Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/336/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286-1 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2024 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження №0003672 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та представника ТДВ СК «КРЕДО» ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 лютого 2024 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_9 113 562 грн. 93 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Стягнути з ТОВ «Страхова компанія Кредо» на користь ОСОБА_9 249 397 грн. 46 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

потерпілої ОСОБА_9 та її представника

адвоката ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч.1 ст.286-1 КК України на ч.1 ст.286 КК України та призначити покарання без позбавлення волі. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого задовольнити у сумі, яка становить різницю між заподіяною шкодою та страховим відшкодуванням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 частково визнає свою вину, оскільки в момент ДТП він не перебував в стані сп`яніння. З місця вчинення ДТП не тікав, допомагав потерпілій. Крім того, ні пояснення потерпілої, ні пояснення свідків не підтверджують стан сп`яніння її підзахисного. Суд у вироку спотворив пояснення підзахисного. У зв`язку з чим в апеляційній інстанції дані обставини підлягають уточненню шляхом допиту ОСОБА_6 . Крім того, не підтверджують стан сп`яніння ОСОБА_6 під час ДТП і інші письмові докази. Є висновком спеціаліста, при цьому з матеріалів справи не вбачається належних, достатніх доказів на підтвердження факту відібрання біологічного матеріалу у підзахисного, стороною обвинувачення даний факт доказами не підтверджено, що за біологічний матеріал досліджувався у лабораторії не відомо, підпису підзахисного про відібрання у нього біологічного матеріалу, отримання пробірок для його здачі не має, як і індефікаційних номерів на контейнерах з відповідним внесенням до журналу. При цьому, висновок спеціаліста не є доказом у кримінальному провадженні щодо злочинів. Такий висновок може бути використано як доказ виключно у кримінальних провадженнях про вчинення проступків. З огляду на викладене висновки суду про доведення вини ОСОБА_6 у скоєнні кримінального передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України не відповідають кримінально-процесуальному законодавству, доказам в матеріалах справи та фактичним обставинам. Крім того, до початку судового розгляду потерпілою ОСОБА_9 заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення на її користь суми завданої шкоди. Підзахисний визнає суму, яка становить різницю між заподіяною шкодою та страховим відшкодуванням без нарахування 3% річних та інфляційних витрат.

В апеляційній скарзі представник ТДВ СК «КРЕДО» ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, просить вирок районного суду змінити в частині вимог ОСОБА_9 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» матеріальну шкоду, пов`язану з витратами на лікування за наслідками ДТП у розмірі 1788,33 грн. В іншій частині позовних вимог до Товариства відмовити. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення вироку допустив однобічність та неповноту судового розгляду, що призвело до не обґрунтованого призначеного судом розміру відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Так, 14.12.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю автомобіля «DaciaLogan», д.н.з. НОМЕР_1 (забезпеченого за полісом ТДВ СК «Кредо» ЕР 212158295), під керуванням ОСОБА_6 , який допустив зіткнення з автомобілем «ChevroletAveo», д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті ДТП пасажир автомобіля «ChevroletAveo», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_9 була травмована, а автомобілі було пошкоджено, власникам завдано матеріальної шкоди. Позивачем пред`явлено позов щодо відшкодування школи ТДВ СК «Кредо», з яких 34 687,88 грн. матеріальна шкода пов`язана з витратами на лікування, 150 000 грн. - страхова сума за шкоду, заподіяну майну. Так, стосовно строків та порядку виплати страхового відшкодування, то відповідно до ст.35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» (далі Закон), для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, до якої додаються відповідні документи. Проте, від позивача на адресу ТДВ СК «Кредо» не надходила заява на виплату страхового відшкодування з додатками. Звертає увагу суду, що позивачем не було доведений факт, що ушкодження її здоров`я мало місце саме у звязку з ДТП 14.12.2022. Щодо відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням позивача, то зазначає, що статтею 24 Закону встановлено порядок здійснення страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілих - у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Із медичної картки амбулаторного хворого позивача, карти хворого, яких лікується в фізіотерапевтичному відділені(кабінеті), результату огляду №66450097 та копії чеків, надані позивачем, то ТДВ СК «Кредо» вважає, за необхідним зазначити, що відповідач визнає вимогу позивача про відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням у розмірі 1788,33 грн., оскільки вони відповідають вимогам ст. 24 Закону. Витрати на суму 14 189,23 грн. взагалі не підлягають відшкодуванню з огляду на наступне. Так, витрати на суму 11 200,00 грн. згідно квитанції, номер якої не видно через неякісне копіювання, від 22.12.2022 із призначенням платежу оплата за товари мед призначення рах. 22- 12/22/1 не може бути відшкодовано, оскільки не зрозуміло, які саме медичні засоби було сплачено; витрати на суму 215,43 грн. згідно чеку Приватбанку від 26.12.2022 аптечний пункт №1 не може бути відшкодовано, оскільки не зрозуміло, за що саме було сплачено кошти; витрати на суму 145,00 грн. згідно квитанції від 22.12.2022 із призначенням платежу комісія за переказ готівки без відкриття рахунку на користь отримувача згідно тарифів Банка, взагалі не можуть бути відшкодовано, оскільки не відповідають вимогам ст.24 Закону; витрати на суму 1 770,70 грн. згідно чеку від 29.03.2023 на користь Фоп ОСОБА_12 з призначенням платежу апарат для низькочтотполі Магнітоне не може бути компенсовані, оскільки відсутнє призначення медичного закладу про необхідність придбання цього апарату; витрати на суму 126 грн. згідно чеку 55447 від 27.12.2022 із призначенням платежу кетодрофен, неостерил, помаранч не можуть бути компенсовані, оскільки відсутнє призначення медичного закладу про необхідність придбання цих медичних засобів; витрати на суму 284 грн. згідно чеку 55052 від 22.12.2022 із призначенням платежу фленокс не можуть бути компенсовані, оскільки відсутнє призначення медичного закладу про необхідність придбання цих медичних засобів; витрати на суму 284 грн. згідно чеку 55183 від 23.12.2022р. із призначенням платежу фленокс не можуть бути компенсовані, оскільки відсутнє призначення медичного закладу про необхідність придбання цих медичних засобів; витрати на суму 100,50 грн. згідно чеку 55174 від 23.12.2022 із призначенням платежу пелюшки та кетанов можуть бути компенсовані, оскільки відсутнє призначення медичного закладу про необхідність придбання цих медичних засобів; витрати на суму 63,60 грн. згідно чеку 99975047 від 03.03.2023 із призначенням платежу цитрамон не можуть бути компенсовані, оскільки відсутнє призначення медичного закладу про необхідність придбання цього засобу. Звертає увагу, що інші чеки неможливо ідентифікувати, що саме було придбано та які послуги оплачено, оскільки надані копії є нечитабельні. Враховуючи вище викладене, ТДВ СК «Кредо» частково визнає вимогу позивача про відшкодування витрат на лікування останньої у розмірі 1788, 33 грн. В іншій частині вимоги, щодо відшкодування витрат на лікування не можуть бути задоволені, оскільки витрати не відповідають вимогам статті 24 Закону. Крім того, ТДВ СК «Кредо» не визнає вимогу позивача про відшкодування 150 000 грн. - страхової суми за шкоду, заподіяну майну. Так, відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , ТЗ «ChevroletAveo», д.р.н. НОМЕР_2 власником є ОСОБА_13 , ніяких документів про перехід права власності до позивача не надано. Документів, які б посвідчували право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину) також не надано. А отже, позивач, з урахуванням підпунктів «б» і «г» п. 35.2 Закону є неналежною особою для отримання страхового відшкодування. Окрім того, 21.12.2023 на адресу ТДВ «СК «КРЕДО» надійшла заява про виплату страхового відшкодування від ОСОБА_13 , який є власником «ChevroletAveo» д.р.н. НОМЕР_2 , а отже, є особою, яка за Законом має право на отримання страхового відшкодування у зв`язку з ДТП від 14.12.2022, що є предметом даного розгляду. Таким чином, у ТДВ «СК «КРЕДО» виникає обов`язок за результатами розгляду даної заяви - прийняти рішення, що відповідає чинному законодавству. Якщо за результатами розгляду даної заяви ТДВ СК «КРЕДО» буде прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, то залишення в силі рішення суду першої інстанції про стягнення на користь позивача матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а саме 150 000 грн. - страхової суми за шкоду, заподіяну майну, призведе до подвійної виплати за однією страховою подією, що суперечить чинному законодавству. Крім того, враховуючи те, що ТДВ СК «Кредо» не були порушені права позивача, та з боку відповідача немає порушень норм Закону, вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних, інфляційних витрат, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним за те, що він 14.12.2022 близько 12 год. 45 хв., точного часу не встановлено, порушуючи вимоги п. 2.9 (а), Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, керував автомобілем «DaciaLogan» реєстраційні номери НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Романа Шехевича, зі сторони вул. Полтавська, в напрямку вул. Короленка, м. Кропивницький, ігноруючи вимоги п.п. 1.2, 1.5, 2.3 (б, д) та 10.1 ПДР України, проявив власну необережність та недбалість, нехтуючи елементарними вимогами щодо забезпечення безпеки дорожнього руху та проявивши особисту неуважність, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, грубо порушуючи вимоги п. 12.1 ПДР України, рухаючись по горизонтальній ділянці, не вибрав безпечну швидкість, не впоравшись з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху та в подальшому допустив зіткнення зустрічним автомобілем «ChevroletAveo», реєстраційні номери НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_13 , який від зіткнення здійснив виїзд на праву крайньою смугу руху де відбулось зіткнення з автомобілем «Geely MR-7151A», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_14 , який рухався по заді нього. У результаті дорожньо-транспортної пригоди: пасажир автомобіля «ChevroletAveo», реєстраційні номери НОМЕР_2 ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого багато уламкового внутрішнього-суглобового перелому латерального виростку лівої великогомілкової кістки зі зміщенням; множинних саден лобної ділянки голови, рани лобної ділянки зліва; рани 2 пальця лівої кисті, саден 2,3 пальців лівої кисті, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу захисника, а апеляційну скаргу представника ТДВ СК «КРЕДО» залишили на розсуд суду, потерпілу ОСОБА_9 та її представника адвоката ОСОБА_11 , які просили апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без зміни, думку прокурора про скасування вироку в частинні вирішення цивільних позовів і призначення нового судового розгляду, а в іншій частині вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.

Так, висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Згідно диспозиції ч.1 ст.286-1 КК України кримінальна відповідальність настає за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Так, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_15 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку зазначив про те, що сукупність досліджених в судовому засіданні належних та допустимих доказів свідчать про те, що дії останнього за ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження - кваліфіковані правильно, а вина ОСОБА_15 у вчиненні даного кримінального правопорушення судом доведена.

На спростування доводів сторони захисту про відсутність у матеріалах кримінального провадження належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_15 керував автомобілем у стані наркотичного сп`яніння, суд з посиланням на судову практику Верховного Суду (справи №571/1436/15-к, № 400/1498/18) про те, що Інструкція «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» та інші нормативно - правові акти з цього питання були прийняті відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законів України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» і не регулюють питання доказування в кримінальному провадженні та не виключають можливість встановлення судом факту перебування особи в момент вчинення розглядаємого злочину, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, шляхом дослідження всієї сукупності доказів, а не виключно результатами відповідного огляду, дійшов висновку, що результати огляду ОСОБА_15 на стан наркотичного спяніння, отримані в порядку передбаченого розділом II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, спростовуючи версію захисника про порушення процедури отримання доказів, а саме проведення медичного освідування ОСОБА_15 на стан наркотичного сп`яніння, недопустимість як доказу висновок спеціаліста без висновку експерта, оскількиз матеріалів справи не вбачається належних, достатніх доказів на підтвердження факту відібрання біологічного матеріалу у підзахисного, суд з посиланням на правові позиції Верховного Суду (постанова від 24.02.2020 у справі № 473/2872/18) зазначив про те, що процедура медичного огляду ОСОБА_15 на стан наркотичного сп`яніння не є слідчою дією у розумінні вимог статей 214, 223 КПК України, а тому не має підстав недовіряти результатам дослідження та визнавати висновки лікаря нарколога недопустимим доказом.

На підтвердження своїх висновків, суд послався також на постанову Верховного Суду від 20.09.2022 у справі № 711/2189/21 (провадження № 51-1704км22) та висновки Верховного Суду, які викладені у постановах №672/1402/17, №643/20474/15-к щодо достовірності акту, який підтверджує стан сп`яніння особи, а саме, що «вчинення кримінального правопорушення у стані сп`яніння може бути підтверджено висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, який долучений до матеріалів кримінального провадження.

Із пояснень у судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_16 вбачається, що він працює лікарем КНП «Кіровоградський обласний наркологічний диспансер» КОР та 14.12.2022 року оглядав ОСОБА_15 . Підставою для проведення огляду була підозра працівника патрульної поліції, що ОСОБА_6 перебуває під дією психоактивних речовин. Огляд на стан сп`яніння проводився на підставі Інструкції і наказу Міністерств охорони здоров`я та Міністерства внутрішніх справ. Спочатку встановлюється особа, коли і ким доставлена особа та хто проводить дослідження. В подальшому проводився зовнішній огляд особи та низка неврологічних тестів для з`ясування, які саме ознаки алкогольного чи наркотичного сп`яніння має особа. Для того, щоб виявити чи спростувати стан наркотичного сп`яніння у особи була відібрана сеча. Після дослідження тіла, досліджується повітря, опитується особа, чи приймає вона якісь речовини. Після всього цього оформлюється сеча, дві проби. Відбирається два контейнери, яка ним опечатується. Один контейнер досліджується одразу, а інший зберігається в їхній лабораторії в певних умовах три місяці для можливої перепровірки. Коли лабораторія надає своє заключення, він повинен зробити висновок. Всі ці дії були здійснені щодо ОСОБА_6 і встановлено стан наркотичного сп`яніння - амфетамін. В лабораторію він передав сечу ОСОБА_6 . На що отримав заключення в якому зазначено, що на основі біологічного середовища сечі виявлено метамфетамін.

Крім того, Верховний Суд у вищевказаних рішеннях висловив позицію, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного, наркотичного сп`яніння якимось певним видом доказів.

Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи із положень ст. ст. 84, 92, 94 КПК України, шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів, зокрема і показань свідків, з огляду на що, відсутність відповідного висновку експерта в даному провадженні, не є процесуальною перешкодою до визначення ознак стану наркотичного сп`яніння як кваліфікуючої, у разі встановлення цієї обставини за результатами оцінки всієї сукупності доказів щодо встановлення такого стану.

Як вбачається з оскаржуваного вироку обвинувачений ОСОБА_15 та його захисник не оспорювали обставини ДТП, які викладені в обвинувальному акті, зокрема дату, час та місце пригоди, а також винуватість ОСОБА_15 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що призвело до заподіяння потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Отже, дослідивши вказані докази, надавши кожному з них оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України.

При цьому суд першої інстанції, спростовуючи твердження сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_15 за ч.1 ст. 286-1 КК України, оскільки акт огляду та висновок лікаря-нарколога ОСОБА_16 від 16.12.2023 є недопустимим доказом, визнав, що медичний висновок та акт огляду, у сукупності з поясненнями лікаря нарколога, узгоджуються між собою, не містять суперечностей, і підтверджують факт керування ОСОБА_15 автомобілем у стані наркотичного сп`яніння.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд, на думку колегії суддів, дотримався визначеного кримінальним процесуальним законом стандарту доведення винуватості поза розумним сумнівом.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку в цій частині (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_15 , як і на правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 286-1 КК України.

Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК України судом допущено не було, вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Під час розгляду цього кримінального провадження були предметом ретельної перевірки судом першої інстанції доводи сторони захисту, які по суті та змісту аналогічні тим, які зазначені у апеляційній скарзі.

Щодо процедури отриманні таких даних, то як правильно зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному захисником вироку, кваліфікуюча ознака, а в даному випадку стан наркотичного сп`яніння повинен встановлюватись, не лише висновком експерта, а в комплексі з іншими доказами, оцінка яких є прерогативою суду.

Дані, які містяться у акті медичного огляду ОСОБА_15 , висновку лікаря ОСОБА_16 та його показаннях, на підставі ст. 84 КПК України є процесуальними джерелами доказів, якими обґрунтовано вирок, підстав не довіряти їм немає.

Колегія суддів вважає, що вони абсолютно обґрунтовано покладені місцевим судом в основу вироку та по суті спростовують версію ОСОБА_15 та його захисника про відсутність доказів для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 286-1 КК України.

При встановлених судом першої інстанції обставинах цієї справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що дії ОСОБА_15 обґрунтовано отримали юридичну кваліфікацію за ч.1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника про те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є неправильними і такими, що не відповідають фактичним обставинам цієї справи, оскільки не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, констатуються стороною захисту формально, по суті спростовується змістом оскаржуваного вироку та матеріалами кримінального провадження.

Крім того, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_15 покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України є законними, обґрунтованими та відповідає принципам справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації та невідворотності покарання.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги представника ТДВ «СК «КРЕДО» та захисника ОСОБА_15 в частині вирішення судом цивільного позову, то колегія суддів приходить до такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно приписів ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, загальними вимогами цивільного процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Вирішуючи цивільний позов, суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

При вирішенні цивільного позову потерпілої до ОСОБА_6 та до МТСБУ таких вимог закону місцевим судом дотримано не було в повному обсязі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілою ОСОБА_9 було заявлено цивільний позов про стягнення на її користь з ОСОБА_15 113 562 грн. 93 коп., з яких: 48 418,75 грн. це втрачений заробіток та 62 396, 21 грн. сума, що перевищує ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну; 2104 грн. 3% річних; 643,97 грн. інфляційні витрати та про стягнення з ТДВ «СК «КРЕДО» на її користь 184 687, 88 грн., з яких: 150 000 грн. страхова сума за шкоду, заподіяну майну; 34 687, 88 грн. страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю; 59 241, 79 грн. пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ; 4023 грн. 3% річних; 1444, 79 грн. інфляційні витрати.

Місцевий суд обґрунтовано встановив, що на момент вчинення ДТП цивільноправова відповідальність пасажира автомобіля «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , не була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому на ТДВ «СК «КРЕДО» покладено обов`язок відшкодувати шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

Загальна сума підтверджених витрат на лікування потерпілої ОСОБА_9 судом визначена відповідно до поданих позивачем чеків.

Відповідач ТДВ СК «КРЕДО» не погоджувався із таким розрахунком, подаючи відзив на позовні заяви, оскільки з пред`явлених ОСОБА_9 документів вбачалось, що вони містять витрати не тільки на медичні препарати.

Також місцевий суд у своєму рішенні вказав, що цивільний позов потерпілої до обвинуваченого підлягає повнюстю до задоволення, хоча і обвинувачений визнав його частково.

Однак, таке узагальнене посилання суду без безпосереднього дослідження витрат на лікування, втраченого заробітку та доказів, які їх підтверджують в конкретно визначених розмірах, не може вважатись достатнім під час визначення розміру матеріальної шкоди, що підлягає стягненню як з ОСОБА_15 так і з ТДВ СК «КРЕДО».

Оскільки висновок місцевого суду про відшкодування матеріальної шкоди зроблено без належного з`ясування доведеності підстав і розміру цих позовних вимог, а саме не дослідженні лікарські висновки та призначення лікарем лікування, підстави для прийнятя тих чи інших препаратів, то таке рішення не може вважатися законним та обґрунтованим.

Крім цього, слушними є доводи апеляційної скарги цивільного відповідача про неправильне застосування норми матеріального права під час вирішення питання про відшкодування шкоди заподіяної майну транспортному засобу.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, а саме висновку експерта № СЕ-19/112-23/42-АВ від 16 січня 2023 року вартість матеріального збитку завданого в результаті пошкодження автомобіля марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 212 396, 21 грн.

При цьому експерт виходив із того, що ринкова вартість вказаного автомобіля станом на 16 січня 2023 року становила саме таку суму, тоді як вартість відновлювального ремонту складає 215 165, 90 грн., що перевищує ринкову вартість автомобіля, і в цьому випадку відновлення автомобіля є економічно недоцільним.

Враховуючи наведене, місцевий суд прийняв рішення про стягнення з ТДВ СК «КРЕДО» та обвинуваченого ОСОБА_15 на користь ОСОБА_9 вищевказаної страхової виплати за шкоду заподіяну майну в розмірі ринкової вартості пошкодженого автомобіля, в сумі 212 396, 21 грн. грн, тобто у повному обсязі, при цьому повернувши пошкоджений траспортний засіб внаслідок ДТП власнику ОСОБА_13 .

Однак, з урахуванням усталеної практики Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року (справа № 125/1216/20 провадження № 14-25цс23) таке рішення, прийняте без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу і з одночасним залишенням автомобіля у власності позивача, є необґрунтованим та суперечить положенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Більш того, відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , ТЗ «ChevroletAveo», д.р.н. НОМЕР_2 власником є ОСОБА_13 , ніяких документів про перехід права власності до ОСОБА_9 не надано. Документів, які б посвідчували право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину) також не надано. А отже, позивач, з урахуванням підпунктів «б» і «г» п. 35.2 Закону є неналежною особою для отримання страхового відшкодування. Окрім того, 21.12.2023 на адресу ТДВ «СК «КРЕДО» надійшла заява про виплату страхового відшкодування від ОСОБА_13 , який є власником «ChevroletAveo» д.р.н. НОМЕР_2 , а отже, є особою, яка за Законом має право на отримання страхового відшкодування у зв`язку з ДТП від 14.12.2022, що є предметом даного розгляду.

Крім того, суд першої інстанції, відповідно до ст. 94 КПК України, на обґрунтування свого рішення про стягнення із обвинуваченого та ТДВ СК «КРЕДО» коштів у рахунок відшкодування завданої шкоди не навів у вироку жодного доказу й розрахунку сум, присуджених на користь потерпілої ОСОБА_9 . Отже, суд належно не виконав положень статей 370, 374 КПК України.

Також, колегія суддів вважає передчасною позицію суду першої інстанції про обов`язковість стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат.

Отже, оскільки, судом першої інстанції не було належним чином дослідженні докази на підтвердження цивільного позову ОСОБА_9 , то пеляційний суд позбавлений можливості надати оцінку на підтвердження чи спростування апеляційних вимог ТДВ СК «КРЕДО» та захисника обвинуваченого.

Враховуючи вищевикладене, вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди з ТДВ СК «КРЕДО» та обвинуваченого ОСОБА_6 не відповідає приписам КПК України, ЦПК України та висновків Великої Палати Верховного Суду, а допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону у силу положень ч. 1 ст. 412 КПК є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст. 409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із ч.1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст.7 цього Кодексу.

Колегія суддів позбавлена можливості винесення кінцевого рішення в частині цивільного позову у даному кримінальному провадженні, оскільки відповідно до п.19 ч.1 ст. 7, ч. 2, ч. 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження та докази, які не досліджувалися судом першої інстанції лише за клопотанням учасників судового провадження.

Разом з тим, клопотання щодо дослідження доказів в частині вирішення цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди в суді апеляційної інстанції не заявлялись.

Колегія суддів вважає, що, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.15, п.16 ч.1 ст.7 КПК України, ч.6 ст.22 КПКУкраїни та ст. 23 КПК України, вирок підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову про стягнення матеріальної шкоди і призначення нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ч.2 ст.376, 404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_17 адвоката ОСОБА_7 та апеляційну скаргу представника ТДВ СК «КРЕДО» ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 лютого 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_6 та ТДВ СК «КРЕДО» скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошеннята може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: