Номер провадження:1-в/521/1020/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі провадження за клопотанням ДУ «Одеська виправна колонія №14» щодо приведення вироку у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 р. відносно ОСОБА_4 засудженого вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2021 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшло вказане клопотання відносно засудженого ОСОБА_4 щодо приведення у відповідність до закону вироку Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2021 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.289 КК України, у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 р., у зв`язку з набранням чинності Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX, яким вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано.

Засуджений ОСОБА_4 просив розглянути клопотання у його відсутність.

Прокурор проти задоволення клопотання не заперечував.

Заслухавши учасників судового провадження, перевіривши доводи клопотання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст.185, ч.2 ст.190 та ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням ч.1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного ОСОБА_4 за цим вироком частково приєднати невідбуте ним покарання за вироком Овідіопольського райсуду Одеської області від 22.08.2019 року і остаточно призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років 3 місяці.

Як убачається з вироку суду від 18.03.2021 року, ОСОБА_4 , 23.02.2020 року скоїв крадіжку на суму 1025 гривень; 25.02.2020 року на суму 4480,00 гривень; 06.03.2020 на суму 550,00 гривень, 07.03.2020 року на суму 2350,00 гривень. Окрім цього, на початку квітня 2020 року шахрайським шляхом заволодів майном потерпілої ОСОБА_5 на суму 1050,00 гривень.

Відповідно до вироку Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 серпня 2019 року, ОСОБА_4 вчинив крадіжку майна на суму 1500,00 гривень 11.08.2019 року.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року N 3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від (далі Закон N 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн. крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п. п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921 грн. а 50 відсотків від його розміру становили 960.50 грн.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102 грн. а 50 відсотків від його розміру становили 1051,00 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України, Закону № 3886-IX та ст. 5 КК України, на момент вчинення ОСОБА_4 діяння, за яке він засуджений (у 2019 році) за вироком суду від 22 серпня 2019 року, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становить 1921 гривень, розмір завданої шкоди потерпілому становить 1500 гривень, що не перевищує граничний розмір шкоди з якого настає кримінальна відповідальність.

З вищевикладеного суд робить висновок про те, що діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 вироком Овідіопольского районного суду Одеської області від 22.08. 2019 року за ч.2 ст.185 КК України, не вважається кримінальним правопорушенням.

Стосовно епізодів, а саме від 23 лютого 2020 року на суму 1025,00 гривень, від 06 березня 2020 року на суму 550,00 гривень та на початку квітня місяця 2020 року на суму 1050 гривень, за які ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст.185 та ч.2 ст.190 КК України відповідно до вироку Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2021 року, суд зауважує що розмір шкоди встановлений вироком суду за вказаними епізодами не перевищує граничний розмір шкоди з якого настає кримінальна відповідальність на момент скоєння, тобто у 2020 році (2102), а тому не являються кримінальними правопорушеннями. Враховуючи викладене вищевказані вироки мають бути приведені у відповідність до законодавства.

Керуючись ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адміністрації ДУ «Одеська виправна колонія №14» щодо приведення вироку у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 р. відносно ОСОБА_4 , засудженого вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.03.2021 року за ч. 2 ст.185, 190 ч.2, 289 ч.2 КК України, на підставі ч. 1 ст.70 КК України, за сукупністю вироків до покарання за цим вироком часткового приєднано покарання за вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 2.08.2019 задовольнити.

ОСОБА_4 вважати засудженим вироком Овідіопольского районного суду Одеської області від 18 березня 2021 року за ч. 2 ст.185 КК України (за епізодами від 25 лютого 2020 року щодо скоєння крадіжки майна потерпілого ОСОБА_6 на суму 4480 гривень, від 07 березня 2020 року щодо крадіжки майна ОСОБА_7 на суму 2350,00 гривень) до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки. За ч. 2 ст.289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 ( п`ять) років. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 ( п`ять) років без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту затримання, з 17.04.2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1