Справа № 154/965/20 Провадження №11-кп/802/594/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000509 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2024 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Чорників Володимир-Волинського району, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянка України, неодружена, непрацююча, раніше не судима,

засуджена за ч.2 ст.15, ст.117 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років,

Також вироком суду ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Чорників Володимир-Волинського району, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , громадянка України, працююча інспектором прикордонної служби 1 категорії ВІПС «Пархоменкове» ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ІНФОРМАЦІЯ_4 , неодружена, раніше не судима,

засуджена за ч.1 ст.119 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років,

Строк відбування покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Зараховано ОСОБА_9 у строк відбування покарання, призначеного їй цим вироком, строк перебування її під вартою з 26 вересня 2019 року до 18 травня 2020 року включно у співвідношенні один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_10 у строк відбування покарання, призначеного їй цим вироком, строк перебування її під вартою з 26 вересня 2019 року до 18 травня 2020 року включно у співвідношенні один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат та арештованого майна.

За вироком суду ОСОБА_10 визнана винною та засуджена за те, що вона 29 липня 2019 року, близько 11 години, в туалеті, який розташований на прибудинковій території за адресою: АДРЕСА_1 , народила доношену та життєздатну дитину (дівчинку), вагою 4140 грам, і, відразу після пологів, маючи прямий умисел на вбивство своєї новонародженої дитини, перервала та умисно не перев`язала пуповину дитини та завдала їй удару по лівій тім`яно-скроневій ділянці голови, внаслідок чого відбувся радіальний перелом лівої тім`яної кістки та обмежено-дифузний крововилив під м`якою мозковою оболонкою в ділянках тім`яних звивин лівої півкулі мозку з вогнищем деструкції в речовині мозку (закрита черепно-мозкова травма), виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але смерть дитини не настала з причин, які не залежали від її волі, оскільки дитина продовжувала жити, вчинивши тим самим закінчений замах на умисне вбивство своєї новонародженої дитини.

Крім того, ОСОБА_10 29 липня 2019 року, близько 11 години, після дій ОСОБА_9 , виявивши новонароджену дитину ОСОБА_9 в туалеті, який розташований на прибудинковій території за адресою: АДРЕСА_1 , без свідомості, діючи з злочинною недбалістю, вважаючи дитину мертвою, діючи поспішно і необачливо, не викликавши лікаря для констатації смерті дитини, помістила новонароджену дитину, яка продовжувала жити, в килимок коричневого кольору та поліетиленовий пакет чорного кольору і закопала її на сусідній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок чого настала смерть дитини від асфіксії, зумовленої механічними факторами, а саме: закриттям дихальних шляхів тканиною, поліетиленовим пакетом та здавленням тіла землею, вчинивши тим самим вбивство дитини через необережність.

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним. Вказує на те, що суд безпідставно перекваліфікував дії обвинувачених, оскільки в матеріалах справи наявні докази які підтверджують їх винуватість у вчиненні злочину, передбаченого п.п.2, 12 ч.2 ст.115 КК України. Посилається на те, що у вироку суду відсутні відомості про показання допитаних судом свідків, а також судових експертів. Крім того, показання обвинувачених є неправдивими, спростовують наявними в матеріалах провадження доказами, а також спрямовані на уникнення відповідальності. Також зазначає, що кваліфікуючи дії обвинувачених місцевим судом не надано оцінки тому, що обвинувачені мають медичну освіту, спільно проживали до вчинення, а також на час вчинення злочину. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.2, 12 ч.2 ст.115 КК України і призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років, визнати винною ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п.2, 12 ч.2 ст.115 КК України та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , яка подана в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченої за ч.1 ст.119 КК України, вважає вирок суду в частині призначеного ОСОБА_10 покарання необґрунтованим. Посилається на те, що обвинувачена визнала вину у вбивстві через необережність, добровільно показала місце де її закопала, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно. Зазначає, що до обставин, які пом`якшують покарання слід віднести визнання вини та щире каяття. Просить вирок суду змінити, залишити призначене ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.119 КК України, та звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробовуванням, на підставі ст.75 КК України.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , яка подана в інтересах обвинуваченої ОСОБА_9 , не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченої за ч.2 ст.15, ст.117 КК України, вважає вирок суду в частині призначеного ОСОБА_9 покарання необґрунтованим. Посилається на те, що обвинувачена визнала свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ст.117 КК України, вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання та за місцем роботи характеризується позитивно. Також зазначає, що до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої слід віднести визнання вини та щире каяття. Просить вирок суду змінити, залишити призначене ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.15, ст.117 КК України, та звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробовуванням, на підставі ст.75 КК України.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , не оспорюючи кваліфікацію дій обвинуваченої за ч.1 ст.119 КК України, вважає вирок суду в частині призначеного покарання необґрунтованим. Посилається на те, що на момент вчинення злочину ОСОБА_10 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, працює інспектором прикордонної служби. Просить вирок суду змінити, звільнити ОСОБА_10 від призначеного судом покарання з випробовуванням, на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційних скарг, прокурора, який апеляційну скаргу сторони обвинувачення підтримував, при цьому заперечував апеляційній скарги захисників і просив скасувати вирок суду, ухваливши новий, обвинувачених та їх захисників, які апеляційні скарги сторони захисту підтримували та заперечили апеляційну скаргу прокурора і просили змінити вирок суду в частині призначеного покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників до задоволення не підлягають, а апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Приписами ст.370 КПК України регламентовано, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, покладений на слідчого та прокурора, які зобов`язані зібрати, перевірити та оцінити докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Положеннями ст.94 КПК України регламентовано, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно положень ч.1 ст.410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Нормами п.4 ч.1 ст.411 КПК України передбачено, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Також, у вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Основою мотивувальної частини вироку є аналіз і оцінка досліджених судом доказів. При ухваленні вироку мають одержати оцінку всі докази, розглянуті в судовому засіданні: як докази, на підставі яких суд визнав установленими ті або інші обставини, так і ті з них, через які суд дійшов висновку, що деякі обставини не мали місці в дійсності. Прийняття одних і відхилення, неврахування інших доказів судом має бути вмотивованим. Підставою неврахування доказів є відсутність у них відомостей про обставини кримінального правопорушення властивостей належності, допустимості або їх недостовірності.

Проте, оскаржуваний вирок суду щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вказаним вище вимогам кримінального процесуального закону не відповідає.

Згідно положень п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, окрім іншого, зазначаються:

- формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення, мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Ураховуючи зазначені положення норм КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону.

Відповідно до обвинувального акта, 29 липня 2019 року ОСОБА_9 близько 11 години, перебуваючи у приміщенні туалету, який розташований на прибудинковій території за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, всупереч вимог ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України, згідно яких на матір покладено обов`язок піклуватися про здоров`я своєї дитини, нехтуючи моральними та правовими нормами, перервала та умисно не перев`язала пуповину своїй новонародженій дитині, та в подальшому завдала їй удару по лівій тім`яно-скроневій ділянці голови, внаслідок чого відбувся радіальний перелом лівої тім`яної кістки та обмежено-дифузний крововилив під м`якою мозковою оболонкою в ділянках тім`яних звивин лівої півкулі мозку з вогнищем деструкції в речовині мозку, що в сукупності з попередньо домовленими діями ОСОБА_10 , які виразилися в поміщенні дитини в поліетиленовий пакет чорного кольору і коврик коричневого кольору та подальшому закопуванні на сусідній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , призвели до смерті дитини, чим вчинили вбивство малолітньої дитини за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене п.п.2, 12 ч.2 ст.115 КК України.

Згідно вироку, суд зазначив, обвинувачення у умисному вбивстві дитини є серйозним і тяжким обвинуваченням, а отже для нього мають бути надійні і безспірні підстави, чого немає у цьому випадку. Винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у умисному вбивстві не доведена доказами.

Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду місцевим судом було допитано свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , а також експертів ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , що стверджується журналом судового засідання від 09.06.2023 (т.7 а.к.п.44-46), журналом судового засідання від 03.08.2023 (т.7 а.к.п.65-70).

Разом з тим, як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, місцевий суд безпосередньо досліджені показання вказаних свідків та експертів в оскаржуваному вироку не висвітлив та не надав ним будь-якого аналізу і оцінки, чим порушив вимоги ч.3 ст.374 КПК України.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Крім того, законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про порушення судом першої інстанції вимог ст.94 КПК України, оскільки судом першої інстанції не надано оцінку доказам в їх сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

Таким чином, місцевий суд, безпосередньо дослідивши показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , а також експертів ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , їх показання у вироку не висвітлив, не проаналізував їх в сукупності з іншими доказами, як і навів будь-яких підстав, чому не бере їх до уваги.

Вимогами ч.1 ст.94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З огляду на те, що місцевий суд дослідивши під час судового розгляду показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , експертів ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 в порушення приписів ч.1 ст.94 КПК України не дав кожному з цих доказів оцінки з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів в кримінальному провадженні - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про перекваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з п.п.2, 12 ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст.15, ст.117 та ч.1 ст.119 КК України відповідно.

Враховуючи такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме ч.1 ст.94 КПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості усунути їх на стадії апеляційного розгляду та перевірити доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, адже місцевий суд не дав показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та експертів ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 оцінки з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності вказаних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для перекваліфікації дій обвинувачених та ухвалення вироку.

Зі змісту показань вищезазначених свідків та експертів, які отримані місцевим судом, убачається, що вони мають важливе значення для прийняття рішення в даному кримінальному провадженні.

Отже, підсумовуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вищенаведена сукупність порушень вимог кримінального процесуального законодавства є істотною, оскільки вона перешкодила суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тому оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню на підставі положень п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.409 КПК України, ч.1 ст.412 КПК України з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Також апеляційний суд звертає увагу і на порушення місцевим судом норм матеріального права.

Так, згідно положень ч.3 ст.68 КК України за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Визнавши ОСОБА_9 винною за ч.2 ст.15, ст.117 КК України, суд першої інстанції призначив їй максимальне покарання, передбачене санкцією даної норми закону, у вигляді 5 років позбавлення волі, чим порушив приписи ч.3 ст.68 КК України.

Отже, місцевим судом допущено і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що також є підставою для скасування судового рішення відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України.

Оскільки місцевим судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили прийняти законне та обґрунтоване рішення у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які з урахуванням вимог апеляційної скарги прокурора, не можуть бути усунуті судом апеляційної інстанції.

Положеннями п.6 ч.1 ст.407 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Внаслідок скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду провадження в суді першої інстанції апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості щодо розгляду решти апеляційних вимог сторони обвинувачення, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги прокурора і вони підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.

Під час нового розгляду кримінального провадження необхідно усунути виявлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати сукупність усіх доказів, досліджених в ході судового розгляду, дати їм належну юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст.370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги захисників в інтересах обвинувачених залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2024 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: