ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000773,за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2024 рокущодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який працює на посаді вантажника кондитерського цеху ТОВ Кондитерська фабрика Квітень, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, звільнивши від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, не оскаржуючи фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого, зазначає про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального проступку визнав повністю, щиро розкаявся.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за цим вироком, невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2023 року, за правилами складання покарань, передбачених ст. 72 КК України, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 7 (семи) днів обмеження волі.

Обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, які в апеляційному порядку не оспорюються, вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2023 року був визнаним винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України, із призначенням покарання у вигляді 180 годин громадських робіт. Даний вирок після набрання законної сили було скеровано для виконання до Новокодацького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, тобто за місцем реєстрації ОСОБА_7

16.11.2023 ОСОБА_10 був ознайомлений працівниками Новокодацького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт. При цьому, Круглик II, при ознайомленні з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, письмово попереджався про кримінальну відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 389 КК України за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт. Того ж дня, працівниками Новокодацького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_11 , вручене направлення на відбування громадських робіт до Комунального підприємства «Молодіжне творче об?єднання» ДМР, яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, буд. 53. Згідно направлення, ОСОБА_7 мав приступити до роботи на зазначеному об?єкті з 17.11.2023 року.

Після чого, у ОСОБА_7 виник кримінально-протиправний умисел направлений на ухилення від відбування призначеного судом покарання у вигляді громадських робіт.

Директором Комунального підприємства «Молодіжне творче об`єднання» ДМР було повідомлено працівників Новокодацького районного відділу філії Державної установи «Ценгр пробації» у Дніпропетровській області про те, що ОСОБА_12 1, згідно наказу N6159гр Комунального підприємства «Молодіжне творче об`єднання» ДМР для відпрацювання покарання у період з 20.11.2023 року по 30.11.2023 року не з`явився.

Реалізовуючи вказаний умисел, в порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт, передбачених ст.ст. 36, 37 КВК України, ОСОБА_7 не вийшов на роботу без поважних причин у період з 20.11.2023 по 30.11.2023, тим самим злісно ухилився від відбування громадських робіт та порушив вимоги ч. 1 ст. 37 КВК України.

Таким чином, засуджений ОСОБА_7 , маючи кримінально-протиправний умисел, спрямований на порушення порядку відбування, встановленого вироком суду покарання у виді громадських робіт, будучи належним чином проінформованим про порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт, призначених йому вироком суду, достовірно знаючи про наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, систематично не виконував встановлених обов?язків, передбачених ч. 1 ст. 37 КВК України, чим порушив порядок та умови відбування покарання з 20.11.2023 року.

Після чого, 05.12.2023 року Новокодацьким РВ ФДУ «Центр пробації» в Дніпропетровській області направлено подання про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , за ухилення від відбування покарання у вигляді 180 годин громадських робіт до ВП № 3 ДРУП ГУНП Дніпропетровській області.

Вказані дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 389 КК України як ухилення засудженого від відбування покарання у виді виправних робіт.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 389 КК України та доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку із чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом; ухваленим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України; в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра та за допомогою до них не звертався, раніше судимий, вчинив новий злочин в період невідбутої частини покарання за попереднім вироком, незадовільно характеризується за місцем проживання.

Також враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме повне визнання вини та щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують його покарання.

Суд першої інстанції, врахувавши наведені обставини, призначив обвинуваченому за ч. 2 ст. 389 КК України більш суворе за видом покарання у виді обмеження волі, втім у мінімальному його розмірі, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, і не є надмірно суворим.

Також, оскільки ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.389 КК України після винесення попереднього вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2023 року та у період невідбутої частини покарання за ним, суд першої інстанції обґрунтовано призначив цьому обвинуваченому остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків.

Призначене ОСОБА_7 покарання апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст. 50,65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і не є надмірно суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі захисника.

Підстав для застосування у даному випадку положень ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням суд апеляційної інстанції не вбачає.

Так, положеннями ч. 1 ст. 75 КК України визначено, що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. При цьому суд має належним чином дослідити і оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.

З фактичних обставин справи вбачається, що ОСОБА_7 є раніше судимим, засуджений за вчинення злочину у період невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду, а відтак навіть притягнення до кримінальної відповідальності та засудження до реального покарання не утримало його від вчинення нового кримінального правопорушення. Більше того, сутність інкримінованого йому на даний час кримінального правопорушення полягає в ухиленні від відбування кримінального покарання. При цьому ОСОБА_7 на протязі досудового розслідування, судового розгляду в суді першої інстанції, апеляційного провадження покарання за попереднім вироком не відбув незважаючи на наявність достатнього часу та можливостей.

Відтак, на думку колегії суддів, відсутні розумні підстав вважати, що мета кримінального провадження може бути досягнута щодо цього обвинуваченого без реального відбування ним покарання, або шляхом призначення більш м`якого покарання з числа передбачених санкцією ч. 2 ст. 389 КК України у виді пробаційного нагляду.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеного вироку судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4