Провадження № 1-кс/947/9793/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання т.в.о. старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001533 від 14.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.3 ст.358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001533 від 14.12.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених, ч.3 ст.332, ч.3 ст.358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до інформації співробітників представництва внутрішньої безпеки в Одеській області (з дислокацією у м. Одеса) 2-го управління ГУ ВБ СБУ невстановлені особи налагодили злочинну схему із виготовлення підроблених документів, які надають можливість безперешкодного проїзду цивільних осіб у комендантську годину та організовують незаконне переправлення осіб призовного віку через державний кордон України з корисливих мотивів.

Зазначені особи обізнані з методами роботи правоохоронних органів та здійснюють свою діяльність конспіровано. Також, встановлено, що зазначені особи можуть бути причетні до підробки документів та за грошову винагороду продають підроблені документи правоохоронних органів.

В ході проведення досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням, слідчим надано доручення співробітникам представництва внутрішньої безпеки в Одеській області (з дислокацією у м. Одесі) 2-го управління ГУ ВБ СБУ на проведення слідчих (розшукових) дій в порядку ст. ст. 36, 41 КПК України з метою встановлення повних анкетних даних, адрес проживання осіб, які можуть бути причетні до незаконного переправлення та організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, а також встановлення анкетних даних осіб, яким будь-що відомо про обставини вчинення кримінального правопорушення.

За результатами виконання доручення, надійшла відповідь, в якій зазначено, що отримано інформацію про можливу причетність до вчинення зазначеного злочину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та періодично може мешкати за адресою: АДРЕСА_1 . Також встановлено, що особа користується автомобілем марки «BMW X5» з державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Надалі, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro», imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 із сім-картою мобільного оператора «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_4 ; грошові кошти в сумі 10 300 доларів США.

Далі, вище перелічені речі та речовини, що можуть служити доказами у кримінальному провадженні у відповідності до ст.98 КПК України, на підставі винесеної постанови від 23.07.2024.

Слідчий звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Слідчий надав заяву в якій клопотання підтримав, просив розглянути у його відсутності.

Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 надав заяву в якій просив розглянути клопотання у його відсутності, зазначив, що заперечує проти арешту вилучених під час обшуку грошових коштів.

Власник майна ОСОБА_7 надав клопотання в якому зазначив, що за його місцем мешкання був проведений обшук, під час якого вилучені грошові кошти в сумі 10 300 доларів США, частина з яких, а саме 8 000 доларів США належать йому особисто. Зауважив, що його батько ОСОБА_5 не проживає разом з ним, спільне господарство не веде, зазначені грошові кошти є особистим накопиченням останнього від підприємницької діяльності. Просив відмовити у задоволені клопотання в частині накладення арешту на вилучені грошові кошти та розглянути у його відсутності.

Власник майна ОСОБА_8 надала клопотання в якому зазначила, що за її місцем мешкання був проведений обшук, під час якого вилучені грошові кошти в сумі 10 300 доларів США, частина з яких, а саме 2 300 доларів США належать їй особисто. Зауважила, що її батько ОСОБА_5 не проживає разом з нею, спільне господарство не веде, зазначені грошові кошти є особистим накопиченням останньої, яка планувала подорож до свого чоловіка у р.Вірменію. Просила відмовити у задоволені клопотання в частині накладення арешту на вилучені грошові кошти та розглянути у її відсутності.

Згідно ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З урахуванням вищевикладеного та з метою дотримання процесуальних строків розгляду такого роду клопотань, вважаю за можливе розглянути клопотання слідчого у відсутності власників майна та їх представників.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, письмові заперечення власників майна, вважаю, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначене вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого передбачає ч.3 ст.170 КПК України, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Також, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для вирішення питання про арешт майна, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Щодо накладення арешту на вилучений під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro», imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 із сім-картою мобільного оператора «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_4 , то зазначене майно, може свідчити про можливу причетність ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.332, ч.3 ст.358 КК України, а тому накладення арешту на нього є необхідним для збереження цього речового доказу та недопущення його знищення.

Накладення арешту на мобільний телефон потрібно для проведення його огляду з метою належної фіксації інформації, яка має доказове значення у кримінальному проваджені, та проведення відповідної комп`ютерно технічної експертизи.

Зв`язок даного майна із вчиненням злочинів, передбачених ч.3 ст.332, ч.3 ст.358 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Разом з тим, у клопотанні слідчого не зазначено, якими доказами підтверджуються доводи слідчого про те, що вилучені під час обшуку грошові кошти відповідають критеріям, передбаченим ч.1 ст.98 КПК України, тобто належним чином не вмотивовано, яке відношення вилучені гроші мають саме до цього кримінального провадження, зокрема не долучено жодних доказів незаконності джерела походження вилучених грошових коштів у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що за версією органу досудового розслідування може бути причетний до вчинення зазначених злочинів.

Також, органом досудового розслідування на підтвердження клопотання про накладення арешту на грошові кошти не надано доказів, що останні набуті кримінально протиправним шляхом, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є доходами від такого майна.

Разом з тим, у поданому клопотанні слідчого зазначено, що громадянин ОСОБА_5 може бути причетний до виготовлення підроблених документів, які надають можливість безперешкодного проїзду цивільних осіб у комендантську годину та організовують незаконне переправлення осіб призовного віку через державний кордон України з корисливих мотивів, однак будь-яких даних, щодо обґрунтованості причетності громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за місцем мешкання яких був проведений обшук, до даного кримінального правопорушення не надано, а тому за відсутності обґрунтованої причетності останніх до вчинення кримінального правопорушення, на переконання слідчого судді, застосування відносно власників грошових коштів заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є невмотивованим процесуальним обмеженням прав третіх осіб. Зазначеним особам не повідомлено про підозру.

Так, на даний час, стороною обвинувачення не доведено, що вилучені під час обшуку грошові кошти в сумі 10 300 доларів США, є майном, що не має відношення до предмету розслідування кримінального провадження №0001533 від 14.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.3 ст.358 КК України.

Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання т.в.о. старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001533 від 14.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.3 ст.358 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучений в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro», imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 із сім-картою мобільного оператора «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_4

шляхом заборони будь-кому користуватися та розпоряджатися ним до скасування арешту у порядку встановленому КПК України.

У задоволені клопотання в іншій частині - відмовити та повернути вилучене майно - його власникам.

Виконання ухвали покласти на т.в.о. старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1