Справа № 930/1014/24
Провадження № 1-кп/127/743/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000040 від 03.02.2023, складений відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України, що надійшов з угодою про визнання винуватості від 31.03.2024, укладеною між прокурором Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області 09.04.2024 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000040 від 03.02.2023,складений відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України.

Разом з обвинувальним актом на адресу суду направлено угоду про визнання винуватості, укладену 31.03.2024 між прокурором Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 .

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений зазначив, що вину визнає, тому просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між ним та прокурором.

Захисник обвинуваченого та прокурор підтримали угоду про визнання винуватості з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину в повному обсязі.

Представник потерпілої сторони Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області в підготовче судове засідання не з`явився, однак попередньо подав до суду заяву про розгляд кримінального провадження у відсутності представника селищної ради. Також в заяві зазначив, що проти укладення угоди між обвинуваченим та прокурором про визнання винуватості Літинська селищна рада не заперечує.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та обставин, які примусили обвинуваченого погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, суд вважає, що в затвердженні вказаної угоди необхідно відмовити, виходячи з наступного.

За змістом ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Згідно з ч.1 ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначається, в тому числі і беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 474 КПК України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» № 13 від 11.12.2015, за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти рішення про відмову у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, та продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України, які, як встановлено досудовим розслідуванням, були вчинені ним шляхом вступу в змову із особами, матеріали відносно яких виділено в окреме кримінальне провадження.

Згідно з ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Між тим, як вбачається з угоди про визнання винуватості та обвинувального акта, стороною обвинувачення зазначені особи, які, як вказує сторона обвинувачення, вчиняли разом з ОСОБА_4 за попередньою змовою кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України. Однак, відповідно до обвинувального акта, вчинення цих кримінальних правопорушень інкримінується лише одній особі, а саме ОСОБА_4 .

Крім того, при вирішенні питання щодо можливості затвердження судом угоди про визнання винуватості, на запитання суду обвинувачений ОСОБА_4 не зміг чітко відповісти, чи детально він знайомий зі змістом цієї угоди та чи усвідомлює наслідки невиконання покладених на нього зобов`язань, а також визначену угодою міру покарання.

Відтак, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, зважаючи на вказані обставини та враховуючи, що ухвалення вироку на підставі вказаної угоди за викладеними обставинами вчинення кримінальних правопорушень призведе до порушення прав осіб, які зазначені в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості як осіб, що, як вказує сторона обвинувачення, вчиняли з ОСОБА_4 кримінальні правопорушення за попередньою змовою, вважає необхідним відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 369, 370, 372, 468, 470, 472, 474 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В затвердженні угоди про визнання винуватості укладеної 31.03.2024 між прокурором Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000040 від 03.02.2023, відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України, відмовити.

Ухвала суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя: