ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/5239/23

Провадження № 11-кп/4820/530/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000659 від 29 квітня 2023 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тетіїв Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, батька неповнолітньої дитини, старшого солдата, механіка-водія механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти в/ч НОМЕР_1 , судимого:

-Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області 18 червня 2021 року за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

-цим же судом 09 травня 2023 року за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 18 червня 2021 року та призначено покарання у виді позбавлення волі на 5 років;

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.4 ст.185, ч.2 ст.194 КК України, та призначено покарання:

-за ч.1 ст.115 КК України у виді 14 років позбавлення волі;

-за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

-за ч.2 ст.194 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю кримінальних правопорушень призначено ОСОБА_6 покарання у виді чотирнадцяти років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 травня 2023 року, за сукупністю вироків призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ухвалено обчислювати з дня набрання цим вироком законної сили, зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 02 травня по 01 серпня 2023 року та строк частково відбутого покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком з 02 серпня 2023 року по день набрання цим вироком законної сили.

Раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишено без змін.

Судом вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду, 28 квітня 2023 року приблизно о 23 год 30 хв у приміщенні кімнати АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, з метою вбивства батька ОСОБА_8 взяв у праву руку ніж та цілеспрямовано, із прикладанням сили, завдав один удар лезом ножа в область шиї потерпілого зліва, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді ножового поранення лівої бокової частини поверхні шиї з ушкодженням судин (сонної артерії, яремної вени) на цьому ж рівні, що призвело до розвитку гострої крововтрати та стало причиною смерті ОСОБА_8 , а також перерізав шию потерпілого, внаслідок чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді різаної рани на передній поверхні середньої третини шиї з пересіченням структур м`язів шиї, надгортанника і трахеї.

Таким чином, ОСОБА_6 умисно, протиправно заподіяв смерть іншій людині.

Далі ОСОБА_6 за вказаних обставин, 28 квітня 2023 року приблизно о 23 год 40 хв, після вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 , у кімнаті АДРЕСА_3 , в період дії воєнного стану, умисно, таємно, в стані алкогольного сп`яніння, з корисливою метою, повторно викрав мобільний телефон марки «Ergo» моделі «F181 Step» вартістю 314 грн, укомплектований картою пам`яті марки «Kingston» об`ємом 1 Gb вартістю 28 грн та картою мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_2 вартістю 130 грн, а всього майна на суму 472 грн, які належали вбитому ОСОБА_8 .

Таким чином, ОСОБА_6 умисно, таємно, повторно викрав чуже майно - вчинив крадіжку, в умовах воєнного стану.

Після цього ОСОБА_6 28 квітня 2023 року приблизно о 23 год 45 хв, після вчинення умисного вбивства та викрадення майна, у кімнаті АДРЕСА_3 , з метою приховування раніше вчинених злочинів, у стані алкогольного сп`яніння, умисно, з метою приховання слідів зазначених вище кримінальних правопорушень, накрив труп ОСОБА_8 ковдрою, підпалив її за допомогою запальнички та покинув місце вчинених кримінальних правопорушень. Унаслідок підпалу вогнем було пошкоджено приміщення кімнати, речі домашнього вжитку та одяг трупа ОСОБА_8 .

Таким чином, ОСОБА_6 умисно пошкодив чуже майно, шляхом підпалу.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просив скасувати вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2024 року, а кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Уважав, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, ухвалене з порушенням норм кримінального процесуального права.

Зауважував, що обвинувачений ОСОБА_6 вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, оскільки вбивства батька не вчиняв, телефона не викрадав, також умисно не вчиняв підпалювання житла та майна.

Зазначав, що стороною обвинувачення кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 було сфабриковане, докази, на які посилається сторона обвинувачення, отримані в незаконний спосіб, тобто, з порушенням норм процесуального законодавства України.

На думку сторони захисту, місцевий суд не повністю дослідив матеріали кримінального провадження, а ті, що були досліджені в судовому засіданні, належним чином не оцінені, як це передбачено ст.94 КПК України, у такий спосіб не було виконано завдання кримінального провадження, передбачені законом.

Стверджував, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого не тільки ч.1 ст.115 КК України, а тим більше ч.4 ст.185 та ч.2 ст.194 КК України.

Уважав, що судом першої інстанції ухвалено незаконне і по своїй суті несправедливе рішення, яке має буде переглянуто судом вищої судової ланки, виходячи з підстав ст.409 КПК України.

Прокурор Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_9 в запереченні на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 просив кримінальне провадження в частині кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлюється кримінальна протиправність діяння, в решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

09 серпня 2024 року в силу вступив Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна», яким фактично декриміналізовано дії ОСОБА_6 в частині викрадення чужого майна.

Інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, вчинене 28 квітня 2023 року, а відтак обрахунку підлягають відповідні грошові величини станом на дату події.

У 2023 році прожитковий мінімум для працездатної особи становив 2 684 грн на місяць, тож сума соціальної пільги становила 1 342 грн, а сума для кваліфікації крадіжки як кримінально-караного діяння була на рівні 2 684 грн.

Водночас, своїми умисними діями щодо таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 матеріальної школи на загальну суму 472 грн.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України, - закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, зокрема, й на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Сторона обвинувачення вважає, що кримінальне провадження в частині кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Уважав, що в решті вирок суду повною мірою відповідає фактичним обставинам справи, судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.374 КПК України, призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, достатнім для його виправлення та запобігання вчинення інших кримінальних правопорушень, а відтак апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення.

Зазначав, що під час судового розгляду справи в повній мірі досліджено докази сторін та надано їм належну правову оцінку.

Аргументи ж сторони захисту зводяться до особистого заперечення причетності ОСОБА_6 до злочинів та недовірі показанням свідка ОСОБА_10 .

Суд першої інстанції в ході допиту усіх без винятку свідків із дотриманням вимог ст.352 КПК України надав можливість сторонам кримінального провадження у повній мірі без будь-яких обмежень реалізувати своє право на такий допит.

З урахуванням вищезазначеного, на думку сторони обвинувачення, в апеляційній скарзі не зазначено жодних аргументів щодо недопустимості чи неналежності тих чи інших доказів, зокрема, показань свідків.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційних скарг; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги з викладених у них мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.194 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованими та підтверджені сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та детально викладених у вироку доказів, яким судом дана належна оцінка.

Обвинувачений ОСОБА_6 у місцевому суді свою вину у скоєних кримінальних правопорушеннях не визнав.

Показав, що в жовтні 2020 року познайомився з ОСОБА_10 , з якою став проживати однією сім`єю, а батько проживав по сусідству. Поведінка ОСОБА_10 дратувала батька, він постійно з нею конфліктував, тому вони декілька разів переїжджали з гуртожитку.

28 квітня 2023 року ввечері, він та ОСОБА_10 гостювали у батька, розпивали спиртні напої, всі були в стані алкогольного сп`яніння. Під час розмови ОСОБА_10 зізналася йому в ганебній поведінці, але батько наполягав, щоб розповіла всю правду.

Між ними зав`язався конфлікт, батько брав до нього (обвинуваченого) ножа, яким його вдарив, але він вирвав ніж та поклав його на стіл. Крім того, батько бив його по ребрах. Коли конфлікт припинився, він пішов на вулицю в туалет, залишив ОСОБА_10 і батька, а коли повертався, то побачив, як з кімнати вибігла ОСОБА_10 . Він запитав, що сталося, але остання нічого не відповіла, вибігла на вулицю.

Він зайшов у кімнату до батька і побачив, що батько в крові, без ознак життя, лежав обличчям догори, на шиї було багато крові, стіни були у крові. Він зрозумів, що ОСОБА_10 вбила батька. На місці він втратив свідомість, а тому не пригадує, як стався підпал, припускає, що міг кинути недопалок.

До екстреної медичної допомоги та поліції він не телефонував, був у стресовому стані.

Наступного дня ОСОБА_10 йому розповіла, що, коли він вийшов з кімнати, то батько взяв ножа і примушував її розповісти йому всю правду про її поведінку, але вона відштовхувала його від себе і випадково вдарила батька ножем. Йому стало жаль її та дітей, а тому він вирішив повідомити в поліцію, що саме він вчинив вбивство батька, щоб ОСОБА_10 не позбавляли волі.

Із 28 квітня по 02 травня 2023 року вони з ОСОБА_10 переховувалися у закинутому будинку, де ніхто не проживав, обдумували різні версії, там ОСОБА_10 зізналася, що коли втікала з місця злочину, то викрала телефон убитого. Перед затриманням він повернув співмешканці цей телефон.

02 травня 2023 року він був затриманий поліцією. Після затримання він зізнався у злочинах, щоб ОСОБА_10 не позбавляли волі і вона могла доглядати їхніх дітей. Ніж, яким ОСОБА_10 вчинила вбивство, остання забрала з собою, потім він викинув ножа в ботанічному саду. Пізніше ОСОБА_10 телефон видала слідчому.

Щодо підпалу повідомив, що труп ОСОБА_11 міг загорітись від недопалку, як сталось загоряння йому не відомо, тіло він не накривав і не підпалював.

Показання обвинуваченого суд визнав нелогічними та неправдивими, їх повністю спростувала ОСОБА_10 та інші допитані у суді свідки, його версія спростована сукупністю доказів сторони обвинувачення, зокрема, висновками численних експертиз, проведених на досудовому розслідуванні та під час судового розгляду.

Свідок ОСОБА_10 , співмешканка обвинуваченого та очевидець вбивства, у місцевому суді спростувала версію обвинуваченого та підтвердила, що з обвинуваченим перебуває у фактичних шлюбних відносинах, у них народився спільний син.

У кінці квітня 2023 року, обвинувачений та потерпілий розпивали спиртне, вона також була з ними, а коли заходила сусідка, то вона сховалась. Між обвинуваченим та загиблим почалася сварка, обвинувачений взяв ножа і правою рукою вдарив в шию потерпілому, другий удар завдав ножем у кадик потерпілого.

Далі ОСОБА_6 накрив потерпілого ковдрою і підпалив тіло. Побачивши, що обвинувачений накоїв, вона сильно злякалася і вибігла з гуртожитку, за нею вибіг і обвинувачений. ОСОБА_6 забрав з собою ножа, яким вчинив вбивство, викинув його в парку. Телефон загиблого також забрав ОСОБА_6 , в дворі він викинув сім-карту від телефона.

Після вбивства обвинувачений та вона переховувались, а через кілька днів їх затримали працівники поліції. При допиті вона відразу розповіла поліцейським обставини вбивства і підпалу.

Свідок ОСОБА_12 повідомив, що проживає у кімнаті АДРЕСА_4 . Сім`ю ОСОБА_13 і загиблого знає як сусідів, у дружніх відносинах з ними не був.

28 квітня 2023 року сусідка з кімнати 73 повідомила, що в коридорі чути запах горіння, який ішов з кімнати ОСОБА_13 . Двері до кімнати були зачинені, але не на ключ. Зайшовши до кімнати, він побачив обгорілі ноги, які було видно через перегородку. Зі стелі були зірвані пінопластові квадрати і труп повністю був накритий пінопластовими квадратами, в області обличчя пінопласт горів і було видно його залишки. Обстановка свідчила, що хтось умисно поклав пінопласт на тіло і підпалив пінопласт, щоб тіло згоріло. Вікна і кватирка у кімнаті була зачинена, в кімнаті не вистачало кисню, тому вогонь погас, на стінах було задимлення і сажа від горіння. Піднявши квадрат пінопласту з обличчя, він побачив, що у ОСОБА_11 перерізана шия вище «кадика». Він відразу зрозумів, що потерпілого вбили, а потім зірвали пінопласт і підпалили тіло, пінопластом спеціально обклали тіло, щоб воно згоріло. Далі він з сусідами викликали поліцію, до кімнати ніхто не заходив, усі чекали поліцейських.

ОСОБА_13 характеризував негативно, ствердив, що їх сім`я зловживала алкоголем.

Місцевим судом дана належна оцінка показанням свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які підтвердили факт вбивства, однак, безпосередньо, не були свідками вчиненого кримінального правопорушення, про все дізналися згодом.

Судово-медичний експерт ОСОБА_20 у судовому засіданні місцевого суду наполягав на своїх висновках, повідомляв, що при проведенні експертизи на тілі потерпілого ОСОБА_8 не було виявлено ознаки прокручування ножа, як про це повідомляла ОСОБА_10 , проте, таке прокручування не виключається і на тяжкість тілесних ушкоджень це не впливає.

Смерть ОСОБА_8 наступила після декількох хвилин завдання йому смертельних тілесних ушкоджень, здатність до життя була малоймовірна. Смертельна рана не мала насічок, що свідчить про значну силу удару, що характерне для удару, завданого чоловіком і не може бути характерним для завдання удару жінкою чи дитиною, до того ж такий удар був з прикладенням значної сили. Виявлені на тілі ножові рани були спричинені ОСОБА_8 прижиттєво, у швидкій послідовності. Також підтвердив, що підпал тіла відбувся після настання смерті потерпілого, про що свідчить відсутність карбоксігемоглобіну, потерпілий не вдихав продуктів горіння, тобто, був мертвий.

Показання названих осіб є послідовними і повністю узгоджуються між собою з іншими дослідженими у справі доказами.

Водночас, винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджена і доводиться фактичними відомостями, які зафіксовані у протоколах слідчих дій, документах, висновках судових експертиз, а також речовими доказами та слідчими експериментами.

Зокрема, протоколом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 зафіксовано фактичні відомості вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 28 квітня 2023 року в кімнаті АДРЕСА_5 . Вона відтворила обставини вбивства, яке вчинив обвинувачений, розповіла, що коли ОСОБА_6 повернувся з туалету, то побачив, як потерпілий чіпляється до неї. Після цього обвинувачений почав кулаками обох рук завдавати удари по обличчю потерпілого, стягнув з дивана, притиснув ногою тулуб та ножем перерізав горло. Далі свідок повідомила, що обвинувачений після вбивства викрав телефон у потерпілого, накрив убитого ковдрою, яку підпалив запальничкою.

Слідчим експериментом з підозрюваним ОСОБА_6 також зафіксовано обставини вбивства. При цьому судом першої інстанції звернуто увагу, що під час експерименту в присутності захисника, тобто, за обставин, які виключали тиск на підозрюваного, ОСОБА_6 зізнався у вбивстві, щоправда, він намагався применшити свою роль, оскільки стверджував, що з необережності впав на батька з ножем і завдав йому удар у шию, не маючи намір нібито вбивати потерпілого. Далі під час слідчого експерименту ОСОБА_6 показав слідчим органам, де в парку він викинув ножа і слідчий відшукав предмет злочину у парку на

вул. Шевченка у м. Кам`янці-Подільському. Судом першої інстанції досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів уважає, що зібрані у справі докази є належними, допустимими й достовірними, а їх сукупність місцевий суд оцінив з точки зору достатності для прийняття судового рішення.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, зокрема, показання обвинуваченого, показання свідків, суд дав їм належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 в умисному вбивстві, тобто, в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині та в умисному пошкодженні чужого майна, шляхом підпалу, і правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.115, ч.2 ст.194 КК України.

Відтак, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не варті уваги, оскільки жодним чином не спростовують висновків суду про винуватість ОСОБА_6 .

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 про невизнання своєї вини апеляційний суд уважає способом захисту для уникнення відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення.

Твердження сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень спростовуються слідчими експериментами та показаннями свідка ОСОБА_10 . Ії свідчення прямо вказують на ОСОБА_6 , який вчинив кримінальні правопорушення за тих обставин, які викладені в обвинувальному акті та є аналогічними зі свідченнями, наданими нею під час досудового розслідування. Жодних підстав, щоб піддавати такі показання сумніву, не встановлено.

Висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , на що є посилання в апеляційній скарзі, належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України.

Згідно з положеннями ст.94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Указаних вимог закону місцевим судом дотримано, надано обґрунтовану оцінку як кожному окремо взятому доказу, так і їх сукупності.

Оцінку доказам, зокрема, їх допустимості суд надає під час ухвалення судового рішення. Вирок суду містить розгорнуті мотиви на спростування доводів про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_6 .

Колегія суддів не вбачає істотного порушення місцевим судом приписів ст.94 КПК України та не наведено таких захисником і обвинуваченим.

Будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність доказів не здобуто, не вбачає таких і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Поряд із цим, відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким ст.51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч.2 ст.51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібною крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення, вважається крадіжка, вартість майна якої на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2024 року становить 3028 гривень, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян складає 1514 грн на 2024 рік, а два неоподаткованих мінімумів (ч.2 ст. 51 КУпАП) становить 3 028 грн.

Таким чином, з 09 серпня 2024 року сума викраденого майна, яка не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, є дрібною крадіжкою, та особа повинна нести відповідальність за відповідною частиною ст.51 КУпАП.

Відповідно до оскаржуваного вироку суду ОСОБА_6 28 квітня 2023 року, приблизно о 23 год 40 хв, після вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 , в кімнаті АДРЕСА_3 , в період дії воєнного стану, умисно, таємно, в стані алкогольного сп`яніння, з корисливою метою, повторно викрав мобільний телефон марки «Ergo» моделі «F181 Step» вартістю 314 грн, укомплектований картою пам`яті марки «Kingston» об`ємом 1 Gb вартістю 28 грн та картою мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» НОМЕР_2 вартістю 130 гривень, всього майна на суму 472 грн, які належали вбитому ОСОБА_8 .

Таким чином, ОСОБА_6 умисно, таємно, повторно викрав чуже майно - вчинив крадіжку, в умовах воєнного стану, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

Беручи до уваги, що загальна сума крадіжки 472 грн, перестала бути предметом кримінального розгляду, діяння ОСОБА_6 , які кваліфіковано у даному кримінальному провадженні за ч.4 ст.185 КК України декриміналізовано, тому кримінальне провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до положень ст.65 КК України.

Так, ураховано, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Є військовозобов`язаним, за місцем військової служби ОСОБА_6 негативно характеризується, він самовільно залишав військову частину без поважних причин на термін понад 10 діб. Обвинувачений становить підвищену суспільну небезпеку, не працює, проходив службу в ЗСУ, але самовільно залишив військову частину в особливий період, повернувся додому і вчинив особливо тяжке і тяжке кримінальні правопорушення в період іспитового строку та в період судового розгляду щодо нього іншого кримінального провадження.

Призначаючи обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, з чим погоджується й колегія суддів, суд першої інстанції, обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання, судом першої інстанції визнано те, що ОСОБА_6 брав участь у період з 29 жовтня по 30 листопада 2022 року в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Донецькій області.

Обставинами, що обтяжують покарання судом визнано вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних або близьких відносинах та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачений на шлях виправлення не став, а особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Отже, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено обставин, які залишились поза увагою суду першої інстанції та які б свідчили про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 несправедливого покарання.

Колегія суддів, усупереч доводів апелянтів, уважає, що в цій частині судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та умотивоване рішення, підстави для його зміни чи скасування відсутні, у зв`язку з чим вирок суду в цій частині слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Навіть скасування вироку в частині засудження ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України і закриття провадження в цій частині на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України не впливає на загальний розмір призначеного йому покарання з урахування положень ч.1. 4 ст.70 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

У порядку ч.2 ст.404 КПК України вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Скасувати вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 червня 2024 року в частині засудження ОСОБА_6 за ч.4 ст.185 КК України і провадження в цій частині закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Уважати ОСОБА_6 засудженим за:

-за ч.1 ст.115 КК України у виді 14 років позбавлення волі;

-за ч.2 ст.194 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю кримінальних правопорушень уважати ОСОБА_6 засудженим до покарання у виді чотирнадцяти років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 травня 2023 року, за сукупністю вироків, уважати ОСОБА_6 засудженим до остаточного покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3