Справа № 496/3646/24
Провадження № 1-кс/496/1929/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

повний текст

09 серпня 2024 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_3 в режимі відеоконференції,

прокурора ОСОБА_4 , в режимі відеоконференції

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Біляївка клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000366 від 25.05.2024 року, за ознаками ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Представник власника майна адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із заявою про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 03.06.2024 року на зернову культуру «соя» 33 тони 820 кілограм, яка зберігається у складських приміщеннях ТОВ «Зерновий термінал Кілія» за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, м. Кілія, вул. Портова, 4.

Клопотання обґрунтовано тим, що в теперішній час в арешті вищезгаданого майна належного ТОВ «ТЕРРА-ПАНЕМ» немає потреби, оскільки з арештованим майном проведені усі необхідні процесуальні та слідчі дії та дане майно є власністю ТОВ «ТЕРРА-ПАНЕМ», що підтверджуються документами, які 08.05.2024 року слідчим були долучені в якості доказів до кримінального провадження №0000366 та які дослідженні слідчим суддею Біляївського районного суду Одеської області під час розгляду зазначеного вище клопотання слідчого Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 про арешт майна від 25.05.2024 року, а саме: договір поставки №1605/09 від 16.05.2024 року та специфікація №1 до даного договору поставки № 1605/09 від 16.05.2024 року; платіжна інструкція № від 21.05.2024 року; договір поставки №1505/05 від 15.05.2024 року та специфікація №1 до даного договору поставки №1505/05 від 15.05.2024 року, платіжна інструкція № від 21.05.2024 року; товарно-транспортна накладна № 186/05 від 24.05.2024 року.

Так, власник майна до скоєння відносно нього протиправних дій мав намір реалізувати дане майно та розраховував та отримання прибутку за його продаж, який до теперішнього часу не отримав в тому числі в зв`язку з накладеним арештом. Можливо зробити висновок про відсутність в даному кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання у право на володіння ТОВ «ТЕРРА-ПАНЕМ» належним йому майном, у зв`язку з чим вважає, що є всі правові підстави скасувати накладений ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 03.06.2024 року арешт майна, через відсутність підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження №0000366.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання про скасування арешту з майна. Також, доповнив, що безпосередній власник майна бажає розпорядитись своїм майном. Вважає, що можливість розпорядження майном після ухвалення вироку, призведе до порушення прав потерпілого, тому що кримінальне провадження може розглядатись судом впродовж довгого часу. Заперечував проти того, що вказане майно може бути власністю інших осіб, які придбали його у шахраїв.

Прокурор заперечувала проти скасування арешту з майна, з тих підстав, що наразі триває досудове розслідування, та після направлення обвинувального акту до суду, вказане майно, яке є речовим доказом, оскільки являється предметом злочинного посягання, може бути оглянутим стороною захисту та судом в судовому засіданні. Таким чином, у разі задоволення клопотання про скасування арешт з майна, воно може бути реалізованим, що призведе до неможливості огляду його та подальшого скасування вироку суду. Крім того, прокурор зазначила, що соя не відноситься до швидкопсувних продуктів, та при накладенні арешту були присутні інші особи, які можуть висунути претензії про те, що соя належить їм.

Ознайомившись із матеріалами клопотання про скасування арешту майна, вислухавши пояснення представника власника майна, прокурора, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слід зазначити, що слідчий суддя при накладанні арешту на майно, керується положеннями ч. 3 ст. 132 КПК України, а саме застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, наявність такого обмеження відносно майна, як арешт накладений ухвалою слідчого судді, вказує на те, що слідчий суддя прийшов до висновку, що воно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, та слідчий суддя керувався, доданими до клопотання про накладення арешту доказами.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, до реалізації мети та підстав такого арешту, а саме збереження речового доказу до закінчення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Слідчий суддя погоджується з твердженням прокурора про те, що реалізація предмету кримінального правопорушення, на даному етапі кримінального провадження, може призвести до втрати речового доказу.

Тобто, враховуючи вищевказане, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що ухвалою слідчого судді арешт було накладено обґрунтовано, та на даний час не спростовано необхідності подальшого застосування арешту майна і потреба в ньому не відпала.

Крім того, ухвалою слідчого судді вирішено питання зберігання речового доказу, а саме зернову культуру «соя» 33 тони 820 кілограм, яка зберігається у складських приміщеннях ТОВ «Зерновий термінал Кілія» за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, м. Кілія, вул. Портова, 4. Підстав вважати, що вказане зберігання може призвести до втрати товарної якості зернової культури у слідчого судді немає, та представником власника майна протилежного не доведено.

Залишаючи арештованим майно, слідчий суддя також виходить з того, що відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

На підставі викладеного, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість існування такого обмеження, на цьому етапі кримінального провадження. Потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна (третьої особи), з метою забезпечення кримінального провадження, при цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна, та впевнитись, що подальше існування такого заходу наразі є обґрунтованим.

Поряд з цим слідчий суддя зауважує, що накладений арешт на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власник обмежується у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, а тому відповідні обмеження є розумними і співмірними.

При цьому слід роз`яснити, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право знов звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000366 від 25.05.2024 року, за ознаками ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, який накладено ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 03.06.2024 року, а саме: зернову культуру «соя» 33 тони 820 кілограм, яка зберігається у складських приміщеннях ТОВ «Зерновий термінал Кілія» за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, м. Кілія, вул. Портова, 4. залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що він має право знов звернутись до суду з клопотанням про скасування арешту.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 14 серпня 2024 року о 10:10 годинні.

Слідчий суддя ОСОБА_1