Справа № 641/9763/21
Провадження № 1-кп/553/281/2024
В И Р О К

Іменем України

23.07.2024м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Полтаві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001264 від 01.11.2021, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Змієві Харківської області, є громадянином України, має середню спеціальну освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимий 06.02.2023 вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч. 2 ст. 384 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

01.11.2021, близько о 00:30 год. (більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_3 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник до колодязя кабельної каналізації (колектору), де маючи умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, діючи умисно, з метою особистого незаконного збагачення, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, відшукав, перерізав та в подальшому таємно викрав: 3,58 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 123,30 гривень; 0,78 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 26,40 гривень; 0,51 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 17,60 гривень; 0,97 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 17,60 гривень; 3,58 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 33,00 гривень; 1,23 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 41,80 гривень; 3,58 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 123,30 гривень; 2,25 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 77,00 гривень; 2 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 68,20 гривень; 1,67 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 57,20 гривень; 1,38 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 48,40 гривень; 1,8 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 61,60 гривень; 1,95 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 68,20 гривень; 2,4 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 83,60 гривень; 2,1 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 83,60 гривень; 2,1 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 72,60 гривень; 2 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 68,20 гривень; 0,91 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 30,80 гривень; 2,25 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 77,00 гривень; 2,2 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 77,00 гривень; 2,48 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 85,80 гривень; 2,35 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 81,40 гривень; 0,6 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 19,80 гривень; 2 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 68,20 гривень; 2 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 68,20 гривень; 2,5 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 85,80 гривень; 0,52 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 17,60 гривень; 0,42 метри кабелю зв`язку типу МКСАШп 4*4*1,2, вартістю 15,40 гривень, які склав в мішок, який завчасно приготував та мав при собі, після чого покинув місце вчинення злочину разом з викраденим майном та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду ДП «Обслуговування повітряного руху України» на загальну суму 1491,60 гривень.

Зазначеними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому злочині визнав у повному обсязі, повністю підтверджує фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення так, як вони викладені в обвинувальному акті, не оспорює правову кваліфікацію вчиненого злочину.

Під час допиту у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 надав показання, що 01.11.2021, в нічний час, перебував біля будинку АДРЕСА_2 , де у нього виник умисел на викрадення кабелів з колодязя кабельної каналізації. За допомогою арматури він відтягнув кришку люка, заліз до колодязя і за допомогою ножа почав обрізати кабель. Нарізаний невеликими кусками кабель поклав до мішку, який знайшов в колодязі. Сам виліз з колодязя, після витягнув мішок. Коли з мішком підійшов до заправки, яка розташована неподалік, його зупинили працівники поліції та вилучили викрадене. Щиро кається у вчиненому, просить суворо не карати. Цивільний позов визнає у повному обсязі, має намір відшкодувати завдану шкоду.

З показань обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що вину у вчиненому злочині він визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у повному обсязі та не заперечує фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст вказаних фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження в частині відомостей, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

Таким чином, суд доходить висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище.

Вивченням відомостей про особу ОСОБА_3 встановлено, що він на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності не має, не одружений, офіційно не працевлаштований, має постійне місце проживання.

Відповідно до частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 є щире каяття.

Обставин, які відповідно до частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання ОСОБА_3 , не встановлено.

Відповідно до положень статті 50 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Водночас, згідно із частиною 2 статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з частиною 2 статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд виходить із положень статей 50, 65 Кримінального кодексу України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким умисним злочином, наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу винного, його відношення до скоєного, наявність претензій з боку потерпілого, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 3 статті 185 Кримінального кодексу, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Разом з цим під час призначення покарання суд враховує, що ОСОБА_3 засуджений вироком Зміївського районного суду Харківської області від 06.02.2023 за ч. 2 ст. 384 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Вирок набрав законної сили.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (далі - Постанова) зазначено: коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.03.2018 (справа №754/2749/17), у якій сформульовано висновок щодо застосування норми права, передбаченої у ч. 4 ст. 70 КК України, і вказано, що коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Також правова позиція щодо незастосування положень ч. 4 ст. 70 КК України викладена у постановах Верховного Суду від 27.11.2018 (справа № 165/1919/15-к) та від 04.12.2018 (справа №186/1749/16-к).

За наведених вище обставин, суд доходить висновку, що вирок Зміївського районного суду Харківської області від 06.02.2023 слід виконувати самостійно.

Потерпілим ДП «Обслуговування повітряного руху України» в особі Дніпровського регіонального структурного підрозділу пред`явлений цивільний позов про стягнення зі ОСОБА_3 майнової шкоди в розмірі 547162 грн. 00 к.

Обвинувачений цивільний позов визнав у повному обсязі та зазначив, що має намір працевлаштуватися та ас відшкодувати завдану шкоду.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 по справі № 0306/7567/12, коли нормами кримінально-процесуального закону відповідну ситуацію прямо не передбачено, є необхідним та можливим застосування аналогії права. Зазначена можливість встановлена частиною 6 статті 9 КПК, згідно з якою коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються встановлені частиною першою статті 7 КПК загальні засади кримінального провадження. Однією з таких засад є законність, що включає обов`язок суду, як і інших органів державної влади, неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За таких обставин, враховуючи, що визнання обвинуваченим цивільного позову не суперечить закону та засадам диспозитивності кримінального судочинства, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання обвинуваченим цивільного позову та задовольнити вказаний позов у повному обсязі.

На підставі статті 124 Кримінального процесуального кодексу України процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 .

Питання про долю речових доказів належить вирішити у відповідності до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався і підстав для обрання не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 349, 368-374 Кримінального процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту фактичного затримання та приведення вироку до виконання.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 06.02.2023, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 384 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, - виконувати самостійно.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь держави судові витрати на залучення експерта по проведенню судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-21/25258-ТВ від 23.11.2021 у розмірі 2402 (дві тисячі чотириста дві) грн. 68 коп.

Цивільний позов Державного підприємства обслуговування повітряного руху України в особі Дніпровського регіонального структурного підрозділу до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України в особі Дніпровського регіонального структурного підрозділу завдану матеріальну шкоду в сумі 547 162 (п`ятсот сорок сім тисяч сто шістдесят дві) грн. 00 коп.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- акт обстеження кабелів електрозв`язку МКСАШп 4х4х1,2 інв. № 710581, між об`єктом ЛАЦ (КДП) та ПАТ «Укртелеком» від 01.11.2021 - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- фрагменти кабелів зв`язку, які зберігаються в камері схову ВП № 2 Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області (квитанція № 01595), після набрання вироком законної сили, повернути власнику ДП «Обслуговування повітряного руху України»;

- два кухонних ножі та ліхтарик, які зберігаються в камері схову ВП № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 395 Кримінального процесуального кодексу України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Роз`яснити обвинуваченому, потерпілому, його представнику право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Головуючий ОСОБА_1