Дата документу 02.08.2024
Справа № 334/6231/24
Провадження № 1-кс/334/1912/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2024 року слідчий суддя Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001556, внесеному 30.07.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною четвертою статті 186 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Енергодара Василівського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

01.08.2024 слідчому судді надійшло клопотання слідчого ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_5 , в якому слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Клопотання обґрунтовує тим, що слідчим відділом Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0001556, внесеного 30.07.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною четвертою статті 186 КК України. У вчиненні даного злочину обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років. Усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і наступного покарання, у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, підозрюваний ОСОБА_4 може почати переховуватися. Також підозрюваний може впливати на свідків та потерпілих, оскільки з показань потерпілих вони знайомі, підозрюваному відомо номера їх телефонів, відоме їх місце мешкання. Крім цього ОСОБА_4 офіційно не працює, вчинив тяжке кримінальне правопорушення. В подальшому він може продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Прокурор ОСОБА_5 та слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримали, з мотивів викладених в ньому.

Підозрюваний ОСОБА_4 проти клопотання заперечив. Пояснив, що дане клопотання він не отримував, оскільки під час його вручення слідчим було порушене його право на захист. Повідомлена йому підозра є необґрунтованою, оскільки у даному випадку стався побутовий конфлікт з потерпілими, під час якого він лише захищався. Потерпілі його побили та забрали у нього його особисті речі. При цьому речі, які були вилучені слідчим під час його затримання, не належали йому та не перебували з ним в момент затримання. Вони були вилучені слідчим з рюкзаку, який перебував в іншій кімнаті Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області. Також під час затримання поліцейськими були спричинені йому тілесні ушкодження. Він відмовився від залученого йому захисника, оскільки та покривала дії поліцейських. Іншого захисника на його прохання слідчий не залучив. Також вважає, що ризики є необґрунтованими та не підтверджені доказами. В теперішній час він проживає зі співмешканкою по АДРЕСА_2 .

Захисник адвокат ОСОБА_6 підтримав позицію підозрюваного та заперечив проти клопотання. Пояснив, що ОСОБА_4 було повідомлено про підозру. Проте всі зібрані слідчим докази після затримання ОСОБА_4 є неналежними, оскільки зібранні з порушенням прав підозрюваного на захист. Рюкзак, з якого були вилучені речі під час складання протоколу про затримання, не знаходився у підозрюваного, а був доставлений поліцейськими пізніше. Також прокурором не доведені зазначені ним ризики. Підозрюваний має стійкі соціальні зв`язки проживає однією сім`єю з ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 . Просив відмовити у задоволенні клопотання та обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

Слідчий суддя, заслухавши думки учасників провадження, дослідивши клопотання та додані до нього документи, дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 131 КПК України одними із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до вимог статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим відділенням Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0001556, внесеного 30.07.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною четвертою статті 186 КК України. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснює Дніпровська окружна прокуратура міста Запоріжжя.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.07.2024 приблизно о 08.00 годині ОСОБА_4 , знаходячись у якості гостя за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , під приводом послухати музику, попросив у ОСОБА_9 належний їй мобільний телефон «Xiaomi Redmi 10С» у корпусі чорного кольору, вартістю 1 500 гривень, в якому знаходилась сім- картка мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» з номером НОМЕР_1 , яка цінності для потерпілої на становить, після чого ОСОБА_4 , маючи прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, не реагуючи на зауваження останньої щодо повернення її мобільного телефону, відкрито заволодів вказаним майном, при цьому розпилив сльозогінний газ перцевого балончику в обличчя ОСОБА_9 , та наніс останній два удари кулаком у область правої скроні. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись за вказаною адресою, розпилив сльозогінний газ перцевого балончику в обличчя потерпілого ОСОБА_8 , чим подавив супротив останнього, відкрито заволодів його чоловічою сумкою чорного кольору вартістю 1 500 гривень, яка належить останньому, у якій знаходились: паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , банківські картки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - 2 шт., АТ «УКРСІББАНК»,АТ «ПУМБ», емітовані на ім`я ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_4 зник з місця скоєння злочину з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 в сумі 1 500 гривень та потерпілому ОСОБА_8 в сумі 1 500 гривень.

31.07.2024 про підозру у вчиненні вказаного злочину повідомлено ОСОБА_4 .

Ухвалюючи судове рішення слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарь проти Молдови»), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, які могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин.

Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме - протоколом огляду місця події від 30.07.2024; протоколами допитів потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 від 30.07.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 30.07.2024; протоколами проведення слідчих експериментів за участю потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 від 30.07.2024; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 30.07.2024, під час складання якого проведений особистий обшук ОСОБА_4 , в ході якого були виявлені та вилучені: банківські картки АТ КБ «ПРИВАТБАНК», АТ «УКРСІББАНК»,АТ «ПУМБ», - мобільний телефон чорного кольору без пізнавальних надписів; мобільний телефон «Xiaomi Redmi 10С», запальнички, годинник, одяг, взуття, термос, два ключа, фрагменти аркушів, ручка, гаманець, паспорт громадянина України у виді id-картки № 008315356 на ім`я ОСОБА_8 .

За таких умов, слідчий суддя, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити даний злочин.

Відтак у кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання особі одного із запобіжних заходів, передбачених статтею 176 КПК України.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

При вирішенні питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

У клопотанні необхідність застосування запобіжного заходу обґрунтовується наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування; незаконно впливати на потерпілих та свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Крім цього у рішенні у справі «Ноймайстер проти Австрії» викладена позиція відповідно до якої позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Таким чином запобіжний захід не може бути виправданий очікуваним покаранням у виді позбавлення волі.

Проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду».

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Також підозрюваний, маючи непогашені та не зняті судимості, у тому числі за вчинення тяжких злочинів, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що свідчить про антисоціальну поведінку підозрюваного. Крім цього після вчинення інкримінованих йому дій підозрюваний залишив місце події.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, враховуючи тяжкість покарання, його антисоціальну поведінку та залишення ним місця події, дійшов висновку, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_4 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій, що свідчить про наявність ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України.

Ризик, передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України також знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Не дивлячись на те, що органом досудового розслідування допитані потерпілі та свідок у кримінальному провадженні, вказані потерпілі та свідок, у разі спрямування обвинувального акту до суду, мають бути допитані під час судового провадження. Підозрюваному відоме місця проживання потерпілих та їх засоби зв`язку, а також може бути відоме місце проживання свідка, а отже підозрюваний має можливість незаконного впливати на вказаних осіб з метою спонукання їх до відмови від наданих слідчому показань.

Підозрюваний є особою, раніше неодноразово судимою, у тому числі, за вчинення тяжких злочинів. Відбував покарання в місцях позбавлення волі (останнє покарання відбув рік тому (14.04.2023)), судимості в установленому порядку не зняті та не погашені, підозрюється у вчиненні нового тяжкого злочину, що свідчить про те, що існує ризик того, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, є обґрунтовані підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають із частини п`ятої статті 194 КПК України, зокрема, його належну поведінку.

При цьому аргументи підозрюваного та захисника про стійкі соціальні зв`язки підозрюваного не здатні спростувати висновок слідчого судді про недоцільність застосування альтернативного запобіжного заходу.

Відповідно до пункту й частини четвертої статті 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 30.07.2024 ОСОБА_4 був затриманий 30.07.2024 о 12.13 годині. Відповідно до частини другої статті 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту затримання підозрюваного.

Слідчий судді відхиляє аргументи підозрюваного ОСОБА_4 про те, що копія клопотання про застосування запобіжного заходу з відповідними матеріалами не були вручені йому слідчим за таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 184 КПК України копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

За клопотанням підозрюваного слідчим суддею був переглянутий відеозапис вручення даного клопотання та матеріалів, під час якого встановлено, що 01.08.2024 о 14.41 годині слідчим була надана підозрюваному копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. Проте підозрюваний відмовився від отримання клопотання та відповідних матеріалів, а також надання розписки про їх отримання через те, що йому не був залучений захисник. Однак вказані обставини не спростовують факту виконання слідчим вимог частини другої статті 184 КПК України та надання підозрюваному копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, 01.08.2024 о 14.41 годині.

Також відхиляються аргументи сторони захисту про порушення права ОСОБА_4 на захист при його затриманні та наданні копії даного клопотання з відповідними матеріалами, з наступних підстав.

Розглядаючи заяви чи клопотання підозрюваного щодо заміни захисників, які надають безоплатну вторинну правничої допомогу, повинно бути враховане те, що безоплатна вторинна правнича допомога це вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя (частина перша статті 13 Закону України від 02.06.2011 № 3460-VI «Про безоплатну правничу допомогу» (далі Закон № 3460-VI)).

При реалізації цієї державної гарантії особа позбавлена можливості вільно обирати собі захисника, оскільки відповідно до статті 49 КПК України, захисник такій особі призначається за постановою слідчого або прокурора, ухвалою слідчого судді чи суду. Так само особа, що отримує безоплатну вторинну правничу допомогу, не може на власний розсуд вимагати від слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду заміни захисника з особистих мотивів.

Згідно з пунктом 11 частини першої статті 17 Закону № 3460-VI заміна призначеного адвоката проводиться Центром з надання безоплатної правничої допомоги шляхом прийняття відповідного рішення відповідно до статті 24 цього Закону.

Виключні підстави та порядок заміни адвокатів, що надають безоплатну вторинну правничу допомогу, визначені у статті 24 Закону № 3460-VI. Таким підставами є: хвороба, повна або часткова втрата працездатності, смерть адвоката; неналежне виконання адвокатом своїх зобов`язань за умовами договору; відмова адвоката від виконання доручення центру з надання безоплатної правничої допомоги з підстав, передбачених законом; зміна підсудності провадження або справи чи підслідності кримінального правопорушення; припинення дії договору про надання безоплатної вторинної правничої допомоги; зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю; виключення адвоката з Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу; наявності інших підстав, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) оцінка якості, повноти та своєчасності надання адвокатами безоплатної вторинної правничої допомоги здійснюється за зверненням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, комісіями, утвореними для цієї мети радами адвокатів регіонів.

Порядок оцінки якості надання безоплатної вторинної правової допомоги відповідає змісту статті 23 Закону № 5076-VI, якою визначені гарантії адвокатської діяльності.

Ці гарантії розповсюджуються в повній мірі і на безоплатну вторинну правничу допомогу.

Таким чином КПК України не передбачено можливості проводити слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом заміну чи відсторонення адвоката, призначеного Центром для надання безоплатної вторинної правничої допомоги (за виключенням питання відводу захисника в порядку статті 78 КПК України).

Право особи на заміну захисника, передбачене статтею 54 КПК України, є похідним від права вільного вибору захисника своїх прав, яке особа реалізує самостійно, укладаючи договір з обраним нею захисником. Це право не розповсюджується на зміст права на безоплатну вторинну правничу допомогу, де особа не обирає собі захисника, а отримує захист, гарантований державою та за державні кошти. В цьому разі особа має право на отримання правової допомоги належної якості та відповідно до стандартів якості надання безоплатної вторинної правової допомоги у кримінальному процесі, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 25.02.2014р. №386/5.

При перегляді за клопотанням підозрюваного відеозапису складання протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 30.07.2024 слідчим суддею встановлено, що під час затримання ОСОБА_4 відмовився від залученого йому захисника адвоката ОСОБА_11 та вимагав залучити йому іншого захисника. При цьому підозрюваний зневажливо висловлювався на адресу захисника та погрожував їй.

При перегляді відеозапису вручення копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_4 відмовився від залученого йому захисника адвоката ОСОБА_12 та вимагав залучити йому іншого захисника.

При цьому обґрунтованих підстав для заміни захисників адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ОСОБА_4 слідчому не зазначено та слідчому судді не надано.

Слідчий суддя зауважує, що відповідно до статті 52 КПК України участь захисника у даному кримінальному провадженні не є обов`язковою.

Враховуючи вказане, слідчий суддя вважає, що при затриманні ОСОБА_4 та наданні йому копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, не було порушене його право на захист, оскільки він відмовився від захисників, які йому були залучені слідчим та участь яких у даному кримінальному провадженні не є обов`язковою. При цьому можливість заміни захисників, призначених Центром для надання безоплатної вторинної правничої допомоги, нормами КПК України не передбачена.

Слідчий суддя вважає, що у даному випадку має місце зловживання ОСОБА_4 своїм правом на захист з метою затягування кримінального провадження.

Також слідчий суддя не бере до уваги аргументи підозрюваного про те, що вилучені під час його особистого обшуку речі були принесені поліцейськими з іншого приміщення, оскільки він спростовується відеозаписом складання протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 30.07.2024, відповідно до якого рюкзак з вказаними речами весь час перебував поряд із ОСОБА_4 . При цьому до моменту його особистого обшуку він не висловлював будь-яких зауважень щодо вказаного рюкзаку з речами.

Керуючись статтями 176 - 178, 183, 186, 193, 194, 196, 206, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб в межах строку досудового розслідування з утриманням в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор».

Строк тримання під вартою обчислювати з моменту затримання ОСОБА_4 , а саме з 12.13 години 30 липня 2024 року.

Термін дії ухвали закінчується 27 вересня 2024 року о 12.13 годині.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повна ухвала складена 02 серпня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1