УХВАЛА

Іменем України

12 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 754/8953/23

провадження № 51-3882 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 травня 2024 року,

встановив:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 21 травня 2024 року,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження м. Дружківка Донецької області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 ), проживаючого у АДРЕСА_2 ),

засуджено за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , судові рішення щодо яких не оскаржуються.

Вирішено питання щодо арешту майна, речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

Як установив місцевий суд, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , вступили в злочинну змову, спрямовану на повторне, таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, в умовах воєнного стану. Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_5 , заручившись підтримкою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , вступивши в змову та розподіливши між собою ролі, в нічний час доби, з 28 на 29 травня 2023 року, діючи спільно, прибули до будинку АДРЕСА_3 , де впевнившись, що в НОМЕР_1 ніхто не перебуває, піднялися до мансардного приміщення вказаного будинку та виконуючи свої ролі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , прив`язали мотузку, яка заздалегідь була підготовлена для вчинення злочину, до дахового укріплення.

В подальшому ОСОБА_5 за допомогою мотузки, яку тримав ОСОБА_6 , спустився через дахове вікно, до балконного приміщення, квартири 177, яка належить ОСОБА_8 , а ОСОБА_7 спостерігала за оточенням та в разі необхідності повинна була, повідомити ОСОБА_6 про небезпеку з боку інших громадян або появі співробітників поліції.

Після чого, ОСОБА_5 потрапивши на балконне приміщення зазначеної квартири механічним шляхом, а саме невстановленим під час досудового розслідування предметом відчинив двері та проник до квартири, тим самим реалізовуючи злочинний план та діючи відповідно до розподілених ролей. В цей час, обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідно до розподілених ролей зібравши мотузку спустилися на подвір`я та чекали біля під`їзду ОСОБА_5 .

Дочекавшись ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом піднялись на дев`ятий поверх будинку за вказаною адресою, де проникли до НОМЕР_1, яку до цього відкрив ОСОБА_5 та, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, спільно, протиправно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, доводячи спільний злочинний умисел до кінця ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , таємно викрали належне ОСОБА_8 майно на загальну суму 54 150 грн 60 коп., завдавши їй матеріальної шкоди на зазначену суму. Після цього вони залишили місце вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації вчиненого засудженим діяння, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити оскаржувані судові рішення та звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки.

При цьому захисник зазначає, що суди попередніх інстанцій належним чином не врахували, що ОСОБА_5 сприяв розкриттю злочинів, його відношення до вчиненого злочину, на обліках у реєстрі психіатричних та наркологічних хворих не перебуває, відсутність скарг за місцем проживання ОСОБА_5 , наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щире каяття.

Також на думку захисника обставинами, що пом`якшують покарання є: наявність постійного місця проживання та відсутність скарг з боку інших мешканців, наявність рідних та близьких, зокрема матері, які піклуються про нього.

Мотиви Суду

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання.

Виходячи зі змісту ст. 75 КК застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження виправлення засудженого є можливим без ізоляції від суспільства.

Як убачається з копій судових рішень, місцевий суд керувався наведеними законодавчими положеннями при виборі засудженому заходу примусу та порядку його відбування.

Згідно з вироком, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд, урахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, який раніше судимий, звільнившись з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та через короткий проміжок часу знову вчинив умисний тяжкий злочин, офіційно не працевлаштований, неодружений, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, наявність обставини, яка пом`якшує покарання - щирого каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання. Також, суд додатково урахувавши особу винного, щире каяття, стан його здоров`я, наявність ряду хронічних захворювань,дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_5 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 185 КК.

Із зазначеною позицією місцевого суду погодився й апеляційний суд. Відповідно до змісту оспорюваної ухвали при перегляді вироку суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи щодо суворості покарання, викладені в апеляційній скарзі захисника, навів переконливі мотиви, з яких він визнав їх неприйнятним і такими, що не є підставою для зміни вироку місцевого суду щодо ОСОБА_5 . При цьому апеляційний суд вказав про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК, оскільки, враховуючи особу винного, який раніше судимий, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, тому шо він продовжив вчиняти злочини, що свідчить про те, що він не бажає стати на шлях виправлення, а тому його виправлення та перевиховання можливе лише за умови ізоляції від суспільства.

З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції, та вважає неприйнятними доводи захисника ОСОБА_4 про наявність підстав для застосування ст. 75 КК щодо засудженого ОСОБА_5 .

Обставини, на які посилається захисник, при обґрунтуванні можливості застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК є даними, що характеризують особу винного, були враховані судом при призначенні покарання і не свідчать про можливість його виправлення без реального відбування покарання.

Обраний ОСОБА_5 захід примусу є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість, про що йдеться в касаційній скарзі захисника, Суд не вбачає.

Отже, рішення судів першої та апеляційної інстанцій є обґрунтованими, відповідають вимогам статей 370, 419 КПК та не викликають сумнівів у їх правильності, а посилання захисника на надмірну суворість призначеного ОСОБА_5 покарання, внаслідок його невідповідності ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є безпідставними.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 травня 2024 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3