490/2533/24 26.08.2024
н/п 1-кп/490/666/2024
Центральний районний суд міста Миколаєва
Справа № 490/2533/24
У Х В А Л А

26 серпня 2024 року місто Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному проваджені №0000428 стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Миколаєва, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 361 Кримінального кодексу України,

за участю прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

У провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України.

Прокурор звернувся із клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, застосованого ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.10.2023. Прокурор зазначив, що ризики, передбачені п. п. 1, 5 ст. 177 КПК України, існування яких встановлено під час застосування запобіжного заходу та вирішення питання про його продовження, наразі не зменшились; застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти вказаним ризикам.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, з 24.02.2022 введено воєнний стан; надалі воєнний стан було неодноразово продовжено; наразі дію воєнного стану не припинено та не скасовано.

Згідно з пунктом 5 роз`яснень, викладених у листі Верховного Суду від 03.03.2022 №1/0/2-22 "Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану", у разі неможливості у визначений КПК України строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

Оскільки суддя ОСОБА_6 , яка входить до складу колегії суддів, перебуває у відпустці (довідка секретаря судового засідання ОСОБА_7 від 26.08.2024), беручи до уваги, що до закінчення строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 неможливо розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначеним колегіальним складом суду, суд приходить до висновку про необхідність вирішення питання щодо строків застосування запобіжного заходу головуючим у справі одноособово.

Прокурор клопотання підтримав; просив продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 , заперечували проти задоволення клопотання; обвинувачений зазначив, що існування ризиків не доведено; захисник підтримав позицію обвинуваченого, зазначив, що такий запобіжний захід як домашній арешт буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого; водночас захисник зазначив, що розмір застави, визначений для обвинуваченого як альтернативний запобіжний захід є надмірним та просив про його зменшення.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

ОСОБА_3 обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України, а саме: вчинення дій направлених на несанкціоноване втручання в роботу інформаційно-комунікаційних (автоматизованих) систем, що призвело до витоку інформації, що містилась у вказаних системах, в умовах дії воєнного стану.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.10.2023 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 06.12.2023; визначено заставу у розмірі 402 600 грн.; у разі внесення застави передбачено покладення таких обов`язків: прибувати за викликами слідчого, прокурора та суду, а також на строк до 08.12.2023: повідомляти про зміну місця мешкання та засобів зв`язку; не виїжджати за межі м. Миколаєва.

У подальшому ухвалами слідчого судді від 05.12.2023, 29.01.2024, 26.03.2024 строк тримання під вартою було продовжено до 02.02.2024, 28.03.2024, 07.04.2024 відповідно; визначено заставу у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 402 600 грн.; у разі внесення застави передбачено покладення таких обов`язків: прибувати до прокурора або слідчого, в провадженні якого перебуватиме вказане кримінальне провадження, за викликом; не відлучатися з м. Миколаєва без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками, спеціалістами, експертами у вказаному кримінальному провадженні, іншими особами з приводу обставин вчиненого кримінального правопорушення; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд в Україну.

Надалі ухвалами суду від 04.04.2024, 16.05.2024, 04.07.2024 ОСОБА_3 було продовжено строк тримання під вартою до 02.06.2024, 14.07.2024, 01.09.2024 відповідно, з можливістю звільнення під заставу на умовах, визначених ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.10.2023.

Під час продовження запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою було встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду; вчинення інших кримінальних правопорушень або продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється.

Наразі такі ризики як переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_3 не перестали існувати та не зменшились.

Указані ризики підтверджено тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, а тому, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого йому злочину, будучи обізнаним про покарання, яке загрожує йому у разі визнання винним за вироком суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності може виїхати за межі України, в тому числі, на непідконтрольні наразі території Україні; характер вчинення інкримінованого правопорушення в сукупності з інформацією про відсутність джерела доходу, свідчать про можливість вчинення інших кримінальних правопорушень або продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується.

Зазначене зумовлює високу ймовірність того, що обвинувачений вдасться до дій з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За сукупності таких обставин, суд вважає за необхідне продовжити стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки немає підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ст.194 КПК України.

Доводи сторони захисту щодо необґрунтованості ризиків та достатності застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а також щодо доцільності зменшення розміру застави як альтернативного виду запобіжного заходу, не є переконливими та такими, що спростовують наведені вище висновки суду.

Ураховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора; продовження на шістдесят днів строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 .

Щодо застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави суд зазначає таке.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Вирішуючи питання про продовження тримання під вартою обвинуваченого суд, з урахуванням приписів п.3 ч.5 ст.182 КПК України, вважає за необхідне залишити розмір застави, визначений під час обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 402 600 грн.; визначити, що у разі внесення застави покласти на обвинуваченого такі обов`язків: прибувати до суду за відповідним викликом; не відлучатися з м. Миколаєва без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками, спеціалістами, експертами у вказаному кримінальному провадженні, іншими особами з приводу обставин вчиненого кримінального правопорушення; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд в Україну.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183, 331, 372 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 задовольнити;

продовжити строк тримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою на шістдесят днів - до 24.10.2024 включно;

визначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі 150 (ста п`ятдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 402 600,00 грн. (чотириста дві тисячі шістсот грн. 00 коп.).

У разі внесення вказаного розміру застави на відповідний рахунок обвинувачений звільняється з-під варти в порядку визначеному ч. 4 ст. 202 КПК України.

У разі звільнення з-під варти на ОСОБА_3 покласти такі обов`язки:

- прибувати до суду за відповідним викликом;

- не відлучатися з м. Миколаєва без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками, спеціалістами, експертами у вказаному кримінальному провадженні, іншими особами з приводу обставин вчиненого кримінального правопорушення;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд в Україну.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим з моменту отримання її копії.

Головуючий суддя ОСОБА_1