Справа № 932/5921/24
Провадження № 1-кс/932/2235/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло вищевказане клопотання, яке обґрунтовано наступним.

Так, у провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002387 від 13.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12.07.2024 року близько 23.00 годин водій ОСОБА_4 , не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та достатніх навиків водіння, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем «Mazda 3» р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , рухався в смт. Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області по вулиці Вознесенській з боку вулиці Широкої в напрямку вулиці Солідарності.

Під час руху ОСОБА_4 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи злочинну самовпевненість, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при виявлені попереду рухаючогося в попутному напрямку скутеру «Yamaha SA36», під керуванням водія ОСОБА_7 , та скутеру «Yamaha Next Zone ZR», під керуванням водія ОСОБА_8 , заходів для зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди не прийняв, та в районі, будинку АДРЕСА_2 скоїв з ними зіткнення.

Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 намагаючись зникнути с місця дорожньо-транспортної пригоди не зупиняючись продовжив свій рух далі, однак втративши контроль над керуванням автомобіля «Mazda 3» р.н. НОМЕР_1 , в районі б. 161 по вул. Солідарності в смт. Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області виїхав за межі проїзної частини дороги та скоїв наїзд на пеньок дерева і зупинився.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водію скутера «Yamaha SA 36», ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла: закритого перелому бічної кісточки лівого гомілковостопного суглобу; численних саден: на задній поверхні лівого ліктьового суглобу з переходом на плече та передпліччя, на передньо-внутрішній поверхні лівого променево-зап?ясткового суглобу з переходом на кисть, в проекції гребця лівої клубової кістки, на грудній клітині зліва по передньо-пахвовій лінії в проекції 6-го та 7-го ребра та на передній поверхні лівої гомілки у верхній третині, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день) п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. № 6-термін зрощення кісткової тканини понад 21-добу.

Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Mazda 3» р.н. НОМЕР_1 , не виконав вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху, невиконання якого находиться у причинному зв`язку з наслідками, що настали, а саме:

- п. 12.3-«У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

У вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14.08.2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Сторона обвинувачення просить застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово, оскільки встановлені ризики, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підозра є обґрунтованою.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний визнав підозру, просив застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт у вечірній та нічний час, оскільки працює, та має намір утримувати сім`ю та відшкодувати завдану шкоду.

Захисник підозрюваним не залучався.

Вислухавши пояснення прокурора та підозрюваного, ознайомившись із доводами клопотання, дослідивши додані до клопотання докази та здійснивши їх належну оцінку, слідчий суддя дійшов такого висновку.

За приписами ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, запобіжні заходи, є заходами забезпечення кримінального провадження та застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно вимог ч. 1, 3 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

За положеннями ч. 5 ст. 131 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до вимог, викладених у ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину. Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень.

У п. «с» §1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що законний арешт або затримання особи мають здійснюватися «за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення».

Дотримання стандарту доказування «обґрунтована підозра» оцінюється ЄСПЛ при встановленні порушення п. «с» §1 ст.5 та § 3 ст.5 конвенції щодо права на свободу та особисту недоторканність при затриманні особи та обранні стосовно неї запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням свободи. Уперше Суд дав визначення цьому стандарту в 1990 р. у рішенні у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom». Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Пізніше це визначення Суд не раз повторював при розгляді інших справ («Selahattin Demirtaє v. Turkey», п.161; «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan», п.88; «Erdagoz v. Turkey», п.51). Інакше кажучи, обмеження права на свободу та особисту недоторканність може мати місце лише за наявності обґрунтованої підозри, тільки суб`єктивного переконання (bona fide) недостатньо.

Обґрунтована підозра існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

З наданих слідством матеріалів убачається, що у провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0002387 від 13.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Так, встановлено, що 12.07.2024 року близько 23.00 годин водій ОСОБА_4 , не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку, керуючи автомобілем «Mazda3» р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , рухався в смт. Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області по вулиці Вознесенській з боку вулиці Широкої в напрямку вулиці Солідарності, де скоїв з водієм скутеру «Yamaha SA36», під керуванням водія ОСОБА_7 , та скутеру «Yamaha Next Zone ZR», під керуванням водія ОСОБА_8 , в результаті чого останні впали та отримали тілесні ушкодження.

Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 намагаючись зникнути с місця дорожньо-транспортної пригоди не зупиняючись продовжив свій рух далі, однак втративши контроль над керуванням автомобіля «Mazda 3» р.н. НОМЕР_1 , в районі б. 161 по вул. Солідарності в смт. Обухівка Дніпровського району Дніпропетровської області виїхав за межі проїзної частини дороги та скоїв наїзд на пеньок дерева і зупинився.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування, а саме протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та план схемою до нього, від 13.07.2024 року; протоколом огляду автомобіля «Mazda 3» р.н. НОМЕР_1 , від 13.07.2024; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , від 26.07.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , від 17.07.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , від 17.07.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , від 12.08.2024; висновком судово-медичного експерта № 2288е від 29.07.2024; висновком судової-автотехнічної експертизи № CE-19/104-24/32002-IT від 09.08.2024; висновком судової токсикологічної експертизи №10716 від 09.08.2024; та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Таким чином, приходжу до висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Проте кримінальне правопорушення, яке вчинено ОСОБА_4 є нетяжким злочином, за який передбачено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років, а ОСОБА_4 раніше не судимий, а отже ймовірно йому буде призначено не реальне покарання, а звільнено від відбування покарання з випробуванням.

За таких обставин, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не може існувати, оскільки тяжкість злочину та розмір покарання не стимулюватимуть підозрюваного переховуватись від слідства й суду.

Ризик, визначений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України доведений, оскільки підозрюваний може впливати на потерпілих з метою зміни ними своїх показань.

Таким чином, з урахуванням тяжкості покарання, особи підозрюваного та наявності міцних соціальних зв`язків, та утриманців, вважаю, що запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у вечірній та нічний час буде цілком достатньо для запобігання ризику та забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Отже, до підозрюваного доцільно застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт із забороною залишати житло у вечірній та нічний час, з покладенням процесуальних обов`язків.

Відтак, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 181, 193, 197, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши йому залишати це житло з 20 год. 00 хв. вечора до 07 год. 00 хв. ранку наступного дня.

Для виконання застосованого запобіжного заходу покласти на підозрюваного такі обов`язки:

-прибувати (з`являтись) за кожним викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

-у разі зміни місця проживання повідомити про це слідчого, прокурора чи суд.

Ухвалу направити до відділу поліції за місцем проживання підозрюваного.

Попередити підозрюваного, що в разі невиконання (порушення) покладених на нього даної ухвалою обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

Роз`яснити підозрюваному, що працівники Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в його у вечірній та нічний час, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань виконання покладених на нього обов`язків.

Строк дії ухвали встановити до 11.10.2024 року включно.

Слідчий суддя ОСОБА_11