Дата документу 29.10.2024
Справа № 317/4077/24
Провадження № 1-кп/334/701/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Запоріжжя кримінальне провадження №0000403 від 01.07.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Нововознесенівка Запорізького району Запорізької області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на території України оголошена та проводиться загальна мобілізація.

Згідно ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизні, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, зокрема, що військовозобов`язані це особи, які перебувають у запасі для комплектування ЗСУ та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Згідно ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів (військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), проходження медичного огляду, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних, проходити медичний огляд, проходити військову службу і виконувати військовий обов`язок у запас, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Згідно статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час; громадяни (крім тих, які проходять службу у військовому резерві) зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти ІНФОРМАЦІЯ_2 у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях начальників ІНФОРМАЦІЯ_2 , де вони перебувають на військовому обліку, громадяни, які перебувають у запасі, завчасно приписуються до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу.

Згідно ч. 1 ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, винні у порушенні правил військового обліку громадян України, приписки до призовних дільниць, призову на строкову військову службу, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Так, громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є військовозобов`язаним, у зв`язку з оголошенням загальної мобілізації та призовом на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у Збройні Сили України, 18.06.2024, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , пройшов військово-лікарську комісію та відповідно до довідки № 1778 від 18.06.2024 (протокол № 12 від 18.06.2024), визнаний придатним до військової служби.

Після чого, 18.06.2024, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запропоновано отримати під особистий підпис повістку на відправку до навчального центру Збройних Сил України у в/ч НОМЕР_1 , у зв`язку з чим останньому необхідно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 19.06.2024 о 08 годині 00 хвилин.

У подальшому, військовозобов`язаний ОСОБА_4 , будучи придатним до військової служби на особливий період, не бажаючи виконувати загальний обов`язок проходити військову службу, покладений на громадян України, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 9 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», діючи умисно, протиправно, маючи на меті ухилитися від призову за мобілізацією, достовірно знаючи про свій обов`язок щодо призову за мобілізацією та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, передбачених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією», ухилився від призову на військову службу за мобілізацією та проходження військової служби в особливий період, відмовився від отримання повістки, на що працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 складено відповідний акт про відмову від отримання повістки (повідомлення) від 18.06.2024.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Під час досудового розслідування, прокурор Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 , та підозрюваний ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , на підставі ст. ст. 52, 468-470, 472, 473, 476 КПК України, уклали угоду про визнання винуватості від 31.07.2024 року, яка разом з обвинувальним актом направлена до суду.

Виходячи зі змісту даної угоди, підозрюваний ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, щиро покаявся у вчиненому, зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Згідно даної угоди, сторони погодилися на призначення покарання, яке повинен понести обвинувачений за ст. 336 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі та застосувати ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, з випробувальним іспитовим строком та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Угода містить посилання сторін на усвідомлення ними наслідків укладення і затвердження угоди, передбачених ст.473 КПК України.

Судом роз`яснено наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, що передбачені ст.476 КПК України.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просить цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що він повністю згоден з підписаною угодою, розуміє наслідки укладання та невиконання угоди, угода була укладена добровільно, без будь-якого примусу, просить суд затвердити укладену угоду і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, в обсязі обвинувачення.

Захисник ОСОБА_5 не заперечував проти затвердження угоди, зазначаючи, що її умови не суперечать нормам законодавства, угода укладена добровільно в його присутності, обвинувачений у повній мірі розуміє наслідки укладення угоди, вину визнає у повному обсязі.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п.1 ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої тяжкості, тяжких злочинів.

Також у ч. 4 ст. 469 КПК України зазначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, в наслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченому ст.336 КК України, який згідно вимог ст. 12 КК України відноситься до нетяжкого злочину.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Перед затвердженням угоди про визнання винуватості суд переконався в тому, що обвинувачений розуміє положення ч. 4 ст.474 КПК України та укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст укладеної сторонами угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України, а також Кримінального кодексу України, підстави для відмови в її затвердженні, передбачені ч. 7 ст.474 КПК України, відсутні.

Відповідно ст..475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, і призначення ОСОБА_4 узгодженого сторонами виду та розміру покарання.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст.314, 374, 376, 472, 474, 475, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 31.07.2024 року укладену між прокурором Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених ст. 394 КПК України з врахуванням обмеження права оскарження даного вироку, відповідно до ч. 1 ст. 473 КПК України до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суду м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1