2102-ІХ від 24.02.2024 року, на території України з 05 години 30 хвилин 24.02.2024 року почав діяти воєнний стан, строком на 30 діб.

У подальшому, воєнний стан на території України багаторазово продовжувався та діє на всій території України з моменту набрання чиності Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2024 року "Про введення воєного стану в Україні", та Указів Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, № 341/2022 від 17.05.2022 року, №573/2022 від 12.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року, №254/2023 від 01.05.2023 року, 451/2023 від 26.07.2023 року, №734/2023 від 06.11.2023 року, №49/2024 від 05.02.2024 року , № 271/2024 від 06.05.2024 року "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затверджених відповідними Законами України.

10.03.2022 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу, здійснено призов ОСОБА_4 на військову службу під час мобілізації та направлено для її проходження до військової частини ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У подальшому, відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі військова частина НОМЕР_2 ) № 52-ОС від 17.03.2023 року, солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №315-ОС від 10.06.2023, солдата ОСОБА_4 призначено на посаду інспектора прикордонної служби вищої категорії - начальника відділення першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби другої прикордонної комендатуришвидкого реагування вказаної військової частини.

Разом з цим, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 18-ЩС від 22.02.2023 року, лейтенанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини на всі види забезпечення.

У подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 22-ОС від 13.05.2023 року, лейтенанта ОСОБА_5 призначено на посаду заступника начальника першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби другої прикордонної комендатури швидкого реагування вказаної військової частини.

Відповідно до вимог наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.02.2023 року № 1-ОД та відповідно до ст.ст.29-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, лейтенант ОСОБА_5 являється прямим начальником за посадою та своїм військовим званням для солдата ОСОБА_4 .

Проте, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді інспектора прикордонної служби вищої категорії - начальника відділення першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби другої прикордонної комендатури швидкого реагування вказаної військової частини, у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 29 - 32, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромност1 і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, 15.06.2023 близько 14 год., перебуваючи в спальному приміщенні в місці тимчасової дислокації першої прикордонної застави ІНФОРМАЦІЯ_4 в АДРЕСА_2 , усвідомлюючи протиправний та позастатутний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що лейтенант ОСОБА_5 проходить військову службу на посаді заступника начальника першої прикордонної застави другого відділу прикордонної служби другої прикордонної комендатури швидкого реагування вказаної військової частини, у зв`язку з чим, являється прямим начальником для ОСОБА_4 за посадою та званням, реалізуючи прямий умисел, що виник раптово, направлений на застосування фізичної сили до лейтенанта ОСОБА_5 , у зв`язку із виконанням останнім обов`язків з військової служби щодо організації несення служби особовим складом зазначеної прикордонної застави, зокрема, щодо виконання навчальної команди «До бою» та шикування особового складу підрозділу, наніс останньому в нижню щелепу один удар кулаком правої руки, після чого схватив обома руками за шию лейтенанта ОСОБА_5 та кинув на ліжко, що знаходилось позаду нього у вказаному спальному приміщенні та сів на нього зверху і наніс в такому положенні декілька ударів кулаками обох рук по обличчю, голові та лівому передпліччю ОСОБА_5 , внаслідок чoгo в останнього утворилися тілесні ушкодження у вигляді: крововиливів та саден обличчя, голови, шиї, лівого передпліччя, травматичного зламу коронки сьомого зубу нижньої щелепи справа, що відповідно до висновку експерта комунальної установи «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 02-07/539 від 17.06.2024 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, після чого ОСОБА_6 був зупинений іншими військовослужбовцями вказаної прикордонної застави.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєнні злочину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся так як усвідомив, що вчинив неправильно, шкодує про це, однак від дачі показань щодо деталей , способу вчинення злочину - відмовився.

Потерпілий у судове засідання не з`явився надавши заяву про розгляд кримінального провадження без його участі, зазначивши, що притензій до обвинуваченого ніяких немає.

За згодою учасників судового провадження, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого та допиту останнього, якщо він забажає. При цьому судом з`ясовано, що він правильно розуміє зміст цих обставин, суд переконався у добровільності його позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З урахуванням викладеного, суд констатує доведеність винуватості обвинуваченого «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» та доходить висновку, що умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано вірно за ч.4 ст.405 КК України як заподіяння тілесних ушкоджень начальнику у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, негативних наслідків, враховує дані про особу обвинуваченого, який одружений, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, на спецобліках не перебуває, за місцем служби характеризується негативно, зокрема, як недисциплінована особа.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не вбачає.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст.ст.65-67 КК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

.При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 405 КК, є умисним військовим злочином, а згідно зі ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, ступінь суспільної небезпеки вчиненого, безальтернативний характер санкції ч. 4 ст. 405 КК, а також наведені вище дані про особу обвинуваченого, який, в силу ст.89 КК України не судимий, відсутність до останнього претензій у потерпілого, позицію прокурора щодо призначення покарання у виді позбавлення волі з найнижчим строком, та призначає йому покарання в межах санкції, передбаченої ч.4 ст. 405 КК України у виді позбавлення волі на мінімальний його строк.

Саме таке покарання є справедливим і достатнім для досягнення цілей покарання, визначених ст. 50 КК України, буде співрозмірним і достатнім для запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

При цьому суд виходить із того, що заподіянні тілесних ушкоджень начальнику у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчиненому в умовах воєнного стану передбачають виключно один вид покарання позбавлення волі.

Разом із цим, суд не застосовує положення статей 69 або 75 КК щодо призначення більш м`якого покарання або звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, оскільки Законом України від 13.12.2022 року № 2839-IX, що набрав чинності 27.01.2023 року, внесено зміни до вказаних статей, які прямо забороняють їх застосування до випадків засудження за кримінальні правопорушення, передбачені, зокрема, ст. 405 КК, вчинені в умовах воєнного стану.

Призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі саме на строк 5 років, передбачений санкцією ч.4 ст.405 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим так і іншими військовослужбовцями, а також сприятиме стимулюванню дотримання військовослужбовцями військової дисципліни під час проходження ними військової служби, а призначене покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного, і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини.

Майнова шкода кримінальним правопорушенням не завдана.

Цивільний позов по кримінальному провадженню заявлено не було.

Запобіжний захід обвинуваченому на стадії досудового розслідування та судового розгляду не обирався, підстав для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу не вбачається, а тому, до вступу вироку в законну силу, запобіжний захід - не обирати, де строк відбування покарання слід обчислювати з дня взяття ОСОБА_4 під варту після звернення вироку до виконання.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 615 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п'ять років.

Строк відбування покарання обчислювати з дня взяття ОСОБА_4 під варту після звернення вироку до виконання.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1