Справа № 577/4869/24
Провадження № 1-в/577/168/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" жовтня 2024 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника ДУ «Конотопська ВК (№130)» ОСОБА_4

засудженої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Конотоп клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Конотопська виправна колонія (№130)» про звільнення засудженої ОСОБА_5 від покарання призначеного вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.11.2021 року внаслідок декриміналізації Закону,-

ВСТАНОВИВ:

В.о. начальника Державної установи «Конотопська виправна колонія (№130)» (далі ДУ «КВК (№130)» звернувся до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_5 від покарання призначеного вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.11.2021 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року (далі за текстом Закон № 3886-ІХ).

Представник ДУ «КВК (№130)» ОСОБА_4 та засуджена ОСОБА_5 , кожен окремо, клопотання підтримали фактично пославшись на доводи викладені у зверненні.

Прокурор не заперечує задоволенню.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали особової справи засудженої, суд дійшов такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи ОСОБА_5 вбачається, що вона відбуває покарання у ДУ «КВК (№130)» призначене за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.11.2021 року згідно якого засуджена за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до двох років обмеження волі.

Як вказано у наведеному вироку ОСОБА_5 , 29.08.2016 року близько 06:00 год. знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи у готелі «Умань», який знаходиться за адресою м. Умань, вул. Небесної Сотні, 7, діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу таємно викрала фен марки «Maestro MR215» вартістю 198 грн. 00 коп. Крім того, 23.07.2020 року, близько 17:00 год., діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом обману, під приводом здійснення телефонного дзвінка, повторно, заволоділа мобільним телефоном марки «Motorola G Play XT 1602», чорного кольору вартістю 1765 грн. 00 коп., належного ОСОБА_6 .

Відповідно до Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, кримінальна відповідальність за відповідними частинами статей 185 та 190 КК України настає лише у разі, якщо заволодіння чужим майном не є дрібним, тобто його вартість перевищує два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент вчинення.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відтак, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка) чи заволодіння чужим майном шляхом обману, за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.

Цим підпунктом передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, який на 01.01.2016 року (рік вчинення крадіжки) становив 1218 грн., а на 01.01.2020 року (рік скоєння шахрайства) 2102 грн.

Отже враховуючи, що ОСОБА_5 згідно вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.11.2021 року завдала потерпілим матеріальної шкоди на суму, що значно менша ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки та шахрайства, тобто вчинене нею діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, суд дійшов висновку про необхідність звільнення засудженої від призначеного покарання за наведеним вироком, відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України.

Керуючись: ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Конотопська виправна колонія (№130)» про звільнення засудженої ОСОБА_5 від покарання призначеного вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.11.2021 року внаслідок декриміналізації Закону.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України негайно звільнити засуджену ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03.11.2021 року, у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня оголошення.

СуддяОСОБА_1