печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000441 від 06.05.2020

В С Т А Н О В И В :

11.09.2024 в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000441 від 06.05.2020.

У судове засідання прокурор не з`явився, надав заяву, в якій просив розгляд клопотання проводити за його відсутністю.

Власник майна в судове засідання не з`явився, про місце та дату судового розгляду був повідомлений належним чином.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність не з`явившихся осіб, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Обґрунтовуючи внесене клопотання сторона обвинувачення вказує, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора при оперативному супроводженні Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000441 від 06.05.2020 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України та за фактами кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364, ч.ч. 3, 4 ст. 190 КК України.

Прокурор вказує, що з метою збереження речових доказів, виникла необхідність в накладенні арешту на рухоме майно.

10.09.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду

м. Києва ОСОБА_9 від 04.09.2024 у справі №757/39619/24-к в автомобілі ОСОБА_10 марки BMW X5 з державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з VIN: НОМЕР_2 проведено обшук, в ході якого окрім речей, дозвіл на вилучення яких прямо надано вищевказаною ухвалою Печерського районного суду також вилучено:

- кошти в сумі 10 000 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів, які упаковано до сейф-пакету №PSP1032504;

-автомобіль марки BMW X5 з Д.Н.З. НОМЕР_1 з VIN: НОМЕР_2 , який поміщено на спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_1 ;

- техпаспорт (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) серії НОМЕР_3 , упаковано до сейф-пакету №PSP1032516;

- ключ від автомобіля;

Ухвалою про надання дозволу на проведення обшуку було надано дозвіл на виявлення та вилучення ряду речей та документів, проте розслідуваним кримінальним правопорушенням державі завдано збитків в особливо великих розмірах. Члени злочинної групи отримуючи кошти від злочинної діяльності використовують їх за власним розсудом у тому числі купуючи нерухомість та елітні транспортні засоби. Тому вилучення коштів та автомобіля, має важливе значення для досудового розслідування вказаного кримінального провадження та повернення вищевказаних речей може спричинити до подальшого зміни, знищення, спотворення чи приховування таких від органу досудового розслідування.

Вищевказане тимчасово вилучено майно постановою ГСУ НП України від 10.09.2024 визнано речовими доказами.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 5 статті 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Положення даної норми КПК України узгоджуються із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб;5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Як вбачається з прохальної частини клопотання, прокурор просить накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування, на автомобіль марки/моделі BMW X5 з Д.Н. НОМЕР_4 . НОМЕР_1 з VIN: НОМЕР_2 а саме:

- кошти в сумі 10 000 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів;

-автомобіль марки BMW X5 з Д.Н.З. НОМЕР_1 з VIN: НОМЕР_2 ;техпаспорт (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу) серії НОМЕР_3 ;ключ від автомобіля.

Вищезазначені речі на переконання сторони обвинувачення, мають істотне значення для цього кримінального провадження та накладення арешту є необхідним для збереження їх як речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Вивчивши клопотання, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить до висновку, що прокурор не довів необхідність такого арешту та цілі такого заходу забезпечення кримінального провадження, у зв`язку з чим вважає за доцільне відмовити у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 107, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання - залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1