Ухвала

Іменем України

17 жовтня 2024 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2

за участю сторін:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

заявника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське клопотання ОСОБА_5 в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 про скасування арешту майна -

встановив:

15 жовтня 2024 року ОСОБА_5 , як власник арештованого майна звернувся до суду з клопотанням про скасуванням арешту, яке було накладено в рамках кримінального провадження №0001153 від 11 листопада 2020 року.

Адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив суд скасувати арешт.

ОСОБА_5 підтримав позицію захисника. Самостійних клопотань не мав.

Прокурор в судовому засіданні заперечував, тому як необхідність в накладені арешту не відпала.

Суд, розглянувши заяви та заслухавши пояснення сторін, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Судом встановлено, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2023 року клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст. 209 КК України, на підставі п.10 ч. 1 ст. 284 КПК України задоволено.

Кримінальне провадження №0001153 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.209 КК України на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінчення строку досудового розслідування, передбаченого ст. 219 КПК України закрито.

Клопотання захисника ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту задоволено та обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0001153 від 11 листопада 2020 року, відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.209 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків у розумний строк.

Ухвалою апеляційного суду від 23 листопада 2023 року «Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Слобожанської окружної прокуратури ОСОБА_8 залишено без задоволення.

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 задоволено.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2023 року щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст. 209 КК України, скасовано.

Постановлено нову, якою кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001153, щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст. 209 КК України, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвалою від 14 червня 2024 року Верховний Суд призначив касаційний розгляд кримінального провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року в Касаційному кримінальному суді Верховного Суду на 30 січня 2025 року.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1)збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 174 КПК України передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою… суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна…, якщо вони доведуть, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Питання тривалості обмеження права на мирне володіння майном, оцінюється судом з урахуванням практики ЄСПЛ. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

З огляду на викладене, суд враховує, що арешт майна триває протягом тривалого часу, суду не надано доказів існування підстав для проведення будь-яких додаткових досліджень або дій пов`язаних з арештованим майном, а тому суд вважає, що подальший арешт майна, як ступінь втручання у права і свободи заявника не виправдовує потреби кримінального провадження, відтак потреба в його подальшому застосування відпала, в зв`язку з чим накладені арешти на майно підлягають скасуванню.

Керуючись ст.ст. 170-177, 350, 369 КПК України, суд -

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_5 в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт майна, яке належить ОСОБА_5 , а саме:

- транспортний засіб марки Mazda 6, 2020 р.в., д.н.з., НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5

- транспортний засіб марки Renault Megane, 2013 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_5

- жорсткий диск Toshiba s57GDTMVFTZM7, що належить на праві власності ОСОБА_5

- жорсткий диск Toshiba sНОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_5

- жорсткий диск Samsung sНОМЕР_4 , що належить на праві власності ОСОБА_5

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на транспортний засіб марки Renault Megane, 2013 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 .

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на транспортний засіб марки Mazda 6, 2020 р.в., д.н.з., НОМЕР_1 .

- ключі від транспортних засобів Renault Megane,2013 р.в., д.н.з НОМЕР_2 та Mazda 6, 2020 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1