У Х В А Л А

23 вересня 2024 року Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю сторони кримінального провадження прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , користувача майна ОСОБА_4 , представника користувача майна адвоката ОСОБА_5 , представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 по матеріалам кримінального провадження № 0000425 від 10.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, про арешт майна,-

У С Т А Н О В И В:

13.09.2024 до слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 по матеріалам кримінального провадження №0000425 від 10.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, про арешт майна.

Клопотання обґрунтоване тим, що до Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області надійшла заява від ОСОБА_8 про те, що на початку березня 2024 року ОСОБА_4 самовільно, всупереч встановленому порядку заволоділа його автомобілем. З даного приводу внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000425 від 10.06.2024 року по факту можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України Так, до сектору дізнання Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області надійшло звернення ОСОБА_8 , про те, що 12.01.2024 він придбав транспортний засіб марки «AUDI» А4, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, 2013 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_3 . Доступ до вказаного автомобіля був у його невістки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на вимогу повернути транспортний засіб остання відмовила. Встановлено, що вказаний транспортний засіб остання надала в користування без відома ОСОБА_8 іншим стороннім особам, на даний час контакту з ОСОБА_4 не має, а тому не відомо де на даний час транспортний засіб перебуває та в чийому користуванні. 01.03.2024 ОСОБА_8 на транспортний засіб отримано новий державний номерний знак НОМЕР_4 та отримано нове реєстраційне свідоцтво серії НОМЕР_5 . Тому на сьогоднішній день невідомі особи користуються належним йому на праві власності транспортним засобом по не дійсних номерних знаках. В ході здійснення досудового розслідування надано запит в ТСЦ МВС №3242 та 19.06.2024 отримано відповідь про те, що згідно з Єдиним державним реєстром МВС за гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано автомобіль марки «AUDI» модель «А4», білого кольору, VIN: НОМЕР_2 , 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 . 1.08.2024 винесено постанову про встановлення місця знаходження транспортного засобу марки «AUDI» модель «А4», білого кольору, VIN: НОМЕР_2 , 2013 року випуску, яким користуються невідомі особи з неіснуючим державно номерним знаком НОМЕР_1 , та внести з приводу цього відповідні відомості до бази «Гарпун» та до інших наявних баз. 12.09.2024 до ЧЧ Білоцерківського РУП на лінію «102», ІПНП: НОМЕР_7 надійшло телефонне повідомлення від ОСОБА_6 про те, що автомобіль марки «AUDI» модель «А4», білого кольору, 2013 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який перебуває в розшуці, виявлено по АДРЕСА_1 . Виїздом слідчо-оперативної групи на місце події виявлено та вилучено автомобіль марки «AUDI» модель «А4», VIN: НОМЕР_2 та передано на тимчасове зберігання до ФОП « ОСОБА_9 » Київська область, Білоцерківський район, Шкарівська сільська рада, кадастровий номер: :01:029:0160 для зберігання. 12.09.2024 вказані матеріали ІПНП: 35673 від 12.09.2024 приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000425 від 10.06.2024. 12.09.2024 винесено постанову про визнання речовим доказом транспортного засобу марки «AUDI» модель «А4», білого кольору, VIN: НОМЕР_2 , 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

В судовому засіданні прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 клопотання підтримав в повному обсязі та просив накласти арешт на тимчасове вилучене майно.

Представник власника майна ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_6 не заперечував проти накладання арешту, але просив передати даний автомобіль на відповідальне зберігання власнику майна ОСОБА_10 , оскільки власник майна боїться того, що автомобіль зберігається на майданчику тимчасово затриманих автомобілів, оскільки йде війна і літають дрони. Також зазначив, що наразі тривають суди в цивільних справах між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 . Зазначив, що в своїй заяві від 17.09.2024 року ОСОБА_11 зазначає, що вона вимушена була перемістити автомобіль в Київ. Щодо накладення арешту в частині заборони вчинення дій щодо відчуження автомобіля представник не заперечував.

Представник користувача майна адвокат ОСОБА_5 суду підтримала клопотання прокурора. При цьому пояснила, що автомобіль «AUDI» модель «А4» був придбаний ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в шлюбі. НОМЕР_8 році ОСОБА_14 виїхав закордон, автомобіль весь цей час перебував у користуванні ОСОБА_11 . Проте ОСОБА_14 продав вказаний автомобіль своєму батькові, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_11 , без її згоди. В зв`язку з цим до суду було подано позов про визнання договору купівлі-продажу недійсним. В березні ОСОБА_14 почав погрожувати ОСОБА_15 , що забере в неї автомобіль. Зазначила, що факт користування ОСОБА_11 автомобіля підтверджується поясненнями, викладеними ОСОБА_8 в позові про усунення перешкод в користуванні транспортним засобом, а саме позивач зазначає, що ОСОБА_4 не хоче повертати транспортний засіб. Крім того, ОСОБА_11 зверталася до Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області щодо погроз її чоловіка ОСОБА_14 та про вимоги останнього повернути їй автомобіль, звернення прийняте на підставі талону-повідомлення єдиного обліку № 9169. На дане звернення ОСОБА_11 отримала відповідь про те, що за час перевірки встановити точне місце перебування чи будь-яких контактних даних ОСОБА_16 не надалося можливим. Під час своїх пояснень, наданих працівникові поліції, ОСОБА_11 повідомляла, що ОСОБА_14 попросив свою матір ОСОБА_17 забрати автомобіль. Зазначила, що ОСОБА_8 ніколи не мав в користуванні даний автомобіль.

Користувач майна ОСОБА_4 підтримала позицію свого захисника.

Представник власника майна ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_6 та Представник користувача майна адвокат ОСОБА_5 надали до суду копії документів, якими обґрунтовували свої позиції. Дані копії документів були долучені слідчим суддею до матеріалів клопотання.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, вислухавши доводи учасників по даному клопотанню, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Так, слідчим відділом Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню за № 0000425 від 10.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

В судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що постановою слідчого 12.09.2024 визнано речовим доказом транспортний засіб марки «AUDI» модель «А4», білого кольору, VIN: НОМЕР_2 , 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, арешт майна - це один із заходів забезпечення кримінального провадження, суть якого полягає у тимчасовому позбавленні підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Арешт майна носить тимчасовий характер, оскільки остаточне рішення про те, що належить вчинити з майном, яке арештоване, буде вирішено судом при ухваленні вироку (ст. 368 КПК).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно зі ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні. підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби та знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Надані до суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної чи юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Враховуючи наведене, оцінюючи в сукупності всі обставини, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання прокурора про накладення арешту, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 170, 175, 309, 371, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 по матеріалам кримінального провадження №0000425 від 10.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на вилучений в ході огляду місця події від 12 вересня 2024 року транспортний засіб - автомобіль марки «AUDI» модель «А4», VIN: НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , із забороною користування та відчуження вищевказаного транспортного засобу, який поміщений на майданчик тимчасово затриманих автомобілів до ФОП « ОСОБА_9 »: Київська область, Білоцерківський район, Шкарівська сільська рада, кадастровий номер: :01:029:0160.

Арештом визначити заборону зберігання, користування, розпорядження зазначеним майном їх власника, користувача та інших, зацікавлених у долі даної речі, осіб.

Уповноваженим службовим особам дозволити зберігання та використання вилученого майна для проведення відповідних експертиз та досягнення встановлення фактів чи обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддяОСОБА_1