У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, у м. Ужгород, клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000036, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.04.2024 року, про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із даним клопотанням, яке обґрунтовує тим, що 11.10.2024 року було проведено обшук у гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Samsung» моделі «F05S» білого кольору який поміщено до спец, пакету НПУ №WAR18880743, мобільний телефон марки «Samsung» моделі «F05S» чорного кольору який поміщено до спец, пакету НПУ №WAR18880742, ноутбук марки «ASUS» моделі «Х551М» який поміщено до спец, пакету НПУ №PSP4234757.

Разом з тим, 11.10.2024 року було проведено обшук транспортного засобу марки «Форд» моделі «Мондео», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 який перебуває у користуванні в гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: даний транспортний засіб, який поміщено на майданчик для тимчасово вилучений транспортних засобів ГУНП в Закарпатській області.

Прокурор у клопотанні зазначає, що вказані вище виявлені предмети та документи визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні так як вони могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, і з ними в подальшому будуть проводитись слідчі дії.

З урахуванням наведеного та з метою збереження вилученого майна, як речових доказів у кримінальному провадженні, прокурор у клопотанні просить накласти на нього арешт.

01.11.2024 року від представника власників майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 до суду надійшли письмові заперечення, зокрема зазначає, що клопотання прокурора подане з порушенням визначених процесуальним законом строків.

Окрім цього, вказує про відсутність у клопотанні здобутих в порядку статей 91-94 КПК України будь-яких доказів на підтвердження того, що власник вилученого транспортного засобу ОСОБА_6 може мати будь-яке відношення до кримінального провадження №0000036 від 17.04.2024 року. Також долучений до клопотання протокол обшуку від 11.10.2024 року не містить доказів на підтвердження, того, що під час проведення обшуку вищевказаного транспортного засобу, були вилучені предмети, які мають значення для даного кримінального провадження.

Щодо вилучених мобільних телефонів зазначає, що в ході проведення обшуку та їх вилучення, їх власником працівникам поліції було надана до телефонів вільний доступ для їх огляду, однак працівники поліції не вчинили жодних дій для перевірки чи дійсно на цих пристроях міститься інформація, яка має значення для даного кримінального провадження, а відразу їх вилучили.

Також до клопотання не долучено, а в тексті такого не наведено, що стороною обвинувачення ініційовано проведення будь-яких слідчих дій щодо вилученого майна.

З урахуванням наведеного адвокат просить відмовити у задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вилучене майно.

Прокурор ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.

Власники майна у судове засідання також не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися, проте, від їх представника - адвоката ОСОБА_7 до суду 01.11.2024 року надійшла заява, в якій просить розгляд клопотання провести без його участі, підтримує письмові заперечення.

У відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Зважаючи на неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, фіксування за допомогою технічних засобів, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, не здійснювалося.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов),чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Витягом з ЄРДР підтверджено, що Ужгородським РУП ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000036 від 17.04.2024 року, попередня правова кваліфікація ч. 3 ст. 332 КК України, за фактом незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2024 року слідчим слідчої групи у кримінальному провадженні №0000036 надано дозвіл на проведення обшуку в транспортному засобі , що знаходиться у користуванні ОСОБА_5 01.07.1975 року народженняч - марки "Форд" моделі "Мондео" державний реєстраційний номер НОМЕР_3 VIN - НОМЕР_2, з метою документування вказаного кримінального правопорушення, виявлення, вилучення та відшукання грошових коштів, які здобуті злочинним шляхом, платіжних банківських карток, на яких можуть зберігатись грошові кошти здобуті злочинним шляхом, мобільних терміналів, сім-карток операторів мобільного зв`язку, інших носіїв інформації (флеш картки, комп`ютерна техніка), чорнових записів, а також з метою виявлення та вилучення предметів, що свідчать про вчинення злочинної діяльності, предметів та документів, що свідчать про вчинення протиправної діяльності ОСОБА_5 .

Також ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2024 року слідчим слідчої групи у кримінальному провадженні №0000036 надано дозвіл на проведення обшуку в житлі та інших прибудинкових приміщеннях вказаного дворогосподарства, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою документування вказаного кримінального правопорушення, виявлення, вилучення та відшукання грошових коштів, які здобуті злочинним шляхом, платіжних банківських карток, на яких можуть зберігатись грошові кошти здобуті злочинним шляхом, мобільних терміналів, сім-карток операторів мобільного зв`язку, інших носіїв інформації (флеш картки, комп`ютерна техніка), чорнових записів, а також з метою виявлення та вилучення предметів, що свідчать про вчинення злочинної діяльності, предметів та документів, що свідчать про вчинення протиправної діяльності ОСОБА_5 .

11.10.2024 року проведено обшук вищевказаного транспортного засобу та за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 - АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу обшуку - автомобіля марки "Форд" моделі "Мондео" державний реєстраційний номер НОМЕР_3 VIN - НОМЕР_2 від 11.10.2024 року, в ході такого було виявлено та вилучено даний автомобіль.

Також згідно протоколу обшуку від 11.10.2024 року, проведеного за місцем проживання ОСОБА_5 - АДРЕСА_1 , в ході такого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Samsung» моделі «F05S» білого кольору який поміщено до спец, пакету НПУ №WAR18880743, мобільний телефон марки «Samsung» моделі «F05S» чорного кольору який поміщено до спец, пакету НПУ №WAR18880742, ноутбук марки «ASUS» моделі «Х551М» який поміщено до спец, пакету НПУ №PSP4234757.

Постановами слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 від 11.10.2024 року вилучене майно визнане речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи наведене слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість доводів прокурора, що тимчасово вилучене майно має значення речового доказу у кримінальному проваджені та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки таке могло зберегти на собі сліди злочину, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі текстові повідомлення, дзвінки, тощо.

Також встановлено, що вилученим автомобілем користувався ОСОБА_5 , який безпосередньо брав участь у вчиненні кримінального правопорушення, а відтак у вилученому автомобілі могли зберегтись сліди вчинення злочину, які мають важливе значення для доказування у даному кримінальному провадженні.

Вказані обставини спростовують доводи адвоката ОСОБА_7 про недоведеність прокурором відповідності вилученого майна критеріям ст. 98 КПК України.

Таким чином прокурором, на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, доведено слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речового доказу, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а також з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Прокурором у клопотанні наведено достатньо підстав для застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а відтак, за наведених вище обставин, слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речових доказів стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз та встановленню істини у справі, а також у втраті майна, що у свою чергу очевидно переважає над неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

Щодо доводів адвоката ОСОБА_7 про порушення строків звернення з клопотанням про арешт майна.

Відповідно до ст. 113 КПК України, процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Статтею 115 КПК України визначено порядок обчислення процесуальних строків. Зокрема встановлено, що строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію. При обчисленні строку годинами строк закінчується в останню хвилину останньої години. При обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку. При обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця. При обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу. Якщо відповідну дію належить вчинити в суді або в органах досудового розслідування, то строк закінчується у встановлений час закінчення робочого дня в цих установах. При обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

У судовому засіданні встановлено, що майно було вилучено в ході проведення обшуку 11.10.2024 року, наступним днем якого був вихідний день. Згідно поштової відмітки про направлення клопотання про накладення арешту на майно, таке було подане до поштового відділення 14.10.2024 року, тобто в перший робочий день, який слідував за днем коли було вилучене майно.

Таким чином на переконання слідчого судді, прокурор вчасно звернувся до слідчого судді із даним клопотанням.

Разом з тим, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Згідно постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

У відповідності до ч. 1ст. 9 КПК України слідчий під час кримінального провадження та інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства.

При визначенні способу арешту майна, слідчий суддя враховує правову підставу для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна, вимоги ч. 4 ст. 173 КПК України, згідно з якими, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, а також вимогу, згідно з якою слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, а тому дійшов висновку про накладення арешту на вилучений автомобіль в частині позбавлення права на відчуження та розпорядження.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту вказаного майна, з метою його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні, а тому клопотання про арешт майна підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке було вилучене 11.10.2024 року в ході проведення обшуку у гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung» моделі «F05S» білого кольору який поміщено до спец. пакету НПУ №WAR18880743; мобільний телефон марки «Samsung» моделі «F05S» чорного кольору який поміщено до спец. пакету НПУ №WAR18880742; ноутбук марки «ASUS» моделі «Х551М» який поміщено до спец. пакету НПУ №PSP4234757, шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування цим майном.

Накласти арешт на майно, яке було вилучене 11.10.2024 року в ході проведення обшуку у гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_1 , а саме: транспортний засіб марки «Форд» моделі «Мондео», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 , шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження цим майном.

У решті вимог клопотання відмовити.

Роз`яснити, що у відповідності до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 01.11.2024 року о 16 год. 57 хв..

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1