Номер провадження: 11-кп/813/1783/24
Справа № 946/3568/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_7 на ухвалу Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 08.05.2024, якою:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Молочанськ Токмацького р-ну Запорізької обл., громадянина України, із середньою професійно-технічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

- звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та к/п №0000347 від 08.03.2024 закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції було задоволено клопотання потерпілого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 , звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із примиренням винного із потерпілим на підставі ст. 46 КК України.

Кримінальне провадження №0000347 від 08.03.2024 вирішено закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

Скасовано арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайсуду Одеської обл. від 12.03.2024.

Процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу у сумі 4 543, 68 грн., судової транспортно-трасологічної експертизи у сумі 7 572, 80 грн. та судової експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод у сумі 3 407, 76 грн., а всього в загальному розмірі 15 524, 24 грн. віднесено на рахунок держави.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за наступних обставин.

07.03.2024 приблизно о 19 год. в м. Ізмаїл Одеської обл. водій ОСОБА_8 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Шевченка з боку вул. Рєпіна в напрямку вул. Отамана Чепіги, в порушення вимог підп. «б» п. 2.3., п. 12.1. ПДР України, внаслідок кримінально-протиправної самовпевненості, тобто передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, легковажно розрахував на їх відвернення, де біля будинку АДРЕСА_3 не вибрав належну швидкість руху, що забезпечує безпеку дорожнього руху, заснув під час керування автомобілем, тим самим не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, в результаті чого на вищевказаній ділянці вулиці не впорався з керуванням автомобіля, де в подальшому здійснив зіткнення із придорожніми деревами, стовпами ліній електропередач та гаражем буд. АДРЕСА_3 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру ОСОБА_9 спричинено тілесне ушкодження у виді закритого перелому нігтьової фаланги 1-го пальця правої кісті, який не викликав небезпечних для життя явищ, але при звичайному своєму перебігу викликає розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, ніж 21 день), і відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Мотивуючи своє рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, суд 1-ої інстанції взяв до уваги те, що ОСОБА_8 вперше вчинив необережний нетяжкий злочин, який не є корупційним кримінальним правопорушенням та кримінальним правопорушення, пов`язаним з корупцією, а також не є порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувала під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, примирився з потерпілим та відшкодував завдані ним збитки, дав суду свою згоду на закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_7 , не оспорюючи оскаржувану ухвалу, в частині законності звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного із потерпілим та закриття кримінального провадження, не погодився із вказаним судовим рішенням в частині вирішення питання розподілу процесуальних витрат з огляду на наступні обставини:

- судом 1-ої інстанції було залишено поза увагою те, що примирення винного з потерпілим є нереабілітуючою підставою, у разі згоди особи на завершення кримінального провадження в зазначеній формі всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані із розслідуванням кримінального провадження, відповідно до правового висновку, викладеного в постанові ККС ВС від 29.09.2021 у справі №342/1560/20, повинна відшкодовувати саме особа;

- посилання суду на висновок Об`єднаної палати ККС ВС, викладений у постанові від 12.09.2022 у справі №203/241/17, при віднесенні процесуальних витрат за рахунок держави не є релевантним, оскільки такий висновок стосується порядку вирішення питання процесуальних витрат при звільненні особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, натомість, процесуальні витрати під час закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного із потерпілим та у зв`язку із закінченням строків давності за своєю природою є різними.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_7 просить ухвалу суду змінити та викласти абзаци 18-21 мотивувальної частини ухвали в наступній редакції:

«Враховуючи, що кримінальне провадження відносно обвинуваченого закривається за нереабілітуючими підставами, а тому процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу у сумі 4543, 68 грн., судової транспортно-трасологічної експертизи в сумі 7 572, 80 грн. та судової експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод у сумі 3407, 76 грн., а всього в загальному розмірі 15 524, 24 грн., необхідно стягнути з ОСОБА_8 на рахунок держави».

Абзац 5-й резолютивної частини ухвали викласти в наступній редакції:

«Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу у сумі 4543, 68 грн., судової транспортно-трасологічної експертизи в сумі 7 572, 80 грн. та судової експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод у сумі 3407, 76 грн., а всього в загальному розмірі 15 524, 24 грн., стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на рахунок держави».

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомили та жодних клопотань на адресу суду не подавали.

Враховуючи неявку вищезгаданих учасників провадження в судове засідання, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку прокурора, вважає за можливе апеляційний розгляд провадження здійснювати без участі обвинуваченого, захисника та потерпілого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора ОСОБА_7 та просила її задовольнити, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали дає підстави дійти висновку про те, що вказане судове рішення вищевикладеним вимогам кримінального процесуального закону відповідає не у повному обсязі з огляду на наступне.

Так, відповідно до положень ст. 44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, здійснюються судом.

Вимогами ст. 46 КК України передбачено, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, який, відповідно до вимог ч. 4 ст. 12 та ч. 3 ст. 25 КК України, є необережним нетяжким злочином.

В судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 звернулись із клопотанням про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України та закриття кримінального провадження, у зв`язку із примиренням обвинуваченого із потерпілим, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 повністю відшкодував завдані ним збитки (а.с. 50-51).

Сторона обвинувачення проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням винного із потерпілим та закриття кримінального провадження не заперечувала.

З урахуванням викладеного, встановивши, що ОСОБА_8 вперше вчинив необережний нетяжкий злочин, який не є корупційним кримінальним правопорушенням та кримінальним правопорушенням, пов`язаним із корупцією, а також не є порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувала під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, примирився з потерпілим ОСОБА_9 та відшкодував завдані ним збитки, а також дав свою згоду на закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, суд 1-ої інстанції дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із примиренням винного з потерпілим та закриття к/п №0000347 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності.

З огляду на те, що в апеляційній скарзі сторони обвинувачення не оспорюється законність закриття провадження та звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного з потерпілим, апеляційний суд не переглядає оскаржену ухвалу у цій частині.

Разом із тим, заслуговують на увагу посилання прокурора на помилковість висновків суду 1-ої інстанції в частині необхідності віднесення процесуальних витрат за рахунок держави з огляду на наступні обставини.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Із аналізу матеріалів провадження вбачається, що під час досудового розслідування к/п №0000347 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, органом досудового розслідування були понесені процесуальні витрати, пов`язані із проведенням: судової експертизи технічного стану транспортного засобу в розмірі 4 543, 68 грн. (а.с. 23); судової транспортно-трасологічної експертизи в розмірі 7 572, 80 грн. (а.с. 32) та судової експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод в розмірі 3 407, 76 грн. (а.с. 38).

Загальний розмір понесених органом досудового розслідування процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертних досліджень, склав 15 524, 24 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 закрито з нереабілітуючих підстав.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи прокурора стосовно того, що у разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані із розслідуванням кримінального провадження повинна відшкодовувати саме вона.

Кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання стягнення процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд має вирішити питання про розподіл процесуальних витрат та такі витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Так, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №598/1781/17 (провадження №13-47кс20), КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком.

Суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові ККС ВС від 29.09.2021 у справі №342/1560/20 (провадження №51-2331км21), нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

В цьому контексті апеляційний суд зауважує на помилковості посилань суду 1-ої інстанції при вирішенні питання стосовно стягнення процесуальних витрат на правовий висновок, викладений в постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 12.09.2022 у справі №203/241/17 (провадження №51-4251кмо21), оскільки такий висновок підлягає застосуванню у випадку стягнення процесуальних витрат у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження, натомість, в даному випадку зазначена правова позиція не підлягає застосуванню, оскільки не є релевантною, звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та у зв`язку із примиренням із потерпілим за своєю правовою природою є різними інститутами, зокрема, в останньому випадку закриття кримінального провадження стосовно особи з нереабілітуючих підстав та застосування стосовно особи більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальним вирок суду, не звільняє винну особу від обов`язку сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням експертиз, в той час як сплив строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не залежить від волі особи.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що, відносячи понесені в даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_8 процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, за рахунок держави, суд 1-ої інстанції залишив поза увагою той факт, що кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 було закрито з нереабілітуючих підстав, внаслідок чого процесуальні витрати необхідно було стягнути саме з обвинуваченого, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для внесення відповідних змін до оскаржуваної ухвали.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пункти 3 та 4 ч. 1 ст. 409 КПК України визначають, що підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, є не застосування закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала відповідній зміні в частині стягнення процесуальних витрат на проведення експертиз, які необхідно покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 з підстав, викладених апеляційним судом вище.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 24, 285-288, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської обл. від 08.05.2024, якою ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку із з примиренням винного з потерпілим та к/п №0000347 від 08.03.2024 закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України змінити.

Абзаци 18-21 мотивувальної частини ухвали викласти в наступній редакції:

«З урахуванням того, що кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 закривається за нереабілітуючими підставами, процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу у сумі 4543, 68 грн., судової транспортно-трасологічної експертизи в сумі 7 572, 80 грн. та судової експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод у сумі 3407, 76 грн., а всього в загальному розмірі 15 524, 24 грн., необхідно стягнути з ОСОБА_8 на рахунок держави».

Абзац п`ятий резолютивної частини ухвали викласти в наступній редакції:

«Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів для проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу у сумі 4543, 68 грн., судової транспортно-трасологічної експертизи в сумі 7 572, 80 грн. та судової експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод у сумі 3407, 76 грн., а всього в загальному розмірі 15 524, 24 грн., стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на рахунок держави».

В іншій частині оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4