ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

31 липня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/14719/19

Провадження № 11-кп/4820/517/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Хмельницькому в режимі відеоконференції клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час підготовки до апеляційного розгляду за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 червня 2024 року в об`єднаномукримінальному провадженні № 0006690, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.10.2018, та № 0000398, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.09.2021, яким зокрема ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Підбуж Дрогобицького району Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 4 статті 190 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 червня 2024 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 4 статті 190 КК України, та йому призначено покарання за ч. 4 ст.190 КК України в редакції Закону №2341-ІІІ від 05.04.2001 у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років, з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна, за виключенням житла; за ч.2 ст.190 КК України в редакції Закону №2341-ІІІ від 05.04.2001 звільнено від покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України.

До набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вимоги апеляційних скарг та доводи клопотання

На зазначений вирок обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 03.07.2024, 11.07.2024 та 12.07.2024 відповідно подали апеляційні скарги.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 26 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження за поданими скаргами.

24 червня 2024 року ОСОБА_6 через начальника ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» звернувся до суду з клопотанням про заміну запобіжного заходу. Клопотання надійшло на адресу апеляційного суду 25 липня 2024 року.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить замінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт через погіршення його самопочуття.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник у судовому засіданні підтримали клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Обвинувачений зазначив, що в СІЗО знаходиться з 2016 року, майже все життя провів у тюрмі, стан його здоров`я погіршився, він все визнав, що вчинив, так склалися обставини.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого, вважає, що суд доцільно продовжив обвинуваченому запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Заслухавши учасників судового провадження та перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до вимог ч.1 ст.401 КПК України суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття апеляційного провадження за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції:

1) надсилає копії ухвали про відкриття апеляційного провадження учасникам судового провадження разом з копіями апеляційних скарг, інформацією про їхні права та обов`язки і встановлює строк, протягом якого можуть бути подані заперечення на апеляційну скаргу;

2) пропонує учасникам судового провадження подати нові докази, на які вони посилаються, або витребовує їх за клопотанням особи, яка подала апеляційну скаргу;

3) вирішує інші клопотання, в тому числі щодо обрання, зміни або скасування запобіжного заходу;

3-1) вирішує клопотання щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції;

4) вирішує інші питання, необхідні для апеляційного розгляду.

Зі змісту частин 1-3 статті 331 КПК України вбачається, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статей 194, 199 КПК, продовжуючи строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний встановити наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

У цьому кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2 та 4 статті 190 КК України, ухвалено вирок, яким ОСОБА_6 визнано винним та призначено покарання за частиною 4 статті 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна, за виключенням житла, за частиною 2 статті 190 КК України звільнено від покарання на підставі частини 5 статті 74 КК України. До набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вирок не набрав законної сили.

Зібрані матеріали кримінального провадження та обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 , який ще не набрав законної сили, є достатніми для висновку суду щодо існування обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення за частинами 2, 4 статті 190 КК України.

Відповідно до частини 2 статті 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до частини 5 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є зокрема, ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Колегія суддів враховує ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень та їх суспільну небезпеку, суворість покарання, що загрожує особі у разі набрання вироком законної сили (позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна, за виключенням житла), відомості про особу обвинуваченого, який не працевлаштований та вже раніше був неодноразово судимий, у тому числі за аналогічні злочини проти власності, окрім того, ОСОБА_6 обвинувачується у створенні організованої злочинної групи під час перебування у Державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор», у розробці злочинного плану заволодіння майном громадян шляхом обману.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що викладені вище обставини свідчать про існування ризиків переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та вчинення іншого кримінального правопорушення, зокрема з метою отримання засобів для проживання.

Найбільш вагомими факторами при оцінці ризику переховування є дані про особистість підозрюваного, обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

Твердження обвинуваченого щодо його довгого тримання під вартою колегія суддів бере до уваги, однак вважає, що лише застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є дієвим в усуненні ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Докази щодо погіршення здоров`я ОСОБА_6 , неможливості перебування в умовах слідчого ізолятору та потреби проходження лікування у закладах охорони здоров`я апеляційному суду не надавалися, а тому колегія суддів не бере відповідні твердження обвинуваченого до уваги.

Незважаючи на те, що згідно з практикою ЄСПЛ за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і цілодобовий домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Манчіні проти Італії»), колегія суддів, з урахуванням встановлених вище ризиків за статтею 177 КПК України, не знаходить переконливими доводи обвинуваченого щодо необхідності та можливості зміни йому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Отже, з урахуванням встановлених вище обставин та відповідної практики ЄСПЛ, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

На підставі викладеного, керуючись статтями 331, 401 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу.

Залишити обвинуваченому ОСОБА_6 у запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначений вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 червня 2024 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядкуне підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2