Справа №949/1795/24
Провадження №1-кп/949/306/24
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

02 жовтня 2024 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Дубровиця в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 від 04 січня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2024 року до Дубровицького районного суду Рівненської області надійшли матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України із затвердженим 30 вересня 2024 року обвинувальним актом.

Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року призначено підготовче судове засідання на 02 жовтня 2024 року на 09 год. 10 хв.

Крім того, разом з матеріалами кримінального провадження прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 до суду подано клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим та доведеним під час досудового розслідування ризикам.

Вказує, що наведені ним у клопотанні обставини дають підстави вважати, що обвинувачений, в разі не продовження стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути його притягнення до кримінальної відповідальності, незаконно впливати н інших учасників кримінального провадження, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку із чим є необхідність у продовженні йому строку тримання під вартою на 60 днів.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні підтримав клопотання та просив суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою з підстав, зазначених у клопотанні та зауважив, що з врахуванням всіх встановлених у кримінальному провадженні обставин, є всі підстави стверджувати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Захисник - адвокат ОСОБА_4 щодо клопотання прокурора про продовження її підзахисному ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не заперечила, та звернула увагу на те, що обвинувачений є військовослужбовцем, що, в подальшому, слугуватиме його виправданню.

Обвинувачений ОСОБА_5 повністю підтримав позицію свого захисника.

Потерпіла ОСОБА_8 та її представник - адвокат ОСОБА_7 не заперечили щодо задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою.

Заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини "Тейс проти Румунії", автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи перешкоджати встановленню істини у справі іншим чином.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

У судовому засіданні встановлено, що в рамках кримінального провадження №0000006 від 04 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України обвинуваченому ОСОБА_5 05 січня 2024 року ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалами слідчих суддів Дубровицького районного суду Рівненської області ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 29 лютого 2024 року, 02 квітня 2024 року, 29 травня 2024 року, 03 липня 2024 року неодноразово продовжувався, а також ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04 жовтня 2024 року включно.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд, при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, враховує положення статей 368, 369, 371, 374 КПК України, змістом яких передбачено, що надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії постановлення вироку. Зазначене свідчить про те, що суд на стадії проведення підготовчого судового засідання не може робити висновок щодо "обґрунтованості підозри" шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини.

На думку суду, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також посилання прокурора в клопотанні на матеріали можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованих кримінальних правопорушень. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів.

Таким чином, суд, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначає, що причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу з огляду потреб судового розслідування.

Так, у клопотанні прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор зазначає, що злочин, який інкримінується ОСОБА_5 відноситься до категорії особливо тяжких та передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. При цьому, обвинувачений зареєстрований та фактично проживає на території Житомирської області, являється військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 , підрозділи якої систематично переміщуються по території України як у зону бойових дій, так і до місця розміщення різних навчальних полігонів.

Враховуючи характер та специфіку проходження військової служби, обвинувачений, з метою уникнення покарання, може бути переведений до іншої військової частини або іншої місцевості, у тому числі відправлений для виконання завдань у зону бойових дій.

За таких обставин, на переконання прокурора, обвинувачений може покинути межі Рівненської області, що стане перешкодою для подальшого судового розгляду у даному кримінальному провадженні.

Також на території Рівненської області обвинувачений не має власного житла для проживання.

Вказані обставини, на думку сторони обвинувачення, є вагомим психологічним фактором, який може сприяти переховуванню обвинуваченого від суду.

Отже, у судовому засіданні прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто обвинувачений без застосування до нього запобіжного заходу зможе переховуватися від суду.

Зважаючи на наведені обставини, суд переконується в тому, що обвинувачений, перебуваючи на волі зможе залишити місце проживання та ймовірніше за все прийме спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яжинський проти Польщі" ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу.

При цьому, прокурор звертає увагу на те, що обвинуваченому достеменно відомо про анкетні дані військовослужбовців, які є свідками у даному кримінальному провадженні та які в подальшому підлягають допиту судом під час розгляду провадження по суті.

Також враховуючи специфіку військової служби, що полягає у повсякденній комунікації між різними військовослужбовцями підрозділу, а також можливість видачі обвинуваченому зброї та боєприпасів, необхідних для несення військової служби, в разі не продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останній буде систематично контактувати з вказаними свідками, а тому, з метою уникнення відповідальності за вчинення інкримінованого йому злочину, може прямо (особисто) чи опосередковано (за допомогою сторонніх осіб) незаконно чинити тиск на свідків з метою вплинути на їх свідчення, зміни показань тощо.

Отже, суд, з огляду на вказане, з урахуванням, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 наразі лише призначений до розгляду, вважає, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на свідків, з метою переконання або змушення останніх надати покази в вигідному для себе аспекті є реальним.

Разом з тим, прокурор зазначає, що згідно службової характеристики, обвинувачений ОСОБА_5 за час проходження військової служби зарекомендував себе посередньо, важко справляється із завданнями, які потребують організаторських здібностей, не проявляє ініціативу, коли цього потребує обстановка. Службові обов`язки виконує, але потребує постійного контролю з боку старших начальників.

Також, згідно вимоги про судимість встановлено, що обвинувачений раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Враховуючи викладене, а також те, що інкримінований обвинуваченому злочин, вчинений ним у стані алкогольного сп`яніння, то на думку сторони обвинувачення, це свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого і за даних обставин, в разі незастосування (не продовження) відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, що, у свою чергу, на думку суду, підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, вказані ризики існують та вони не зменшилися за період застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжують бути актуальними. Водночас, перебування обвинуваченого на волі призведе до неможливості повного та об`єктивного судового розгляду з вищенаведених причин.

У ході розгляду клопотання судом не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, також судом не отримано відомостей, щодо іншого комплексу обставин, які би переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Таким чином, наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Враховуюче вищевикладене, з метою забезпечення обвинуваченому покладених на нього процесуальних обов`язків, а також відсутність підстав для скасування запобіжного заходу, суд вважає необхідним клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу задоволити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строків, встановлених ст. 197 КПК України.

Водночас, враховуючи, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 спричинив загибель людини, суд вважає необхідним не визначати розмір застави на підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 314, 315, 376, 395 КПК України суд,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000006 від 04 січня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - задоволити.

Продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України на строк 60 днів, тобто з 02 жовтня 2024 року до 01 грудня 2024 року включно.

Копію ухвали направити до ДУ "Рівненський слідчий ізолятор" для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, що перебуває під вартою - з моменту вручення копії ухвали.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1