КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 31 жовтня2024 року, апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2024 року, відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Талгар Алматинської області, Республіка Казахстан, громадянина Республіки Казахстан, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 04.06.2020 № 671-ІХ), ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 (в редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 22.11.2018 № 2617-VIII) КК України,

за участі: прокурора в режимі відеоконференцзв`язку захисника підозрюваного перекладача ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_6 ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління НП України ОСОБА_10 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 30 серпня 2024 року включно, одночасно визначено заставу у межах 3 506, 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 10 616 925, 00 грн., та покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необгрунтованною та невмотивованою, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків слідчого судді фактичним обставинам провадження.

На думку захисника, ОСОБА_6 не набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, оскільки йому не вручено повідомлення про підозру відповідно до імперативних вимог, передбачених ст. 29 КПК України.

Зокрема, ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру на українській мові, при цьому підозрюваний народився в Республіці Казахстан та є громадянином Росії. Незважаючи на те, що ОСОБА_6 понад десять років проживає в Україні, він не має достатнього рівня знання української мови для розуміння юридичної термінології.

Крім того, ОСОБА_6 не вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного в кримінальному провадженні.

Також вважає, що підозра є необгрунтованною, з огляду на те, що інкриміновані ОСОБА_6 дії не містять суб`єктивних та об`єктивних ознак кримінального правопорушення.

Звертає увагу на те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2022 року кримінальне провадження № 0000134 від 30.07.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 366 КК України, закрито на підставі ч. 9 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування.

Не зважаючи на те, що строк досудового розслідування у кримінальному провадженні закінчився, орган досудового розслідування, провів обшук за місцем проживання ОСОБА_6 та вручив йому повідомлення про підозру.

Окрім того, постановою старшого слідчого в ОВС ОСОБА_11 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 , у вказаному кримінальному провадженні досудове розслідування зупинено.

Захисник вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні, затримання ОСОБА_6 є незаконним, а визначений розмір застави є завідомо непомірним.

Посилається на те, що ОСОБА_6 має на утриманні неповнолітнього сина, вагітну цивільну дружину та її батьків, які потребують догляду.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення прокурора, на думку якого ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 30 липня 2019 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000134, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190,, ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 367, ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 366, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 205-1, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255 КК України.

03 липня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 04.06.2020 № 671-ІХ), ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 (в редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 22.11.2018 № 2617-VIII) КК України.

04 липня 2024 року старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління НП України ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням застави в розмірі 10 616 927 гривень.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2024 року клопотання слідчого задоволено.

Таке рішення слідчого судді колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ст. 177 КПК України метою і підставами застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності усі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені у клопотанні слідчого підстави для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірено при розгляді клопотання. При цьому допитано підозрюваного, вислухано думку прокурора та позицію захисників, з`ясовано інші обставини, які мають значення при вирішенні питання застосування запобіжного заходу.

Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав для застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного до вчинення зазначеного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, а також дані про його особу, в їх сукупності.

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255 (в редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 04.06.2020 № 671-ІХ), ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 (в редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 22.11.2018 № 2617-VIII) КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, слідчим суддею зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

Зокрема, дослідивши клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, слідчий суддя правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

З огляду на наведені у клопотанні слідчого докази у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень. Поняття «обґрунтована підозра», згідно приведеного висновку в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що необхідні для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення особі. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення особі обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав осіб.

За результатами апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на непричетність ОСОБА_6 до кримінальних правопорушень, у вчиненні яких йому повідомлено про підозру, а тому відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є необґрунтованим.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та розгляду кримінального провадження по суті.

З матеріалів судового провадження вбачається, що органом досудового розслідування доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які оцінено слідчим суддею в межах КПК України, наданих на даній стадії кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі викладеного, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів, приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зокрема, можливість ОСОБА_6 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, інших часників кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги захисника з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки, наявність існування вказаних ризиків підтверджується матеріалами провадження.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Посилання в апеляційній скарзі на позитивні дані, що характеризують особу підозрюваного, який має на утриманні неповнолітнього сина, вагітну цивільну дружину та її батьків, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_6 може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України і не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

За таких обставин, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини визначені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені слідчим і прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами провадження.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що інші менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Дані, на які посилається в апеляційній скарзі захисник і які б беззаперечно унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою матеріали судового провадження не містять.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_6 не набув статусу підозрюваного, оскільки повідомлення про підозру вручено на українській мові, якою підозрюваний не володіє, не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді, яка уже на час апеляційного розгляду втратила свою чинність.

З матеріалів судового провадження убачається, що при врученні повідомлення про підозру 03 липня 2024 року, ОСОБА_6 , який проживає на території України упродовж десяти років, не заявляв про те, що українською мовою не володіє і йому не зрозуміло зміст врученої підозри. При цьому від підпису про отримання підозри відмовився у присутності понятих та захисника ОСОБА_13 , який теж не вказував про порушення прав підозрюваного (а.с. 129, т. 3).

Окрім того, слід зазначити, що дотримання вимог КПК України при врученні повідомлення про підозру може бути предметом окремого оскарження відповідно до положень ст. 278 КПК України, розгляд якої здійснюється в порядку п. 10 ст. 303 КПК України.

Щодо доводів захисника про необґрунтованість розміру застави, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Слідчий суддя правильно визначив розмір застави підозрюваному, оскільки розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя врахував при цьому існуючі ризики, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу підозрюваного у їх сукупності, та обґрунтовано визначив заставу у розмірі 3 506, 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що належним чином гарантуватиме та забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків у випадку внесення застави.

Крім того, на час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 внесено заставу та його звільнено з-під варти.

Твердження апелянта щодо незаконності затримання ОСОБА_6 , підлягає розгляду в порядку ст. 206 КПК України.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дослідив усі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення відповідно до вимог ст. 370 КПК України, а зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження.

Разом із тим, у кримінальному провадженні виконуються вимоги, передбачені ст. 290 КПК України, та на час розгляду апеляційної скарги оскаржувана ухвала втратила свою чинність, а колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не виявлено і не вбачаються такі зі змісту апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 376 404, 405, 418, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2024 року, відносно ОСОБА_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 757/30082/24-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_17

Провадження № 11сс/824/4954/2024 Доповідач: ОСОБА_1

Категорія ст.183 КПК України