справа № 361/8374/24
провадження № 1-кс/361/1615/24
У Х В А Л А

Іменем України

26 серпня 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

Слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

потрпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Броварського районного управління поліції ГУ НП в Київській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_11 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Житомира, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у кримінальному провадженні №00002054 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24 серпня 2024 р. слідчого слідчого відділу Броварського районного управління поліції ГУ НП в Київській області ст. лейтенанта поліції ОСОБА_11 звернувся з клопотанням погодженим з прокурором Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_12 , у кримінальному провадженні №00002054 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України.

Вказане клопотання мотивоване тим, що відділом Броварського районного управління поліції ГУ НП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №00002054 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України 24.08.2024 о 03:31 год.

24.08.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання, слідчий зазначив про достатність даних, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованих йому дій, що підтверджується доданими до клопотання матеріалами.

Крім того, слідчий звертає увагу слідчого судді на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість підозрюваного: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, слідчий у клопотанні зазначає, що застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою не зможе в повній мірі запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити його належну процесуальну поведінку.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених, зазначивши, що до підозрюваного не можливо застосувати більш м`який запобіжний захід з оголяду на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджуються зібраними матеріалами досудового розслідування.

У ході досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене, та зважаючи на специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , дані про особу підозрюваного, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання наведеним у клопотанні ризикам до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без альтернативи внесення застави.

Беручи до уваги дані про особу підозрюваного, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання наведеним у клопотанні ризикам, сторона обвинувачення приходить до висновку про неможливість запобігти їм, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою.

В судовому засіданні, в порядку п. 3, 6 ч. 1 ст. 56 КПК, потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вважають, що клопотання слідчого обґрунтоване та зазначені ризики існують та надали медичні довідки про наявність тілесних ушкоджень, які утворилися в наслідок вчинення проти них кримінального діяння.

Захисники підозрюваного у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого та просили відмовити в задоволенні клопотання. В своєму запереченні посилаючись на те, що підозра необґрунтована, недостатньо доказів про вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення, ризики вказані в клопотанні не обґрунтовані та не доведені. Крім того, захисники просили суд врахувати дані про особу підозрюваного, який має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання та місце роботи, характеризується позитивно, раніше не судимий. Вразі задоволення клопотання слідчого, вважають за можливе вирішити питання про можливість внесення застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України.

Підозрюваний підтримав позицію захисників та просив відмовити у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також в судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_6 подала скаргу в порядку ст. 206 КПК України на незаконне тримання під вартою підозрюваного.

В обґрунтування скарги зазначено, що органом досудового розслідування не визначено, за якою саме підставою відбулося затримання підозрюваного ОСОБА_8 останнього фактично затримано не пізніше 24 серпня 2024 року о 01 год. 55 хв., що підтверджується протоколом обшуку транспортного засобу -Mersedes-Benz, моделі VITO, д.н.3. НОМЕР_1 , який був зупинений працівниками поліції. Зазначена слідча дія проведена 24.08.2024 у період часу з 01 год. 55 хв. по 03 год. 49 хв., про що складено відповідний протокол.

Із вказаного протоколу вбачається, що обшук проводився за участю ОСОБА_13 , який був змушений залишатись поряд із працівниками поліції.

Відповідно до статті 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатись поряд із уповноваженою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою особою.

Разом із тим у протоколі затримання зазначено, що ОСОБА_13 фактично затримано 24.08.2024 о 03 год. 31 хв., протокол складений 24.08.2024 у період з 07 год. 10 хв. по 07 год. 13 хв. Отже, протокол затримання містить невірні відомості про фактичний час затримання ОСОБА_13 .

Таким чином, строк встановлений ч.2 ст. 211 КПК України, у зв?язку із своєчасним не доставленням ОСОБА_13 до суду сплинув, а тому останній повинен бути негайно звільнений.

Також, місцем затримання особи вказано приміщення Броварського РУП ГУНП в Київській області, хоча фактично ОСОБА_13 під час зупинення та подальшого обшуку автомобіля Mersedes-Benz, моделі VITO, д.н.з. НОМЕР_1 .

Разом із тим, протокол обшуку взагалі не містить місця його проведення, у зв?язку із чим неможливо встановити й фактичне місце затримання ОСОБА_13 .

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обтрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом.

Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своєзатримання.

Згідно із ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 42, 208 КПК України, підозрюваний має право вимагати перевірки обгрунтованості його затримання.

Таким чином, сторона захисту вважає, що оскільки затримання ОСОБА_13 відбулось із грубим порушенням вимог КПК України, Конституції України, Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, без законних підстав на затримання, без ухвали слідчого судді, наявні підстави для його негайного звільнення

Також захисник адвокат ОСОБА_6 прохала долучити та дослідити флеш носій з п`ятьма відеозаписами для підтвердження наведених стороною захисту фактичних обставин та спростування відомостей, що містяться у підозрі.

Крім того, захисник адвокат ОСОБА_6 прохала викликати та допитати свідка ОСОБА_14 для підтвердження наведених стороною захисту фактичних обставин та спростування відомостей, що містяться у підозрі.

Підозрюваний та інші захисники підтримали скаргу та просили її задовільнити.

Прокурор проти скарги заперечував та просив відмовити.

Заслухавши учасників кримінального провадження, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.

Судом встановлено, що відділом Броварського районного управління поліції ГУ НП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №00002054 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України 24.08.2024 о 03:31 год.

24.08.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 206 КПК України якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави у встановленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Згідно з ч. 4 ст. 206 КПК України якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 206 КПК України незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе:

1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

2) неперевищення граничного строку тримання під вартою;

3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

В судовому засіданні прокурором доведено наявність передбачених законом підстав для затримання ОСОБА_8 , а саме затримання в порядку ст. 208 КПК України.

У протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, від 24 серпня 2024 року, складеному стосовно ОСОБА_8 , слідчим зазначено час складання такого протоколу, фактичний час затримання, а також підстави затримання ОСОБА_8 . Крім цього, із даного протоколу слідує, що слідчим під особистий підпис роз`яснено затриманому права, передбачені ст. 42 КПК України, копія протоколу затримання була вручена затриманому та захиснику ОСОБА_15 .

Статтею 211 КПК України передбачено, що строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами статті 209 цього Кодексу. Затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі, якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню.

Норма ст. 206 КПК України, крім іншого, покликана врегулювати питання забезпечення законного тримання особи під вартою та її звільнення з-під варти за недоведеності підстав для такого тримання.

Слідчий суддя при розгляді скарги захисника ОСОБА_6 враховує, що визначені КПК України строки затримання ОСОБА_8 ще не закінчилися, слідчим стосовно останнього подано клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою 24 серпня 2024 року о 17 год 17 хв, а підозрюваний ОСОБА_8 доставлений до приміщення суду, тобто до спливу 60 годин від часу затримання.

Після отримання клопотання суд, у складі слідчого судді, в межах строку, визначеного ст. 211 КПК України, призначив до розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Як вбачається із протоколу затримання, складеного слідчим СВ Броварського районного управління поліції ГУ НП в Київській області ОСОБА_16 , він складений відповідно до вимог КПК України, містить посилання на передбачені законом підстави для затримання особи без ухвали слідчого судді відповідно до положень ст. 208 КПК України.

Крім того, протокол затримання містить зазначення місця, дати і точного часу (години і хвилини) затримання відповідно до положень ст. 209 КПК України, а також у ньому зафіксовано факт його підписання ОСОБА_8 та адвокатом ОСОБА_15 , заяв, скарг та зауважень від останніх не надходило.

Істотних порушень прав та свобод людини при складанні такого протоколу захисником не доведено та слідчим суддею не встановлено.

При цьому слідчий суддя враховує, що чинне кримінальне процесуальне законодавство не надає чіткого визначення поняття «безпосередньо після вчинення злочину», водночас, з текстуального тлумачення даного терміну можна зробити висновок, що затримання на підставі вказаної статті має бути результатом оцінки уповноваженим співробітником оперативного підрозділу сукупності певних ознак, отриманих в результаті проведення безперервних оперативних дій, що дають підстави запідозрити особу у вчиненні злочину, після спливу незначного проміжку часу.

Згідно із ст. 211 КПК України строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами статті 209 цього Кодексу. Затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

Даний строк надається для виконання всіх процесуальних дій, пов`язаних із затриманням, та встановлення фактичних даних причетності затриманої особи до вчиненого злочину.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню.

Як встановлено слідчим суддею із наданих прокурором доказів, ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, підозра складена 24.08.2023 року о 17 год. 24 хв.

Таким чином, із урахуванням того, що фактичне затримання ОСОБА_8 , згідно наявних в розпорядженні слідчого судді, відбулося 24.08.2024 о 03 год. 31 хв., підозра останньому вручена в межах строку, визначеного ч.2 ст. 278 КПК України.

Як слідує з наданого стороною захисту відеозапису IMG_3791 особа, яка представилася ОСОБА_14 , перебуваючи у салоні автомобіля «Рено» разом з сином ОСОБА_17 , повідомляє, що працівники охоронної фірми, які здійснюють особисту охорону її та її сина, були затриманні працівниками поліції близько 22 год 00 хв на 78 км. автошляху Київ-Одеса під м. Біла Церква.

Слідчий суддя вважає, що вказаний доказ не підтверджує фактичний час затримання, оскільки на відеозаписі не зафіксовано час та місце затримання.

З огляду на наведене, слідчий суддя критично оцінює доводи захисника, наведені в обґрунтування скарги.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку, що порушень норм КПК України при затриманні ОСОБА_8 слідчим допущено не було, а прокурором в повному обсязі доведені обставини, визначені ч. 5 ст. 206 КПК України, у зв`язку з чим скарга на незаконне затримання є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Таким чином, підстав, визначених ч. 5 ст. 206 КПК України, для звільнення затриманого немає.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши додані до клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання.

У судовому засіданні встановлено, що СВ Броварського районного управління поліції ГУ НП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №00002054 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

24.08.2024 ОСОБА_8 , затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 296 КК України. Час фактичного затримання 24.08.2024 о 03:31 год.

24.08.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з частинами 1 та 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

На даному етапі провадження слідчий суддя не має процесуальних повноважень вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувальних заходів.

Так, на переконання слідчого судді на день розгляду клопотання відносно ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, долученими слідчим до клопотання, а саме: відеозаписами події з камер вуличного спостереження, протоколом огляду місця полії, протоколами допиту потерпілих та свідків, протоколами впізнання, протоколом затримання особи, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» («Case of Ferrazzini v. Italy» № 44759/98 від 12.07.2001) не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, № 12718/87, від 12.12.1991, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

При цьому, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі Ілійков проти Болгарії №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Суд оцінює наявність ризику можливості переховування підозрюваного від слідства та суду, як цілком ймовірний, з огляду на характеризуючи дані про особу підозрюваного, додані до матеріалів клопотання, згідно яких останній з місця роботи характеризується позитивно, має постійне місце проживання, не одружений, на утриманні дітей чи інших осіб немає, при цьому суд враховує що він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість можливого покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення; наявність вагомих доказів, які можуть переконувати суд, що підозрюваний міг вчинити дані правопорушення; конкретні обставини вчинення правопорушень, що може свідчити про наявність ризику, передбаченого пунктами 1 частини 1 статті 177 КПК України, а саме: підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду;

Суд приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у своєму клопотанні, дають достатні підстави вважати, що існує ризик можливості переховуватися від суду.

Оцінюючи можливість впливу на потерпілих та свідків, слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання, зокрема, свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, яке має високий ступінь суспільної небезпеки, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи конкретні обставини справи, дані про особу підозрюваного ОСОБА_8 , те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, який, відповідно до положення ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких, слідчий суддя не знаходить підстав для обрання іншого, більш м`якого, запобіжного заходу.

Вивченням особи підозрюваного, на даний час, встановлено, що він тяжких захворювань, які б перешкоджали його перебуванню під вартою немає. Даних, які б вказували на неможливість застосування вказаного запобіжного заходу, не встановлено.

При застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею враховано характер такого кримінального правопорушення, крім того, враховано вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних та сімейних зв`язків, а також інші обставини, які характеризують його особу та спосіб життя.

При цьому, характеризуючи дані підозрюваного ОСОБА_8 , не переважають можливих ризиків неправомірної його поведінки.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У клопотанні слідчий та у судовому засіданні прокурор присили не визначати ОСОБА_8 заставу, оскільки злочин у якому він підозрюється вчинено із застосуванням насильства.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тобто закон надає право слідчому судді, суду не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, однак лише з врахуванням підстав та обставин, згідно ст.ст.177, 178 КПК України.

З урахуванням фактичних обставин справи, даних, які характеризують особу підозрюваного, вимог кримінального процесуального законодавства України та практики Європейського суду з прав людини, а також з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки, слідчий суддя вважає за необхідне не визначати розмір застави при постановленні ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного до підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства.

Крім цього, до суду надійшли заяви від ОСОБА_18 та ОСОБА_19 про взяття підозрюваного ОСОБА_8 на особисту поруку.

У судовому засіданні ОСОБА_18 та ОСОБА_19 вимоги своєї заяви підтримали та в обґрунтування заяви зазначали, що вони займають керівні посади ТОВ «Охорона Коплекс-Іллічівськ», яке знаходиться в Одеській області с. Чорноморськ, Підозрюваний ОСОБА_8 на підставі договору працює на посаді охоронника служби на вказаному товаристві, з останнім перебувають в дружніх відносинах, за місцем роботи характеризується позитивно, він має постійне місце проживання в м. Одеса. Інформують суд, що у випадку передачі підозрюваного на поруки ручаються за належну його поведінку, зобов`язуються забезпечити його явку і за необхідності доставити його до суду на першу вимогу.

Підозрюваний та його захисники підтримали заяву, просять передати підозрюваного під особисту поруку.

Прокурор у судовому засіданні проти заяви ОСОБА_18 та ОСОБА_19 заперечує, вказує на те, що порука не зможе запобігти оголошеним ним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Слідчий суддя, враховує, що вимогами статті 180 КПК України визначено, що особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Таким чином, особиста порука належить до запобіжних заходів, які поєднані із психологічним впливом на поведінку обвинуваченого, що ґрунтується на моральній відповідальності цієї особи перед тими особами, які за нього поручилися.

Крім того, однією з умов обрання такого запобіжного заходу є впевненість суду в тому, що поручитель дійсно може впливати на поведінку обвинуваченого та забезпечити його доставлення до суду на першу про те вимогу. При цьому, важливою передумовою ефективної дії запобіжного заходу у вигляді особистої поруки є почуття довіри і поваги обвинуваченого до поручителя. Такі взаємовідносини гарантують, з одного боку, прагнення самої особи до дотримання цього запобіжного заходу, а з другого - забезпечують можливість реального впливу поручителів на його поведінку.

Наявність одного поручителя може бути визнано достатньою лише в тому разі, коли ним є особа, яка заслуговує на особливу довіру.

Слідчий суддя зауважує, що до заяви ОСОБА_18 та ОСОБА_19 не надано доказів, що характеризують особу поручителя, з яких би суд міг встановити, чи заслуговує поручитель на його довіру, чи здатний поручитель (в силу особливих моральних якостей, авторитету, фізичного і психічного стану здоров`я тощо) достатньо впливати на підозрюваного, щоб забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Відомості про те, що він є знайомим з підозрюваним достеменно не підтверджують можливість забезпечення ним належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 .

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення заяви ОСОБА_18 та ОСОБА_19 про взяття обвинуваченого ОСОБА_8 на поруки, а тому відповідна заява задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст. 177, 178, 182, 183, 184, 206-213, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 , поданої в порядку ст. 206 КПК України, про визнання незаконним затримання підозрюваного ОСОБА_8 , відмовити.

Клопотання слідчого задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного у кримінальному провадженні №00002054 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів в межах строк досудового розслідування, а саме з 03 год. 31 хв. 24 серпня 2024 р. до 03 год. 31 хв. 24 жовтня 2024 р. та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України відносно підозрюваного ОСОБА_8 не визначати розмір застави.

У задоволенні заяви ОСОБА_18 та ОСОБА_19 про взяття на поруки підозрюваного ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №00002054 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, відмовити.

Ознайомити та вручити підозрюваному під розпис копію ухвали.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконання після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження термінів тримання під вартою безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Повний текст ухвали виготовлено 29 серпня 2024 р. о 11 год. 20 хв.

Слідчий суддя: ОСОБА_1