Справа № 147/1033/24
Провадження № 1-кп/147/92/24
ВИРОК

іменем України

02 серпня 2024 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

розглянувши без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт та додані до нього матеріали у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000035 від 02.07.2024 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, раніше судимого: 01.11.2022 Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень; 28.04.2023 згідно ухвали Тростянецького районного суду, несплачену суму штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, замінено на покарання у виді 240 (двісті сорок) годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 01.11.2022 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. 28.04.2023 згідно ухвали Тростянецького районного суду, несплачену суму штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, замінено ОСОБА_3 на покарання у виді 240 (двісті сорок) годин громадських робіт.

Так, 31.05.2023 ОСОБА_3 , будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, після видачі направлення 09.05.2024 до Тростянецької селищної комунальної установи з благоустрою, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , для відбування призначеного судом покарання у визначені графіком виходу на громадські роботи дні, а саме: 13.05.2024, 14.05.2024, 15.05.2024, 16.05.2024, 17.05.2024, 20.05.2024, 21.05.2024, 22.05.2024, 23.05.2024, 24.05.2024, 27.05.2024, 28.05.2024, 29.05.2024, 30.05.2024, 31.05.2024 для відпрацювання громадських робіт не з`явився без поважних причин.

Крім цього, ОСОБА_3 повинен був приступити до відбуття громадських робіт з 01.06.2024 по 30.06.2024, а саме до вирубки та збирання порослевих, дикоростучих, сухостійких пагонів дерев та кущів на сільському кладовищі АДРЕСА_1 , однак ОСОБА_3 у визначені графіком виходу на громадські роботи дні, а саме: 03.06.2024, 04.06.2024, 05.06.2024, 06.06.2024, 07.06.2024, 10.06.2024, 11.06.2024, 12.06.2024, 13.06.2024, 14.06.2024, 17.06.2024, 18.06.2024, 19.06.2024, 20.06.2024, 21.06.2024, 24.06.2024, 25.06.2024, 26.06.2024, 27.06.2024, 28.06.2024 для відпрацювання громадських робіт не з`явився без поважних причин.

Станом на 02.07.2024 засуджений ОСОБА_3 не відпрацював жодної години громадських робіт із запланованих 240 годин.

Органом досудового розслідування вищевказані дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 389 КК України ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Зазначені обставини були встановлені органом досудового розслідування, учасниками судового провадження не оспорюються, про що подана відповідна заява обвинуваченого ОСОБА_3 за участю захисника - адвоката ОСОБА_4 , в якій обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України, та повідомив, що ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження. Крім того, обвинувачений та захисник не заперечували та надали згоду на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Обвинувальний акт розглядається у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до ч.2 ст. 382 КПК України.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та правильної кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 389 КК України, а саме - ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначанні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є кримінальним проступком, раніше судимий, неодружений, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставиною, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено. При цьому суд виключає з обвинувачення, зазначену в обвинувальному акті як обтяжуючу покарання обставину рецидив кримінальних правопорушень. Вказане рішення зумовлено тим, що відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. В даному випадку вчинення обвинуваченим нового умисного кримінального правопорушення у виді ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт вплинуло взагалі на кваліфікацію дій ОСОБА_3 як кримінально-караних та потягло притягнення його до кримінальної відповідальності, утворило склад кримінального правопорушення, в тому числі і із спеціальним суб`єктом вже засудженою особою, що беззаперечно відноситься до ознак, що впливають на кваліфікацію та не підлягають повторному врахуванню судом у відповідності до ч. 4 ст. 67 КК України.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення й запобігання вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкцією частини статті, за якою інкриміновано його діяння у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, оскільки така міра покарання сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, тобто формування в неї звички законослухняної поведінки й не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Окрім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_3 раніше був засуджений вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 01.11.2022 за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, з урахуванням ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області від 28.03.2023 до покарання у виді громадських робіт 240 годин. Після постановлення вказаного вироку, та до повного відбуття покарання ОСОБА_3 вчинив новий кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.389 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком (ч.4 ст.71 КК України).

Касаційний суд у постанові від 01.03.2023 за результатами розгляду справи №758/15350/21 зауважив, що у разі коли за попереднім вироком особі призначено покарання, яке слід відбувати реально, під час постановляння нового вироку із застосуванням положень ст.71 КК України суд не може звільнити обвинуваченого від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Таким чином, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 вчинив нове кримінальне правопорушення, не відбувши повністю покарання за попереднім вироком, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді обмеження волі та на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків повністю приєднати не відбуту частину покарання за вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 01.11.2022, з урахуванням ухвали Тростянецького районного суду Вінницької області від 28.03.2023 у виді 240 годин громадських робіт, що не відбуті у повному обсязі (240 годин), з урахуванням вимог п.4 ч.1 ст.72 КК України (одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт) що становить 30 днів обмеження волі та остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) року 30 (тридцять) днів обмеження волі.

Суд вважає, що таке покарання для обвинуваченого ОСОБА_3 буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вчиненим кримінальним правопорушенням майнову шкоду не завдано.

Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід не обирався, підстави для його обрання до набрання вироком законної сили відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 381, 382 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст. 71, п.4 ч.1 ст.72 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати не відбуту частину покарання за вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 01 листопада 2022 року та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) року 30 (тридцять) днів обмеження волі.

Початок строку відбуття покарання у виді обмеження волі за даним вироком рахувати з моменту прибуття засудженого до виправного центру та постановки на облік.

Відповідно до ч.1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку не пізніше наступного дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасниками кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1