Справа № 199/8782/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2024

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро клопотання прокурора Лівобережної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна (кримінальне провадження №0001347 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.10.2023р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України),

ВСТАНОВИВ:

Згідно з поданим слідчому судді клопотанням про арешт майна досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні встановлено, що на території Амур-Нижньодніпровського району функціонують незаконні зали ігрових автоматів.

07.10.2024 р. слідчим ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області було проведено огляд приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , під час якого було виявлено та вилучено:

-6 системних блоків: «Dell» - 3 шт., «Siemens» - 2 шт., «HP» - 1 шт.;

-6 моніторів: «HP» - 3 шт., «PHILIPS» - 1 шт., «SAMSUNG» - 1 шт., «LG» - 1 шт.

Посилаючись у клопотанні на те, що є достатньо підстав вважати, що вилучене майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин вчинення кримінального правопорушення та є предметом кримінального правопорушення, виникла необхідність в проведенні ряду експертиз відносно вказаного майна, у клопотанні міститься вимога про накладення арешту на вилучене в результаті огляду майно.

Розглянув клопотання про арешт майна, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав длязадоволення поданого клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З огляду на вищенаведене встановлений КПК України порядок передбачає накладення арешту виключно з метою, яка зазначена у ч. 2 ст. 170 КПК України, та судова процедура повинна гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України враховує правову підставу для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні про арешт майна, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Як зазначено у клопотанні, вилучені речі містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин вчинення кримінального правопорушення, та є предметом кримінального правопорушення, та виникла необхідність в проведенні ряду експертиз, в тому числі відносно вказаного майна.

Ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 від 08.10.2024 р., оскільки не виконаний обов`язок зазначення у клопотанні документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування третьою особою таким майном, а також слідчим не зазначено мету відповідно до положень статті 170 КПК України (п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України), клопотання про арешт майна повернуто прокурору.

У клопотанні про арешт майна від 11.10.2024 р. прокурор зазначив, що під час проведення огляду була присутня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка повідомила, що вона є адміністратором «Ігрового залу» за вказаною адресою, тобто є фактичним користувачем вищевказаного майна. Втім, зазначене не підтверджено доказами.

До клопотання про арешт майна долучена заява ОСОБА_4 , згідно з якою вона надала дозвіл слідчому огляд приміщення зал де розташована комп`ютерна техніка, отже зміст заяви ОСОБА_4 відрізняється від повідомленого прокурором у клопотанні.

Отже, ухвала слідчого судді від 08.10.2024 р. прокурором не виконана, оскільки в результаті огляду було вилучено рухоме майно, відносно якого було необхідно зазначити у клопотанні документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування третьою особою таким майном.

Окрім того, долучені до клопотання матеріли не містять ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення огляду за зазначеною вище адресою; отже, докази, отримані в результаті проведеного огляду, є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

В розумінні вимог ст. 132 КПК України прокурор не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК).

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ч. 3 ст. 26, ст. 94, ч. 1 та ч. 2 ст. 110, п. 7 ч. 2 ст. 131, ст. 132, ст. 172, ч. 1 та ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Лівобережної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна (кримінальне провадження №0001347 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.10.2023р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України) відмовити повністю.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя

Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська ОСОБА_1