Провадження № 1-кп/947/975/24
УХВАЛА

24.09.2024 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001397 від 14.10.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченої у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з триманням у ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

В обгрунтування клопотання прокурор, посилаючись на доводи, викладені у письмовому клопотанні, зазначив, що відносно ОСОБА_4 в період досудового розслідування застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого спливає. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів. Тяжкість злочину свідчить про ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння цією особою, дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, більш того, за вчинення вищевказаних злочинів передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до восьми років, або довічного позбавлення волі, що у сукупності свідчить про наявність реального ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачена може переховуватись від органів досудового розслідування або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Також, наявний ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КК України, оскільки ОСОБА_4 з метою укриття своєї злочинної діяльності може впливати на свідків які є службовими особами НПУ, шляхом розміщення недостовірної та компрометуючої інформації в мережі інтернет та у соціальних мережах, а також погроз, залякування тощо, щоб ті надавали показання на її користь.

Прокурор вважає, що більш м`які запобіжні заходи, передбачені ч. 1 ст. 176 КПК України, є недостатніми для забезпечення досягнення дієвості цього провадження, а також забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_4 та для запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України та просить суд продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 строком на 60 діб із визначенням розміру застави 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обвинувачена ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, надала суду письмові заперечення на клопотання прокурора, в тексті яких фактично заявила суду клопотання про скасування або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке підтримала в судовому засіданні та посилаючись на доводи, викладені у зазначеному клопотанні-запереченнях, просила суд скасувати або змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Дослідивши заявлене клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 , викладене у письмових запереченнях, про про скасування або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_4 є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4,5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років або ж до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Суд вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 , а також існування ризиків переховування від суду, здійснення незаконного впливу на свідків, які доведені прокурором, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу та дають підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та свідчать про неможливість застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на продовження існування та доведення ризиків.

Зазначені обставини в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду Одеської області 30.05.2024 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 06.06.2024 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду Одеської області 05.06.2024 року ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001397 від 14.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України, який складає до його спливу 7 днів з моменту закінчення ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, що спростовує доводи обвинуваченої ОСОБА_4 про сплив строку її тримання під вартою.

Враховуючи відомості про особу обвинуваченої, той факт, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, суд дійшов висновку про існування зазначених прокурором та передбачених ст.177 КПК України ризиків, які у теперішній час не відпали та не зменшились і про те, що суспільний інтерес щодо тримання обвинуваченої під вартою переважає над її особистими інтересами і жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної поведінки обвинуваченої та запобігти зазначеним ризикам, а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора щодо продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Одночасно, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

З викладеного, та враховуючи надані суду відомості про обставини, передбачені ст. 178 КПК України, про особу обвинуваченої, її вік, економічно-соціальне становище та те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у відповідності до ст.12 КК України, зважаючи на те, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, суд, враховуючи, що ухвалою суду від 30.07.2024 року був зменшений розмір застави з 80 до 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181680 гривень, вважає за необхідне визначений розмір застави залишити без змін.

Щодо клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про скасування або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов висновку про те, що клопотання обвинуваченої задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 201 КПК України обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

За змістом ст. 201 КПК України підставою для зміни запобіжного заходу є, зокрема, наявність нових обставин, які не розглядалися слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу, зміна обставин провадження, зменшення встановлених ризиків.

В обґрунтування клопотання про скасування запобіжного заходу обвинувачена фактично посилається на погані умови у слідчому ізоляторі, скрутне матеріалне становище, кредитні зобов`язання, які вона не може виконати через перебування у слідчому ізоляторі та що розмір застави є для неї непомірною, тобто ті ж самі доводи, які були предметом розгляду судом при вирішенні клопотання обвинуваченої про зміну запобіжного заходу у судовому засіданні 09.09.2024 року, за результатами якого судом постановлена відповідна ухвала.

Разом з тим, обвинувачена не зазначає будь-яких доводів щодо зміни обставин чи існуючих в провадженні ризиків.

Фактично клопотання обвинуваченого про скасування або зміну запобіжного заходу ґрунтуються на позиції незгоди обвинуваченої з застосованим відносно неї запобіжним заходом, що по суті можуть бути доводами апеляційної скарги на судове рішення, а не обґрунтуванням клопотання про скасування запобіжного заходу.

Наведені обвинуваченою аргументи, на переконання суду, не свідчать про те, що обставини, які були враховані судом при вирішенні питання про продовження обвинуваченій запобіжного заходу, об`єктивно змінилися настільки суттєво, що це обумовлює необхідність скасування обвинуваченій запобіжного заходу.

На підставі викладеного суд вважає, що клопотання обвинуваченої про скасування запобіжного заходу задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.31,177-178,183, 184, 194,196, 197, 314-316, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про скасування або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання паід вартою - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 -задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 22.11.2024 року, включно.

Раніше визначений ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 30.07.2024 року розмір застави 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 181680 гривень - залишити без змін.

Ухвала суду щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, прокурору та направити в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" (для виконання).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів.

Суддя ОСОБА_1