Провадження № 1-в/127/959/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України за вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.09.2020,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

представника Державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)»: ОСОБА_5 ,

засудженого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України за вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.09.2020.

Вказане клопотання мотивовано тим, що засуджений ОСОБА_3 відбув 2/3 строку призначеного покарання, характеризується добре, має 10 заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці.

Прокурор ОСОБА_4 заперечував, щодо задоволення клопотання засудженого ОСОБА_3 , вважає, що своєю поведінкою та ставленням до праці останній лише стає на шлях виправлення, а тому вказане клопотання є передчасним, враховуючи попередні судимості засудженого ОСОБА_3 .

Представник Державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)» ОСОБА_5 зазначив, що засуджений ОСОБА_3 характеризується посередньо, 10 разів заохочувався адміністрацією установи, один раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, оскільки поведінка засудженого ще потребує додаткового нагляду, просив відмовити у задоволенні вказаного клопотання.

Засуджений ОСОБА_3 вказане клопотання підтримав та просив суд звільнити його умовно-достроково.

Суд, вислухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши матеріли клопотання та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_3 , приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України слідує, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

На даний час засуджений ОСОБА_3 утримується та відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області в Державній установі «Вінницька виправна колонія (№ 86)» за вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.09.2020, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 6 років 2 місяців позбавлення волі.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 6 КВК України вбачається, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Так, свідченням того, що засуджений довів своє виправлення, є позитивні зміни, що відбуваються в його особистості, підтверджені його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

За період відбування покарання у Державній установі «Вінницька виправна колонія (№ 86)» засуджений ОСОБА_3 характеризується посередньо, за порушення встановленого режиму відбування покарання 1 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності, 10 разів заохочувався адміністрацією установи. Працевлаштований у виробничій майстерні установи у цеху по рубці дров.

З характеристики засудженого ОСОБА_3 , наданої адміністрацією Державної установи «Вінницька випрана колонія (№ 86)» вбачається, що останній у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, легко піддається чужому впливу, по відношенню до представників адміністрації поводиться ввічливо, з метою поблажливого ставлення до себе. Роботи з благоустрою установи виконує, але потребує контролю за якістю їх виконання. Допускає порушення правил протипожежної безпеки. Активної участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає, не завжди робить для себе належні висновки. До підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне. Передбачені законом вимоги персоналу установи виконує вчасно, але потребує постійного нагляду.

Під дію ст. 81 КК України підпадав по відбуттю 2/3 частини строку покарання 27.08.2024. Рішенням комісії установи від 20.08.2024, відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільнення, як особі, що не довела свого виправлення.

Так, Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ неодноразово звертали увагу судів на те, що під час вирішення питання про сумлінну поведінку та ставлення до праці в разі вирішення питання про можливість застосування до засудженого ст. 81 КК України, слід відрізняти пристосовування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання від виправлення засуджених.

Судом встановлено, що під час судового розгляду знайшли своє підтвердження формально-юридичні підстави для застосування до засудженого ОСОБА_3 ст. 81 КК України, а саме відбуття ним необхідного строку призначеного покарання, проте відсутні в достатньому обсязі оціночні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного судом покарання.

У даному випадку, хоча відбутий засудженим строк покарання і узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 81 КК України, проте наразі застосування положень ст. 81 КК України є передчасним та невиправданим, оскільки необхідність у подальшому відбуванні покарання не відпала і до моменту звільнення мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженого, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, наразі не досягнута.

Не можна вважати сумлінною поведінкою дотримання засудженим порядку та умов відбування покарання, оскільки це є обов`язком засудженого, що передбачено ч. 3 ст. 107 КВК України.

Так, при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суд повинен враховувати поведінку засудженого за весь період відбування покарання.

Разом із тим, матеріали справи не мають достатніх даних про те, що засуджений ОСОБА_3 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки відповідно до наданих суду документів, засуджений ОСОБА_3 раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних кримінальних правопорушень та до нього застосовувались заохочувальні норми у вигляді іспитового терміну, однак він знову вчиняв нові злочини. Крім того, за попереднім вироком ОСОБА_3 було засуджено до покарання не пов`язаного з позбавленням волі, проте, останній до повного відбуття покарання вчинив новий злочин проти життя та здоров`я людини, що вказує на небажання його ставати на шлях виправлення.

Із встановлених судом обставин вбачається, що поведінка засудженого ОСОБА_3 не була позитивною протягом всього періоду відбування покарання, тому, хоч дані характеристики вказують на наявність позитивних змін в поведінці ОСОБА_3 , що свідчить про те, що засуджений стає на шлях виправлення, однак свого виправлення в повній мірі ще не довів.

Однією із головних умов для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого. При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Відтак, з урахуванням особи засудженого, його схильності до скоєння злочинів, суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_3 положення ст. 81 КК України, на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не виконається мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової.

Враховуючи викладене, суд вважає, що засуджений ОСОБА_3 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, тому у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 370, 372, 537, 539 КПК України,

суд

ПОСТАНОВИВ:

У клопотанні засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 81 КК України за вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.09.2020 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: