Провадження №1-кп/127/795/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниці кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гнівань, Вінницької області, громадянина України, з вищою освітою, офіційно працюючого, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000615 від 19.04.2024,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи на посаді лікаря-отоларинголога з ургентної допомоги високоспеціалізованого клінічного центру отоларингології та склероми з малоінвазивними технологіями КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницького обласної ради», наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.03.2023 №73 включено до складу позаштатної діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 в основному та резервному складі, як резервного лікаря-отоларинголога.

Так, 01.03.2023 наказом директора КНП «Вінницька обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова Вінницької обласної ради» затверджено склад членів військово-лікарської комісії, яким направлено для роботи у складі комісії ОСОБА_4 , як резервного лікаря-отоларинголога.

ОСОБА_4 перебуваючи на посаді лікаря-отоларинголога військово-лікарської комісії ВОТЦК та СП ознайомився із Законом України №3384-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларації осіб, уповноважених на функції держави або місцевого самоврядування, в умовах військового стану», від 20.09.2023, на підставі якого суб`єктами декларування стали: особовий склад штатних та позаштатних постійно діючих військово-лікарських комісій.

В зв`язку з цим, на нього поширюються вимоги Закону України «Про запобігання корупції», згідно з яким він зобов`язаний подавати до «Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», е-декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування з позначкою «я продовжую виконувати функції держави та місцевого самоврядування».

Крім того, відповідно до п. «г» п. 1,ч. 1 ст. 3 Закону «Про запобігання корупції», ОСОБА_4 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону «Про запобігання корупції», та відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону «Про запобігання корупції», примітки до ст. 366-3 КК України є суб`єктом декларування та суб`єктом кримінального правопорушення.

Тобто, у ОСОБА_4 виник обов`язок подати щорічну декларацію за 2023 рік до 23:59 год. 31.03.2024.

Однак, ОСОБА_4 допустив порушення вимог Закону «Про запобігання корупції» щодо подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік, а саме будучи зобов`язаним не пізніше 31.03.2024 подати щорічну декларацію особи, яка уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, шляхом заповнення відповідної форми на веб-сайті Національного агентства в Реєстрі, не виконав свій обов`язок щодо подачі декларації.

Обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, визнав у повному обсязі, суду пояснив, що йому було відомо про необхідність подання декларації, але він її не подав. В подальшому, коли йому було повідомлено від слідчого про необхідність подання декларації, він зайшов на сайт, авторизувався та подав її у липні місяці. Про вчинене шкодує, у вчиненому щиро розкаюється.

Зважаючи на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним досліджувати фактичні обставини справи, які ніким не оспорюються і проти цього не заперечують учасники процесу. З`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку, на підставі допиту обвинуваченого, дослідження матеріалів кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ст. 366-3 КК України, як умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Суд зважає на те, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває.

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого суд вважає щире каяття.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, обставини справи, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся, офіційно працевлаштований, вперше притягується до кримінальної відповідальності, наявність пом`якшуючої покарання обставини, відсутність обтяжуючих обставин, суд приходить до висновку, що покарання достатнє для перевиховання та виправлення обвинуваченого, а також для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень в майбутньому слід призначити у виді штрафу в розмірі, визначеному санкцією ст. 366-3 КК України, з позбавленням права обіймати посади у ІНФОРМАЦІЯ_3 в основному та резервному складі.

Крім того, відповідно до положень ч. 4 ст. 53 КК України, з урахуванням майнового стану особи суд може призначити штраф із розстрочкою виплати певними частинами строком до одного року.

Згідно положень ст. 26 КВК України, у разі призначення штрафу з розстрочкою виплати певними частинами засуджений зобов`язаний сплачувати штраф у розмірі та строки, встановлені вироком суду. Про сплату відповідної частини штрафу засуджений має повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу. У разі несплати засудженим чергового платежу штрафу, призначеного як основне покарання, з розстрочкою його виплати, суд через місяць після закінчення строку виплати чергового платежу замінює несплачену суму штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Приймаючи до уваги майновий стан обвинуваченого, суд вважає, що є достатньо об`єктивних факторів, які ускладнюють виконання судового рішення, тому вважає можливим розстрочити сплату штрафу із розстрочкою на десять місяців рівними частинами.

На переконання суду таке покарання відповідає принципам законності, справедливості, індивідуалізації, буде співмірним вчиненому та необхідним для досягнення мети покарання і завдань кримінального судочинства, а також буде відповідати інтересам суспільства на даний час.

Відповідно до вимог ст. ст. 124, 126 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати у відшкодування вартості проведення судової експертизи, оскільки її проведення було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Долю речових доказів в кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 50, 53, 65-67 КК України, ст. ст. 100, 127, 126, 349 ч. 3, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає сорок дві тисячі п`ятсот гривень, з позбавленням права обіймати посади у ІНФОРМАЦІЯ_3 в основному та резервному складі на строк два роки.

Розстрочити ОСОБА_4 сплату штрафу в розмірі сорок дві тисячі п`ятсот гривень рівними частинами на строк десять місяців, встановивши суму виплати штрафу в розмірі чотирьох тисяч двісті п`ятдесяти гривень щомісячно в строк до останнього дня кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за тим, в якому даний вирок набере законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави Україна процесуальні витрати в загальній сумі 1893,20 грн. у відшкодування вартості проведення криміналістичного дослідження в кримінальному провадженні.

Речові докази в кримінальному провадженні №0000615, а саме: список ознайомлення з листом Вінницької обласної ради №1515,01.01-18/2023 від 17.11.2023 на 3-х аркушах, після набуття вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: