Справа № 526/4261/23
Провадження № 1-кп/526/158/2024
У Х В А Л А

15 листопада 2024 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Гадяч кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000580 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Плішивець, Гадяцького району, Полтавської області, громадянка України, не одружена, освіта неповна середня, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, раніше судима:

-13.10.2010 Лебединським районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України;

-24.09.2013 Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України;

-11.12.2015 Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч.1 ст.185 КК України;

- 01.03.2019 Гадяцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185 КК України;

- 26.03.2019 Лебединським районним судом Сумської області за ч.1 ст.185 КК України;

- 18.12.2019 Лебединським районним судом Сумської області за ч.2 ст.185 КК України

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України,

в с т а н о в и в:

Досудовим слідством ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України за наступними епізодами:

І епізод: 23.08.2023 в ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наявності судимості за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 185 КК України, в умовах воєнного стану, запровадженого Указом Президента України №64/2022 з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року (із продовженням строку його дії Указами Президента України №133/22 від 14.03.2022, №259/22 від 18.04.2022, №341/22 від 17.05.2022, №573/22 від 12.08.2022, №757/22 від 07.11.2022, №58/23 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023 та№ 451/2023 від 26.07.2023), під час розпивання спиртних напоїв в будинку ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_1 , виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

23.08.2023 близько 18 год. з метою незаконного заволодіння чужим майном, діючи з прямим умислом, з корисливих спонукань, повторно, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що ОСОБА_5 заснув на ліжку в кімнаті, взяла гаманець, який перебував в барсетці поруч з диваном, та витягла дві купюри по 200 грн. кожна, які винесла за межі будинку, отримавши можливість розпоряджатися ними як своїм власними, тобто незаконно таємно заволоділа ними (вчинила їх крадіжку). Такими протиправними діями завдала власнику грошей ОСОБА_5 , майнові збитки на загальну суму 400 (чотириста).

Дії ОСОБА_4 за даним обвинуваченням органами досудового розслідування кваліфіковано за ч.4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно в умовах воєнного стану.

ІІ епізод: 28.08.2023 в ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, запровадженого Указом Президента України №64/2022 з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року (із продовженням строку його дії Указами Президента України №133/22 від 14.03.2022, №259/22 від 18.04.2022, №341/22 від 17.05.2022, №573/22 від 12.08.2022, №757/22 від 07.11.2022, №58/23 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023 та№ 451/2023 від 26.07.2023), під час розпивання спиртних напоїв в будинку ОСОБА_5 , що в АДРЕСА_1 , виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

28.08.2023 близько 15 год. з метою незаконного заволодіння чужим майном, діючи з прямим умислом, з корисливих спонукань, повторно, ОСОБА_4 , скориставшись тим, що ОСОБА_5 заснув на ліжку в кімнаті, взяла мобільний телефон "Xiaomi Redmi 7A 2/16GB", ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 вартістю 1 250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) гривень згідно висновку експерта №СЕ-19/117-23/14069-ТВ від 15.09.2023, який перебував на дивані, та винесла за межі будинку, отримавши можливість розпоряджатися ним як своїм власним, тобто незаконно таємно заволоділа ним (вчинила його крадіжку). Такими протиправними діями завдала власнику майна ОСОБА_5 , майнові збитки на загальну суму 1250 грн.

Дії ОСОБА_4 за даним обвинуваченням органами досудового розслідування кваліфіковано за ч.4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно в умовах воєнного стану.

ІІІ епізод: 05.10.2023 у ОСОБА_4 в умовах воєнного стану, запровадженого Указом Президента України №64/2022 з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року (із продовженням строку його дії Указами Президента України №133/22 від 14.03.2022, №259/22 від 18.04.2022, №341/22 від 17.05.2022, №573/22 від 12.08.2022, №757/22 від 07.11.2022, №58/23 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023 та№ 451/2023 від 26.07.2023), під час розпивання спиртних напоїв в господарстві ОСОБА_6 , що в АДРЕСА_1 , виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

05.10.2023 близько 17 год. з метою незаконного заволодіння чужим майном, діючи з прямим умислом, з корисливих спонукань, повторно, ОСОБА_4 , шляхом вільного доступу взяла гаманець, який перебував на полиці шафи в кімнаті будинку та витягла дві купюри по 500 грн. кожна, які винесла за межі будинку та господарства, отримавши можливість розпоряджатися ними як своїм власними, тобто незаконно таємно заволоділа ними (вчинила їх крадіжку). Такими протиправними діями завдала власнику грошей ОСОБА_6 , майнові збитки на загальну суму 1000 (одна тисяча) гривень.

Дії ОСОБА_4 за даним обвинуваченням органами досудового розслідування кваліфіковано за ч.4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про закриття кримінального провадження №0000580 за І-ІІІ епізодами крадіжки у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, тобто у зв`язку з декриміналізацією закону, який встановлював відповідальність за вчинення крадіжки та передбачав кримінальну відповідальність.

Судом обвинуваченій роз`яснено право заперечувати щодо закриття провадження із заявлених підстав.

ОСОБА_4 не заперечувала проти задоволення заявленого клопотання, з огляду на зміни у законодавстві, а саме у зв`язку із набуттям чинності Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024.

Потерпілий ОСОБА_5 в підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, розглянувши клопотання прокурора, заслухавши думку обвинуваченої, дослідивши наявні у розпорядженні матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання підлягає задоволенню, а кримінальне провадження за І-ІІІ епізодами закриттю, з огляду на наступне.

На час, до якого відносяться інкриміновані обвинуваченій ОСОБА_4 діяння, положення ч.1 ст.51 КУпАП діяли в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009, згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України» на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2023 встановлено в сумі 2684 грн., відтак податкова соціальна пільга у 2023 році складала 1342 грн.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку), водночас нормами КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 у 2023 році на час, до якого відносяться інкриміновані ОСОБА_4 діяння, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 227 грн., а якщо вартість викраденого майна перевищувала вказану суму то наставала кримінальна відповідальність.

Отже, на час, до якого відносять інкриміновані ОСОБА_4 діяння: таємне викрадення чужого майна вартістю понад 227 гривень кваліфікувалось за ч. 4 ст. 185 КК України (крадіжка), таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

В той же час, 09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024, яким фактично пом`якшено кримінальну відповідальність за вчинення крадіжки шляхом збільшення мінімального розміру суми викраденого майна.

Частиною 6 ст. 3 КК України, визначено, що зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп/1997 Конституційний Суд України зазначив, що Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто, щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього (абзаци другий, третій пункту 2 мотивувальної частини).

Разом із тим, у Рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 7 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021 зазначено, що в розумінні приписів статей 3, 8, 28, 55, 58, 62, пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України у їх взаємозв`язку держава має позитивний обов`язок створювати належні національні організаційно-правові механізми притягнення особи до кримінальної відповідальності, які здатні гарантувати всебічну охорону людської гідності, зокрема забезпечувати функціонування та завершення кримінального провадження таким чином, щоб було дотримано найважливіших конституційних гарантій захисту особи від необґрунтованого кримінального переслідування, а саме базового принципу верховенства права і пов`язаних із ним принципів.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 січня 2021 року по справі №0306/7567/12, за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у частині першій статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5 КК. Згідно із частиною першою цієї статті закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили діяння до набрання законом чинності.

9 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким встановлено, що дії щодо викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (тобто, до 3028 гривень) є дрібною крадіжкою, за яку настає відповідальність за ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Так, відповідальність за частиною 1 статті 51 КУпАП настає за вчинення дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частина 2 статті 51 КУпАП встановлює відповідальність за дію, передбачену частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу зазначеної норми слідує, що у разі викрадення особою майна вартістю до 2684 гривень (на дату вчинення інкримінованих правопорушень), то такі дії підпадають під ознаки адміністративної відповідальності та виключають кримінальну, тобто фактично декриміналізовані дії осіб, які вчинили викрадення майна вартістю до 2684 гривень.

Декриміналізація це юридична перекваліфікація частини кримінально караних діянь і переведення їх в розряд адміністративних, дисциплінарних та інших правопорушень або правомірних дій. Декриміналізацією також визнається скасування раніше діючої кримінально-правової заборони, якою поведінка певного виду визнавалася як злочин; переведення діянь із категорії злочинних у категорію не злочинів. Практична реалізація декриміналізації допомагає підтримувати кримінальне законодавство в "актуальному" стані, швидко реагувати на зміни у суспільстві та державі.

Під скасуванням кримінальної відповідальності за діяння слід розуміти його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута, зокрема, шляхом скасування норм Особливої частини КК України; внесення змін до них включення до диспозицій додаткових ознак або виключення ознак, які були у попередній редакції норми; нового офіційного тлумачення кримінально-правової норми, яке змінює обсяг забороненої цією нормою поведінки без зміни її змісту (аналогічна позиція міститься у постанові ККС ВС від 24 липня 2018 року у справі №569/4061/17).

Згідно із п.2 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав передбачених частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до п.1-2 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

За змістом п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у редакції від 01.12.2022 року, яка діє на час розгляду справи, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Підставами для закриття кримінального провадження у випадку втрати чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння є згода на це підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно абзацу 5 частини 7 ст.284 КПК України, ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

У новій главі 36-1 КПК України визначено особливості здійснення кримінального провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.479-2 КПК України, суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України констатує відсутність караності діяння за змістом нового кримінального закону і, відповідно, не тягне для особи будь-яких кримінально-правових наслідків, навпаки, спрямоване на захист прав цієї особи, а тому, враховуючи, що питання про кримінальну відповідальність за діяння, яке втратило якість злочинності, виключається в принципі, то й кримінальне переслідування відносно обвинуваченого підлягає припиненню. Відповідно суд у судовому провадженні не може не відреагувати на зміну державою оцінки певного діяння, і має у процесуальному порядку відреагувати на скасування кримінальної відповідальності за діяння. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 грудня 2019 року в справі №153/1289/18.

Частиною 1 статті 61 Закону України "Про правотворчу діяльність" від 24 серпня 2023 року визначено перелік способів, за яких нормативно-правовий акт або окремий його структурний елемент вважається таким, що втратив чинність. Серед інших способів законодавець також визначив, втрату чинності нормою, зокрема, якщо суб`єкт правотворчої діяльності прийняв (видав) у встановленому цим Законом порядку рішення про визнання прийнятого (виданого) ним нормативно-правового акта або окремого його структурного елемента таким, що втратив чинність та в інших випадках, визначених законом.

Проаналізувавши вищезазначені норми, суд дійшов висновку, що законодавець, у порядку визначеному Законом України "Про правотворчу діяльність", хоча і не приймав рішення про визнання не чинною ст.185 КК України, проте в інший спосіб, змінивши норму ст.51 КУпАП щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна, зокрема збільшивши суму викраденого майна для настання кримінальної відповідальності, фактично декриміналізував кримінальне правопорушення за ст.185 КК України, де вартість викраденого майна становить менше 2684 гривень (на момент вчинення інкримінованого правопорушення), тому суд вважає, що кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за І-ІІІ епізодами, виходячи зі змісту обвинувального акту, підлягає закриттю без встановлення фактичних обставин справи, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, а також того, що підстави для закриття кримінального провадження не пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, а лише зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність, суд задовольняє клопотання та закриває кримінальне провадження за І-ІІІ епізодами на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, цивільний позов не заявлено.

Долю процесуальних витрат суд не вирішує, оскільки закриває кримінальне провадження без встановлення фактичних обставин справи та вини особи, яка в даному випадку може бути встановлена в межах провадження у справі про адміністративне правопорушення.

При цьому, суд не направляє матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 для вирішення питання щодо притягнення її до адміністративної відповідальності через відсутність відповідного клопотання прокурора та повноважень у суду в частині збирання та визначення обсягу доказів, що є виключною компетенцією органу, уповноваженого на складення адміністративного протоколу.

Керуючись ст.4,5 КК України, ст. 284, 314, 372, 395, 479-2 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження за І-ІІІ епізодами задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000580, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України за І-ІІІ епізодамизакрити на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази:

- мобільний телефон "Xiaomi Redmi 7A 2/16GB", ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 - залишити потерпілому ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуюча: ОСОБА_1