Провадження № 1-кс/331/2163/2024
Справа № 331/6208/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2024 року місто Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках досудового розслідування, внесеного 10.09.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001426, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий 1-го відділення СВ УСБ України в Запорізькій області ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з клопотанням про арешт майна в рамках досудового розслідування, внесеного 10.09.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001426, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

В обґрунтування заявленого клопотання зазначено, що не пізніше 14.09.2022 громадянка України ОСОБА_5 , перебуваючи на території м. Дніпрорудне, Дніпрорудненської міської територіальної громади, Василівського району, Запорізької області, яке з 13.03.2022 та на час повідомлення про підозру є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, діючи умисно, із власних корисливих мотивів та з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, усвідомлюючи протиправність своїх дій, прийняла пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників збройних формувань та окупаційної адміністрації держави агресора та добровільно зайняла посаду інспектора відділу з питаннь міграції (вільнонайманий) (мовою оригіналу инспектора отдела по вопросам миграции (вольный найм.)) незаконно створеного правоохоронного органу, а саме (мовою оригіналу - отдела полиции № 4 Управления внутренних дел по г. Васильевка и Васильевскому району Главного управления МВД по Запорожской области) та не пізніше 14.09.2022, продовжуючи займати посаду інспектора відділу з питань міграції (вільнонайманий) у відділі поліції АДРЕСА_1 , була залучена як співробітник місцевого відділу по питаннях міграції у пункті по прийому і видачі документів тимчасової робочої групи по Запорізькій області в м. Дніпрорудне міністерства внутрішніх справ росії по Республіці Крим (мовою оригіналу пункт по приему и выдаче документов временной рабочей группы по Запорожской области в г. Днепрорудное) министерства внутренних дел росии по Республике Крым).

Перебуваючи на добровільно займаній посаді, ОСОБА_5 виконувала обов`язки щодо реалізації політики держави-агресора рф у сфері міграції (еміграції, імміграції), у тому числі протидії незаконній міграції, громадянству, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших категорій мігрантів, фактично виконуючи повноваження Національної поліції України та Державної міграційної служби України, здійснюючи свою протиправну діяльність в інтересах окупаційної влади держави-агресора рф, з метою підтримання окупаційної влади у АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 45 Положення про закони та звичаї війни на суходолі до 4 Конвенції про закони та звичаї війни 1907 року, заборонено примушувати жителів окупованих територій присягати на вірність державі-супротивнику, що є похідним результатом після примусового отримання паспорта громадянина рф та відповідно набуття громадянства рф.

Враховуючи викладене, 02.09.2024 слідчим слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області за погодженням із старшим прокурором групи прокурорів, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури складено повідомлення про підозру громадянці України ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України, яке 03.09.2024 повідомлено останній у встановленому законом порядку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, згідно п.3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Водночас, санкцією ч.7 ст.111-1 та ч. 1 ст. 111-2 КК України, за якою ОСОБА_5 повідомлено про підозру, передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Таким чином, з урахуванням санкції ч. 7 ст.111-1 та ч. 1 ст. 111-2 КК України, орган досудового розслідування відповідно до п. 3 ч. 1 ст.170 КПК України повинен вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні з метою його конфіскації.

Зокрема досудовим розслідуванням відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 398436528 від 09.10.2024, встановлено, що у власності підозрюваної ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , наявне наступне нерухоме майно:

- квартира, загальною площею 60.7 кв.м., житловою площею 37.7 кв.м., яка складається з 3-х кімнат, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка знаходиться у приватній власності розміром частки 1/1, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 398436528, що має реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 31138790.

Крім того, наразі в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що наявні ризики відчуження вищевказаного нерухомого майна, що належать підозрюваній ОСОБА_5 з метою унеможливлення застосування до неї заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна та подальшої його конфіскації, орган досудового розслідування вважає за доцільне здійснити розгляд цього клопотання без повідомлення про це підозрюваної та сторону захисту, з метою запобігання настанню негативних наслідків для кримінального провадження.

Слідчий надала суду заяву, в якій просить розглянути клопотання без її участі, та його задовольнити, посилаючись на його обґрунтованість та доведеність.

Захисник ОСОБА_6 надав суду заяву про розгляд клопотання без його участі, та розглянути клопотання на розсуд суду.

Слідчий суддя, взявши до уваги заяви слідчого та захисника, перевіривши матеріали справи, приходить до такого.

Слідчий суддя накладає арешт на грошові кошти чи інше майно, якщо є підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій ст.167 КПК України, а саме:1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування, матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Матеріалами справи встановлено, що не пізніше 14.09.2022 громадянка України ОСОБА_5 , перебуваючи на території АДРЕСА_1 , яке з 13.03.2022 та на час повідомлення про підозру є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, діючи умисно, із власних корисливих мотивів та з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, усвідомлюючи протиправність своїх дій, прийняла пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників збройних формувань та окупаційної адміністрації держави агресора та добровільно зайняла посаду інспектора відділу з питаннь міграції (вільнонайманий) (мовою оригіналу инспектора отдела по вопросам миграции (вольный найм.)) незаконно створеного правоохоронного органу, а саме (мовою оригіналу - отдела полиции № 4 Управления внутренних дел по г. Васильевка и Васильевскому району Главного управления МВД по Запорожской области) та не пізніше 14.09.2022, продовжуючи займати посаду інспектора відділу з питань міграції (вільнонайманий) у відділі поліції АДРЕСА_1 , була залучена як співробітник місцевого відділу по питаннях міграції у пункті по прийому і видачі документів тимчасової робочої групи по Запорізькій області в м. Дніпрорудне міністерства внутрішніх справ росії по Республіці Крим (мовою оригіналу пункт по приему и выдаче документов временной рабочей группы по Запорожской области в г. Днепрорудное) министерства внутренних дел росии по Республике Крым).

Перебуваючи на добровільно займаній посаді, ОСОБА_5 виконувала обов`язки щодо реалізації політики держави-агресора рф у сфері міграції (еміграції, імміграції), у тому числі протидії незаконній міграції, громадянству, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших категорій мігрантів, фактично виконуючи повноваження Національної поліції України та Державної міграційної служби України, здійснюючи свою протиправну діяльність в інтересах окупаційної влади держави-агресора рф, з метою підтримання окупаційної влади у АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 45 Положення про закони та звичаї війни на суходолі до 4 Конвенції про закони та звичаї війни 1907 року, заборонено примушувати жителів окупованих територій присягати на вірність державі-супротивнику, що є похідним результатом після примусового отримання паспорта громадянина рф та відповідно набуття громадянства рф.

Враховуючи викладене, 02.09.2024 слідчим слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області за погодженням із старшим прокурором групи прокурорів, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури складено повідомлення про підозру громадянці України ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України, яке 03.09.2024 повідомлено останній у встановленому законом порядку.

Зокрема досудовим розслідуванням відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 398436528 від 09.10.2024, встановлено, що у власності підозрюваної ОСОБА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , наявне наступне нерухоме майно:

- квартира, загальною площею 60.7 кв.м., житловою площею 37.7 кв.м., яка складається з 3-х кімнат, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка знаходиться у приватній власності розміром частки 1/1, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 398436528, що має реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 31138790.

Відповідно до санкції ч.7 ст.111-1 КК України передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до ч.1 ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Згідно ч.2 ст.59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Тобто, за змістом вказаних положень закону, арешт може бути накладено слідчим суддею на майно, яке набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Відповідно до вимог ч.2 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

На підставі матеріалів, доданих до клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання про накладення арешту є обґрунтованим, оскільки мета та підстави арешту в рамках зазначеного кримінального провадження, узгоджуються з положеннями частин 1, 3 ст. 170 КПК України.

Накладення арешту на вказане майно не несе негативних наслідків для їх володільця, оскільки не несе інформації та не є річчю, які б унеможливлювали життєдіяльність їх володільця.

Обмеження права власності володільця на вказане майно є розумними та співрозмірними із завданнями кримінального провадження.

Відповідно до ст. 2 КПК України «завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відноситься верховенство права, законність, рівність перед законом і судом та інші.

Відповідно до ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу».

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі"Пантелеєнко проти України"зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі"Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішеннявід 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, оскільки на момент розгляду вказаного клопотання правовою підставою для накладення арешту на майно є забезпечення конфіскації майна як виду покарання, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання слідчого обґрунтоване та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого 1-го відділення СВ УСБУ в Запорізькій області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках досудового розслідування, внесеного 10.09.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001426, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 7 ст. 111-1, ч. 1 ст. 111-2 КК України, задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження, на майно, яке належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , а саме на: квартира, загальною площею 60,7 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., яка складається з 3-х кімнат, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка знаходиться у приватній власності розміром частки 1/1.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1