КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4529/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року задоволено клопотання прокурора Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 про арешт майна, яке внесене у кримінальному провадженні № 0000001 від 05.01.2024 року, за підозрою ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.15 ч.3 ст. 332 КК України, за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.332 КК України.

Накладено арешт на майно, що було вилучене 10.05.2024 року під час проведення обшуку житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 та перебуває у її фактичному користуванні, з метою збереження речових доказів, а саме:

грошові кошти наступного номіналу та кількості:

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 50 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 96 купюр.

На загальну суму - 174 600 доларів США.

Мобільний телефон марки «Iphone» моделі «12 Pro MAX» IMEI НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , білого кольору з наявною сім-картою оператора мобільного зв`язку «Vodafone Україна» з номером НОМЕР_3 - який належать ОСОБА_6 .

Мобільний телефон марки «Iphone» моделі «12 Pro MAX» IMEI 35 НОМЕР_4 , IMEI2 НОМЕР_5 , чорного кольору - який належать ОСОБА_6

«ІНФОРМАЦІЯ_1» на ім`я ОСОБА_13;

«ІНФОРМАЦІЯ_11» на ім`я ОСОБА_6.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000001 від 05.01.2024 року.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що згідно із частинами 1 та 2 статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК.

Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду.

Таким чином, проведення невідкладного огляду вилучених мобільних телефонів із подальшим їх поверненням власнику (після копіювання наявних у пристрої відомостей або встановлення факту відсутності доказової інформації) є обов`язком слідчого, прокурора, виконання якого виключало б необхідність вжиття заходів забезпечення кримінального провадження.

Зазначає що при постановленні оскаржуваної ухвали слідчим суддею не враховано тієї обставини, що під час обшуку 10.05.2024 року, ОСОБА_6 добровільно надала повний доступ до інформації, що містилася у вилучених мобільних телефонах, а саме надала слідчому паролі доступу до телефонів, отже орган досудового розслідування на виконання приписів статті 100 КПК мав змогу та був зобов`язаний провести огляд вилучених мобільних телефонів із залученням спеціалістів та провести копіювання всієї внутрішньої пам`яті мобільного телефону.

Так, дійсний інтерес органу досудового розслідування становить не об`єкт фізичного світу - мобільний телефон, а інформація, що зберігається на ньому та може бути в повному обсязі скопійована на інший носій (шляхом створення цифрової копії (образу) вмісту мобільного телефону).

Стверджує, що слідчий суддя не врахував того, що обмеження прав власника майна зумовлене не досягненням мети досудового розслідування у кримінальному провадженні, а є наслідком бездіяльності органу досудового розслідування, який не вжив належних заходів щодо копіювання інформації, що потребує дослідження (в тому числі експертним шляхом).

Апелянт вважає, що стороною обвинувачення не доведено існування зв`язку між вилученими грошовими коштами, речами, документами та подією кримінального правопорушення.

Так, в ході обшуку з володіння ОСОБА_6 було вилучено грошові кошти в доларах США на загальну суму 174 600 (сто сімдесят чотири тисячі шістсот) доларів США.

Під час проведення вказаної слідчої дії ОСОБА_6 повідомляла слідчому, що зазначені грошові кошти є її особистими грошовими коштами, а саме грошовими коштами, що накопичувались за час спільного життя нею з її покійним чоловіком - віце-консулом ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13 . На підтвердження зазначених обставин слідчому судді було надано відповідну інформацію та документи, які були відсутні у розпорядженні ОСОБА_6 на момент проведення обшуку, а тому не могли бути надані слідчому в той момент, проте були надані слідчому судді при розгляді клопотання про арешт майна.

На переконання скаржника, готівкові кошти, вилучені в ОСОБА_6 , мають абсолютно легальне походження та правомірно зберігались нею, оскільки є її заощадженнями.

В ході обшуку органом досудового розслідування також вилучено посвідчення № 003 ІНФОРМАЦІЯ_1, на ім`я ОСОБА_13 та посвідчення № НОМЕР_6 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - ОСОБА_6.

Апелянт зазначає, що правовий статус працівників почесних консульств закріплено в Главі 3 Віденської конвенції про консульські зносини від 24.04.1963 року.

Так, консульські архіви та документи консульської установи, очолюваної почесним консульським посадовцем, є недоторканними в будь-який час і незалежно від їх місцезнаходження.

ОСОБА_6 є аташе з гуманітарних питань - секретарем ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується її посвідченням.

Власником вилученого слідчим посвідчення «ІНФОРМАЦІЯ_1», на ім`я ОСОБА_13 є покійний чоловік ОСОБА_6 , що дійсно працював в почесному консульстві Республіки Гватемала в Україні на посаді Віце-консула з 2007 року, що підтверджується листом почесного консула Республіки Гватемала в Україні ОСОБА_15 від 17.10.2014 року за вих. № 054/ПК.

Вказані обставини підтверджують справжність вилучених документів та спростовують тезу сторони обвинувачення про необхідність їх арешту.

Також, апелянт посилається на те, що вилучені в ОСОБА_6 грошові кошти, окрім того, що не мають стосунку до події кримінального правопорушення, є її єдиними заощадженнями, а тому їх арешт та подальше утримання залишать її без засобів до існування, що свідчить про очевидну неспівмірність заходу забезпечення кримінального провадження.

Апелянт звертає увагу на те, що через трагічні події в житті ОСОБА_6 остання наразі не може працювати та потребує постійного лікування, що підтверджується медичним висновком від 20.05.2024 року.

В судове засідання власник майна ОСОБА_6 не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання її повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, як законну та обґрунтовану, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не підлягаєзадоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим управлінням ІНФОРМАЦІЯ_12 здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000001, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 05.01.2024 року за підозрою ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 114-1, а також ч. 3 ст. 15 та ч. 3 ст. 332 КК України, за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 та ч. 3 ст. 332 КК України.

10.05.2024 року у рамках вказаного кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 24.04.2024 року було проведено обшук в житловій квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_6 та перебуває у її фактичному користуванні.

В ході проведення обшуку за вказаною адресою було виявлено та вилучено грошові кошти - долари США на загальну суму 174 600 доларів США, мобільний телефон марки «Iphone» моделі «12 Pro MAX» IMEI НОМЕР_7 НОМЕР_8 , IMEI2 НОМЕР_2 , білого кольору з наявною сім-картою оператора мобільного зв`язку «Vodafone Україна» з номером НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Iphone» моделі «12 Pro MAX» IMEI 35 НОМЕР_4 , IMEI2 НОМЕР_5 , чорного кольору, а також посвідчення НОМЕР_9 на ім`я ОСОБА_13 та посвідчення на ім`я ОСОБА_6 за № 005.

11.05.2024 року постановою старшого слідчого слідчого управління Головного управління СБ України ОСОБА_16 всі вищевказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000001.

Постановою слідчого від 31.05.2024 року було призначено технічну експертизу документів, зокрема, посвідчень на ім`я ОСОБА_13 та ОСОБА_6.

11.05.2024 року прокурор Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000001 від 05.01.2024 року, за підозрою ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.15 ч.3 ст. 332 КК України, за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.332 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що у ході досудового розслідування було встановлено, що на території м. Києва та Київської області діє злочинна група осіб, яка організувала протиправний механізм незаконного переправлення громадян України через державний кордон до країн Європейського Союзу, шляхом надання засобів у вигляді обліково-лікарських документів з внесенням завідомо неправдивих відомостей щодо непридатності до несення військової служби в лавах ЗСУ для осіб чоловічої статі призовного віку від 18 до 60 років, з метою власного збагачення, за грошову винагороду, у сумі 9000 доларів США.

Крім того, вищевказана група осіб займається фіктивним виготовленням посвідчень почесних консульств Республіки Гватемала в Україні, почесного консульства Австрійської Республіки в Україні, а також почесного консульства Ізраїль в західному регіоні України, для громадян України призивного віку, які мають на меті уникнення мобілізації, а саме невручення працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 під час проведення ними мобілізаційних заходів повісток для проходження військово-лікарської комісії, уточнення військово-облікових даних при пред`явленні особою вищевказаного посвідчення, що в свою чергу вводить в оману працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання покладених на них законодавством України заходів із оповіщення попередньо призначених військовозобов`язаних та резервістів з метою проходження військово-лікарської комісії, уточнення військово-облікових даних та планування призначення військовозобов`язаних до призову під час мобілізації, а також з метою адміністративного затримання та доставлення військовозобов`язаних та резервістів до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Прокурор зазначив, що також було встановлено, що вищевказана група осіб за виготовлення фіктивного посвідчення почесних консульств Республіки Гватемала в Україні, почесного консульства Австрійської Республіки в Україні, а також почесного консульства Ізраїль в західному регіоні України отримує грошову винагороду у сумі 3000 доларів США, а також гарантує особам, які отримують дані посвідчення безперешкодне пересування територією України через блок-пости та інші фортифікаційні споруди, встановлені на території України у зв`язку з запровадженням правого режиму воєнного стану.

Орган досудового розслідування зазначав, що організатором вказаної злочинної групи є громадянин України ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який під час здійснення своєї протиправної діяльності користується транспортними засобами марки BMW Х5, державний номерний знак НОМЕР_10 , а також Range Rover, державний номерний знак НОМЕР_11 .

За даними кримінального провадження, громадянин України ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою підшукування осіб чоловічої статі призовного віку від 18 до 60 років, залучив до своєї протиправної діяльності громадян України: ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_22 ІНФОРМАЦІЯ_8 .

В подальшому задля реалізації свого спільного злочинного умислу, спрямованого на незаконне переправлення громадян України через державний кордон до країн Європейського Союзу, а також з метою виготовлення фіктивних посвідчень почесних консульств Республіки Гватемала в Україні, почесного консульства Австрійської Республіки в Україні, а також почесного консульства Ізраїль в західному регіоні України громадянин України ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , через свою матір ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , залучив до своєї протиправної діяльності ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , яка являється директором ТОВ «ШТАМП-СЕРВІС» (), основний вид діяльності КВЕД 58.19 інші види видавницької діяльності, виготовлення друкарських форм і наданні інших поліграфічних послуг, роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах.

Так, під час досудового розслідування було встановлено, що громадянин України ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за попередньою змовою з ОСОБА_23 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 незаконно виготовили фіктивні посвідчення почесних консульств Республіки Гватемала в Україні, почесного консульства Австрійської Республіки в Україні, а також почесного консульства Ізраїль в західному регіоні України за грошові кошти у сумі 3000 доларів США для 16 (шістнадцяти) осіб чоловічої статі призовного віку від 18 до 60 років, з метою безперешкодного пересування територією України через блокпости, та інші фортифікаційні споруди, встановлені на території України у зв`язку з запровадженням правого режиму воєнного стану, а також з метою уникнення мобілізації, а саме невручення працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 під час проведення ними мобілізаційних заходів повісток для проходження військово-лікарської комісії, уточнення військово-облікових даних при пред`явленні особою вищевказаного посвідчення.

У зв`язку із цим, 10.05.2024 року у рамках вказаного кримінального провадження було проведено обшук в житловій квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 та перебуває у її фактичному користуванні.

Вказаний обшук проводився на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2024 року. В ході проведення обшуку за вказаною адресою було виявлено та вилучено:

- мобільний телефон марки «Iphone» моделі «12 Pro MAX» IMEI НОМЕР_7 НОМЕР_8 , IMEI2 НОМЕР_2 , білого кольору з наявною сім-картою оператора мобільного зв`язку «Vodafone Україна» з номером НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Iphone» моделі «12 Pro MAX» IMEI 35 НОМЕР_4 , IMEI2 НОМЕР_5 , чорного кольору. Вказані мобільні телефони належать ОСОБА_6

- «ІНФОРМАЦІЯ_1» на ім`я ОСОБА_13 та «ІНФОРМАЦІЯ_11» на ім`я ОСОБА_6;

- грошові кошти - долари США, які в ході проведення слідчої (розшукової) дії було оглянуто та підраховано.

Прокурор вказав, що в ході проведення обшуку ОСОБА_6 не змогла надати документів, які підтверджували законність походження вказаних грошових коштів, а також є підстави вважати, що вказані грошові кошти були отримані злочинним шляхом, у зв`язку із чим слідчим було прийнято рішення про їх вилучення.

Досудовим розслідуванням встановлено, що вказані грошові кошти, які виявлені та вилучені під час проведення обшуку за вищевказаною адресою, можуть містити на собі сліди та відомості про вчинення кримінального правопорушення. У зв`язку з викладеним, 11.05.2024 року постановою слідчого вказані грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000001.

За результатами вилучення вказаних речей, останні були ретельно оглянуті, в ході чого було виявлено інформацію, що має значення для досудового розслідування.

11.05.2024 року вказані мобільні телефони та два посвідчення також визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки вказані предмети можуть бути використані як доказ факту чи обставин вчинення злочину, що встановлюються під час кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року задоволено клопотання прокурора Сквирського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000001 від 05.01.2024 року, за підозрою ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.15 ч.3 ст. 332 КК України, за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.332 КК України.

Накладено арешт на майно, що було вилучене 10.05.2024 року під час проведення обшуку житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_6 та перебуває у її фактичному користуванні, з метою збереження речових доказів, а саме:

грошові кошти наступного номіналу та кількості:

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 50 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 100 купюр;

- номіналом 100 доларів США в кількості 96 купюр.

На загальну суму - 174 600 доларів США.

Мобільний телефон марки «Iphone» моделі «12 Pro MAX» IMEI НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , білого кольору з наявною сім-картою оператора мобільного зв`язку «Vodafone Україна» з номером НОМЕР_3 - який належать ОСОБА_6 .

Мобільний телефон марки «Iphone» моделі «12 Pro MAX» IMEI 35 НОМЕР_4 , IMEI2 НОМЕР_5 , чорного кольору - який належать ОСОБА_6

«ІНФОРМАЦІЯ_1» на ім`я ОСОБА_13;

«ІНФОРМАЦІЯ_11» на ім`я ОСОБА_6.

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження № 0000001 від 05.01.2024 року, за підозрою ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.1 ст.114-1, ч.3 ст.15 ч.3 ст. 332 КК України, за підозрою ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.3 ст.332 КК України, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів та запобігання їх приховуванню, пошкодженню, знищенню, перетворенню, відчуженню.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

На переконання колегії суддів, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнане речовими доказами у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 11.05.2024 року.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Що стосується доводів апелянта про те, що вилучені під час обшуку грошові кошти не мають жодного відношення до обставин кримінального провадження, належать ОСОБА_6 та є її заощадженнями, то ці доводи, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, жодним чином не спростовують посилання прокурора на те, що слідство припускає, що дані кошти були здобуті злочинним шляхом сином ОСОБА_6 - ОСОБА_24 , який є підозрюваним у рамках даного провадження. Таким чином, до встановлення усіх фактичних обставин даного кримінального провадження, накладення арешту на вилучені при обшуку грошові кошти відповідає вимогам закону та прав ОСОБА_6 не порушує.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_7 про справжність вилучених документів, а саме посвідчення « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на ім`я ОСОБА_13 та посвідчення « ІНФОРМАЦІЯ_11 » на ім`я ОСОБА_6, колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів, з метою чого в рамках провадження постановою слідчого від 31.05.2024 року було призначено технічну експертизу документів, зокрема, посвідчень на ім`я ОСОБА_13 та ОСОБА_6.

Досудове розслідування на даний час ще триває і ці обставини також підлягають перевірці при його проведенні, тому в такому випадку, вбачається за можливе застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення не доведено існування зв`язку між вилученими грошовими коштами, речами, документами та подією кримінального правопорушення є безпідставними.

Так, дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 332 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку про те, що тимчасово вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно є матеріальним об`єктом, яке могло зберегти на собі сліди або містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є предметом, який міг бути набутий кримінально протиправним шляхом, та мають значення для кримінального провадження, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту, як речового доказу, з метою збереження.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, при вирішенні питання щодо арешту майна, з підстав визначених ст. 170 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб.

Отже, сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Не спростовують висновків слідчого судді і доводи апеляційної скарги про неспівмірність обмеження прав власника майна ОСОБА_6 завданням кримінального провадження, оскільки на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, зважаючи на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4