ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/6272/24

Провадження № 1-в/210/1011/24

12 листопада 2024 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції (дистанційного провадження), подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_6 , та спостережної комісії, на засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополя, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, до арешту не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого до арешту за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого 08 грудня 2017 року вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, за ст.121 ч.2 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України, до покарання у виді 06 років позбавлення волі. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зараховано строк попереднього ув`язнення, починаючи з 11 жовтня 2016 року до 09 грудня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2018 року, вирок від 08 грудня 2017 року скасовано в частині призначеного покарання. Вважається засудженим за ст.121 ч.2 КК України, до покарання у виді 07 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишено без змін,

про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення, -

В С Т А Н О В И В:

До Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_6 , та спостережної комісії, на засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення.

В обґрунтування подання начальник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_6 зазначив, що засуджений станом на 26 вересня 2024 року відбув 2/3 строку покарання, за період строку відбування покарання засуджений порушував установлений порядок відбування покарання, однак стягнення є погашеними у встановленому законом порядку. На теперішній час характеризується позитивно, за сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці та праці на виробництві заохочений 5 разів. По прибуттю до установи та на теперішній час засуджений офіційно працевлаштований на виробництві установи в цеху «РМЦ» різноробітником. У вільний від праці на виробництві установи час виявляє бажання та активно бере участь у роботах з благоустрою установи і прилеглих до неї територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або допоміжних робіт із забезпечення установи продовольством. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Засуджений дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядку дня установи, підтримує позитивні взаємовідносини з іншими засудженими, виконує законні вимоги адміністрації, ввічливо ставиться до персоналу установи виконання покарань, бере активну участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, бере активну участь в інших заходах соціально-вихованого характеру, під час відбування покарання здобув професійно-технічну, та неформальну освіту на платформі «Prometheus», сумлінно дотримується трудової дисципліни.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_6 , та спостережної комісії про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , обґрунтовуючи тим, що останній не довів своє виправлення.

Засуджений ОСОБА_4 підтримав подання адміністрації колонії та просив суд його задовольнити.

Представник адміністрації колонії підтримав подання та посилаючись на обґрунтування наведені в ньому просив суд його задовольнити.

Суд, вислухавши, прокурора, засудженого, представника адміністрації колонії, дослідивши подання, особову справу засудженого, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі (ч.2, п.2 ч.3 ст.81 КК України).

За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26 квітня 2002 року).

Про необхідність перевірки під час розгляду питання щодо можливості умовно-дострокового звільнення засудженого обставин його поведінки, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання свідчить і пункт 6.8. Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої Наказ Міністерства юстиції України 08 червня 2012 року №847/5, відповідно до якого на засудженого, стосовно якого прийнято позитивне рішення про подання матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 Кримінального кодексу України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 Кримінального кодексу України), підрозділ готує до суду подання,яке містить анкетні дані, у тому числі про наявність чи відсутність непогашених та незнятих судимостей, про відбуту частину строку покарання, поведінку, ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання, до якого долучаються висновок комісії установи (СІЗО), характеристика на засудженого, дані про достроково не зняті або не погашені у встановленому законом порядку стягнення, зазначені в абзацах четвертому, шостому - десятому частини першої статті 132 Кримінально-виконавчого кодексу України, протягом строку, визначеного статтею 134 цього Кодексу, та особова справа.

Отже, висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку. (Відповідні висновки наведені в узагальненні судової практики розгляду судами деяких питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, наведеному в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 квітня 2017 року).

На переконання суду аналогічний підхід має застосовуватися тим більше при вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого.

При цьому згідно роз`яснень, які містяться в п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26 квітня 2002 року відповідні висновки можуть бути зроблені після ретельного з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його намірів щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Як слідує зі змісту кримінального закону, положення про те, що засуджений довів своє виправлення, означає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.

Передумовою застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання згідно з ч.1 ст.81 КК України є фактичне відбуття засудженим певної частини покарання за відповідний злочин.

Разом з тим, підставами для такого звільнення є не лише фактичне відбуття засудженим певної частини покарання, а й доведення засудженим свого виправлення.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду клопотання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Судом досліджені характеризуючі матеріали на засудженого, висновок щодо ступеня виправлення засудженого та особова справа.

Так, ОСОБА_4 засуджений 08 грудня 2017 року вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, за ст.121 ч.2 КК України, із застосуванням положень ст.69 КК України, до покарання у виді 06 років позбавлення волі. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зараховано строк попереднього ув`язнення, починаючи з 11 жовтня 2016 року до 09 грудня 2016 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2018 року, вирок від 08 грудня 2017 року скасовано в частині призначеного покарання. Вважається засудженим за ст.121 ч.2 КК України, до покарання у виді 07 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишено без змін.

Вирок набрав законної сили 27 березня 2018 року.

Засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 07 травня 2018 року, а саме в ДУ «Дніпровська УВП (№4)» м. Дніпро, з 24 травня 2018 року в ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)».

На теперішній час засуджений характеризується позитивно, мав 6 стягнень, котрі є погашеними у встановленому законом порядку, 1 у 2018 році, 3 у 2020 році, в тому числі 1 раз поміщався до ДІЗО, 2 у 2021 році, також у виді поміщення до ДІЗО, має 5 заохочень: 15 січня 2020 року «За сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці»; 16 квітня 2021 року «За сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці на виробництві установи»; 24 жовтня 2022 року «За сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці згідно ст.118 ч.5 КВК України», 13 квітня 2023 року «За сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці згідно ст.118 ч.5 КВК України», 09 липня 2024 року «За сумлінне ставлення до праці на виробництві згідно ст.118 ч.1 КВК України».

Отже посилання ДУ «Криворізька виправна колонія (№80)» про доведеність виправлення ОСОБА_4 є сумнівними та суперечливими, а сумлінне ставлення до суспільно-корисної праці, що зазначено як підстави заохочень ОСОБА_4 , є обов`язками засуджених, встановленими КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України 28 серпня 2018 року №2823/5. На думку суду, заохочення ОСОБА_4 були зроблені адміністрацією установи з метою стимулювання його правослухняної поведінки, що не є ознакою виправлення засудженого.

Суд також зазначає, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.6 Кримінально-виконавчого кодексу України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.

Відповідно до Висновку щодо ступеня виправлення засудженого, із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи (за підсумком (загальним балом) розділів IІ-VI): засуджений ОСОБА_4 довів своє виправлення та може бути представлений до заміни покарання у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки набрав більше 65 балів, а саме 85 балів.

Вказане передбачено Методикою визначення ступеня виправлення засудженого, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України 19 січня 2023 року №294/5 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 19 січня 2023 року за №117/39173.

Проведеною 09 вересня 2024 року згідно наказу МЮУ від 27 листопада 2020 року №4121/5 оцінкою встановлено низький рівень ризику вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення.

Згідно Висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_4 засуджений працевлаштований, має дохід за лютий-червень 2024 року, за інший час відомості щодо доходу відсутні, будь-яких інших доказів працевлаштування засудженого ОСОБА_4 суду не надано.

Згідно частини 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На думку суду, звільнення від відбування покарання умовно-достроково з огляду на поведінку засудженого, який не довів свого виправлення, не буде гарантувати такої цілі покарання як кара, тобто не буде відповідати засадам призначення покарання, визначеним у ст.ст.50, 65 КК України.

Відповідно до ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією з головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто готовність до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Водночас, передумовою дострокового звільнення є саме «бездоганна» поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання і державні органи, які пов`язані із процесом виправлення та перевиховання засудженого та суд не мають підходити до цього питання формально.

Таким чином, встановлені судовим розглядом дані щодо обставин відбування ОСОБА_4 покарання не містять достатніх підстав для висновку щодо умовно-дострокового звільнення засудженого, адже відсутні факти, які б свідчили, що його поведінка та ставлення до праці набули таких позитивних, послідовних та сталих змін, що свідчать про його виправлення, з урахуванням строку призначеного покарання, має досить нетривалий характер, у зв`язку з чим, в задоволенні подання необхідно відмовити, оскільки воно є необґрунтованим, передчасним та має формальний характер.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.81 КК України, п.2 ч.1 ст.537, ст.539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№80)» ОСОБА_6 , та спостережної комісії, на засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим в тому ж порядку та термін, з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 12 листопада 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1