Справа № 487/6274/24
Провадження № 1-кс/487/4096/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2024 м.Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_6 у кримінальному проваджені №0001038 від 22.08.2023 за ч. 5 ст. 407 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 ,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001038 від 22.08.2023 за ч. 5 ст. 407 КК України звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання зазначено про обґрунтованість підозри за ч. 5 ст. 407 КК України та наявність ризиків, передбачених пп. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів. Так, на думку слідчого, підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, штучно затягуючи проведення досудового розслідування, яке не завершено, зокрема, шляхом неявки за викликом або розголошення відомостей досудового розслідування; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки будучи військовослужбовцем, в умовах воєнного стану вважає можливим грубо порушувати військову дисципліну. Неможливість застосування застави, як вважає слідчий, пов`язана з тим, що ОСОБА_5 продовжував вчиняти протиправні дії, що свідчать про його стійку злочинну спрямованість та неусвідомлення невідворотності покарання за скоєні ним кримінальні правопорушення.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , наполягав на його задоволенні, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, не погодився з обставинами, викладеними в повідомленні про підозру, оскільки не повинен проходити військову службу через те, що страждає алкоголізмом.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого через необґрунтованість підозри за ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки підозрюваний страждає алкоголізмом і не може бути призваний на військову службу.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, слідчим суддею встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001038 від 22.08.2023 за ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 ОСОБА_5 наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №20-мд від 14.03.2022 призваний на військову службу по мобілізації.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2023 №17солдат ОСОБА_5 призначений на посаду номера обслуги 1 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримкивказаної військової частини, зараховано до списків особового та поставлено на всі види забезпечення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби громадян, призваних на військову службу під час мобілізації є день відправлення у військову частину з відповідного районного ( НОМЕР_2 .

Відтак з 14.03.2022, тобто з моменту відправлення ОСОБА_5 у військову частину з відповідного районного ( НОМЕР_2 , останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

23.05.2023 близько 08:15 год солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, та проходячи військову службу на посаді номера обслуги 1 гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та незаконно перебував поза її межами, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби, до 05.11.2023.

05.11.2023 солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправність та помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи з`явився до першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, із щирим каяттям, та повідомив про вчинений ним злочин, чим закінчив вчинення правопорушення.

05.04.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах воєнного стану.

20.09.2024 ОСОБА_5 було затримано на підставі ухвали слічого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.07.2024 про дозвіл на затримання з метою приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання по кримінальному провадженню, свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , це, зокрема, дані повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2023 про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; матеріалів службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_5 ; протоколів допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Злочин за ч. 5 ст. 407 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_5 у разі доведеності його вини, суд переконаний, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, існує і є обґрунтованим. При цьому слідчий суддя також враховує, що після повідомлення про підозру ОСОБА_5 був направлений до в/ч НОМЕР_4 для проходження військово-лікарської комісії щодо встановлення ступеня придатності до військової служби, але 05.04.2024 не з`явившись, комісію не пройшов. Крім того, ОСОБА_5 не з`являвся до слідчого без повідомлення причин неявки, не відповідав на телефонні дзвінки, у зв`язку з чим оголошувався в розшук. Відповідно до довідки, виданої старостою села Г. Головаченко 30.04.2024, ОСОБА_5 довгий час не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , хоча і зареєстрований.

Слідчим у клопотанні доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, з урахуванням встановлених досудовим розслідуванням обставин є підстави вважати, що перебуваючи на волі, ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, з якими проходив службу у одному підрозділі військової частини.

Крім того, слідчий суддя вважає, що існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, будучи військовослужбовцем, в умовах воєнного стану підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, вбачає за можливе порушення військової дисципліни, в судовому засдіанні не виявляв наміру на повернення до місця служби, зазначивши про відсутність у нього такого обов`язку. Крім того, суд враховує репутацію підозрюваного, так, останній хоча раніше і не судимий, проте на даний час ніде не працює, не має постійного джерела доходу, зловживає алкоголем.

Наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з його обґрунтування, наведеного у клопотанні, слідчим суддею не встановлено.

Слідчий суддя при обранні запобіжного заходу, відповідно до ст. 178 КПК України, враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, а також вік та стан здоров`я підозрюваного, який народився в 1976 році, страждає алкоголізмом, у зв`язку з чим перебуває на обліку (зі слів); міцність соціальних зв`язків підозрюваного, який неодружений, утриманців не має, проживає один в АДРЕСА_2 , але може бути відсутнім за вказаною адресою через те, що наймається працювати до людей в селі; офіційно не працевлаштований; раніше не судимий; є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації.

Тому з урахуванням обставин справи, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 в умовах воєнного стану, дані про особу підозрюваного, суд вважає обґрунтованим клопотання слідчого про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Саме такий запобіжний захід в повній мірі відповідає меті його застосування, забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Підстав для визначення розміру застави слідчий суддя не вбачає, враховуючи матеріальний стан підозрюваного, дані про його особу, а також те, що підозрюваний ОСОБА_5 , на якого, як на військовослужбовця покладений обов`язок захисту суверенітету і територіальної цілісності України, за версією органу досдуового розслідування, в період воєнного стану самовільно залишив місце служби, та в подальшому незаконно перебував поза її межами тривалий час, проводячи його на власний розсуд.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування до 27 жовтня 2024 включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 25.09.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1