ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/1893/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11кп/818/1840/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115, ч.1 ст.122 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

представника потерпілих - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , представника потерпілих ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 26 січня 2024 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 26.01.2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Данилівка Дергачівського району Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з дня його затримання, тобто з 08.01.2023, та зараховано у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення.

Обраний стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Вказаним вироком встановлено, що 07.01.2023 ОСОБА_7 знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , де також перебувала його співмешканка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та їхні знайомі, зокрема ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Протягом дня вказані особи зі своїми знайомими святкували свято Різдва та вживали спиртні напої. Ближче до вечора гості стали розходитися, а громадянка ОСОБА_12 перейшла в іншу частину вищевказаного дому, зазначену як квартира АДРЕСА_4 , яка також належала ОСОБА_11 , де ОСОБА_12 планувала залишитися на ночівлю.

В цей же день, тобто 07.01.2023, близько 20:00 годин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов в житло за адресою: АДРЕСА_5 , де на той час знаходилася його знайома ОСОБА_12 . Зустрівшись в квартирі з останньою, ОСОБА_7 , перебуваючи під впливом випитого спиртного, вступив з ОСОБА_12 в діалог, який був продиктований станом його алкогольного сп`яніння. У відповідь на це ОСОБА_12 , яка в цей день не вживала спиртні напої та була тверезою, вирішила покинути цю половину дома та перейти в квартиру, де на той час знаходилася ОСОБА_11 . Але ці дії ОСОБА_12 викликали у ОСОБА_7 роздратування і він зажадав від ОСОБА_12 , щоб вона не залишала його і залишилася в приміщенні. Незважаючи на бажання ОСОБА_7 , громадянка ОСОБА_12 стала збирати свої речі і попрямувала до виходу, після чого у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_12 виник злочинний умисел на спричинення їй тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості, і він, реалізуючи цей злочинний умисел, схопив останню за верхній одяг, повалив на підлогу і наніс близько чотирьох ударів ногами в область тулуба. Коли ОСОБА_12 намагалася відповзти по підлозі, ОСОБА_7 хватав її за волосся та верхній одяг, і відпустив лише після того, як ОСОБА_12 , чинячи йому правомірний опір, вкусила його за руку, в силу чого ОСОБА_7 на деякий час залишив її. Скориставшись його збентеженням, ОСОБА_12 змогла переміститись в квартиру АДРЕСА_6 , де спала ОСОБА_11 . В цьому приміщенні ОСОБА_7 наздогнав ОСОБА_12 та продовжуючи свої умисні злочинні дії, дістав із кухонної шафи дерев`яну кулінарну качалку (скалку), утримуючи це знаряддя в своїх руках, він став наносити удари качалкою в область голови та рук ОСОБА_12 , нанісши їй близько десяти таких ударів, спричинивши таким чином ОСОБА_12 тілесні ушкодження, а саме, у ОСОБА_12 мала місце поєднана травма голови та правої верхньої кінцівки у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку з крововиливом під тверду мозкову оболонку потиличної частки, забійно-рваними ранами потиличної ділянки голови та закритим переломом нижньої третини ліктьової кістки правого передпліччя. За ступенем тяжкості вище описана закрита черепно-мозкова травма та закритий перелом ліктьової кістки у ОСОБА_12 як окремо, так і в сукупності, відносяться до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості за ознаками тривалого розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більше як 21 день).

Після чого ОСОБА_7 припинив побиття ОСОБА_12 , вийшов з цього приміщення та пройшов до кв. АДРЕСА_7 .

Після спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , в цей же день, тобто 07.01.2023, ОСОБА_7 знаходився в приміщенні квартири АДРЕСА_7 , куди близько 21 години прийшла його співмешканка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка почала пред`являти ОСОБА_7 претензії у зв`язку з побиттям ОСОБА_12 , внаслідок чого між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 виникла сварка, під час якої у ОСОБА_7 , який був в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, викликаних сваркою, виник раптовий злочинний умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_11 .

ОСОБА_7 з метою реалізації свого раптового злочинного умислу, направленого на умисне заподіяння смерті ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_11 та свідомо допускаючи їх настання, керуючись мотивом неприязного відношення, яке склалось незадовго до події, схопив зі столу кухонний ніж та, утримуючи його в лівій руці, умисно наніс ОСОБА_11 сім ударів цим ножом в різні частини тіла, спричинивши їй наступні тілесні ушкодження:

-на передній поверхні шиї справа - рана № 1;

-на правій бічній поверхні шиї, безпосередньо під соскоподібним виростком - рана № 2;

-на правій бічній поверхні шиї - рана № 3;

-на лівій бічній поверхні шиї - рана № 4;

-на спині - рана № 5;

-на спині - рана № 6;

-на спині, по задній умовній серединній лінії - рана № 7;

-різану рана на другому пальці лівої кисті;

При цьому, колото-різані рани №3 та №7, а саме рана на правій бічній поверхні шиї, та рана на спині, по задній умовній серединній лінії мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Різана рана на другому пальці лівої кисті має ознаки ЛЕГКОГО тілесного ушкодження.

Із вищеописаних ран встановлено п`ять (5) колото-різаних поранень три (3) поранення шиї, рана №1 - на передній поверхні шиї справа, рана № 2 - на правій бічній поверхні шиї, безпосередньо під соскоподібним виростком, рана № 4 - на лівій бічній поверхні шиї, з надсіченням стінки правої підключичної артерії (І) - одне надсічення, наскрізним ушкодженням правої бічної стінки трахеї(І) - одне ушкодження, з напівциркулярним надсіченням лівої внутрішньої сонної артерії(І) - одне надсічення, та поранення №5 та № 6 - на спині, котрі проникають в ліву плевральну порожнину з наскрізними ушкодженнями пристінкової плеври(З) - три ушкодження, повним пересіченням 5-го лівого ребра, ушкодженням нижньої долі лівої легені(І) - одне ушкодження.

Вищевказані проникаючі колото-різані поранення мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент спричинення, а в даному випадку як таких, що призвели до смерті.

Від отриманих поранень ОСОБА_11 померла на місці скоєння злочину внаслідок проникаючих колото-різаних поранень шиї, грудної клітки, з ушкодженням кровоносних судин та лівої легені, що в подальшому ускладнились крововтратою.

Не погодившись з рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , представник потерпілих ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_7 подали на нього апеляційну скаргу.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просить вирок районного суду щодо ОСОБА_7 скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Ухвалити новий обвинувальний вирок, яким призначити ОСОБА_7 : за ч.1 ст.122 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі; за ч.1 ст.115 КК України покарання у виді 12 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 12 років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи свою вимогу, апелянт вказують на те, що судом першої інстанції не приділено належної уваги ступеню тяжкості вчинених злочинів, фактичним обставинам кримінального провадження, відомості про особу обвинуваченого, а також поведінку обвинуваченого до і після вчинених кримінальних правопорушень.

Представник потерпілих ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 змінити, призначивши останньому остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі.

В своїх апеляційних доводах апелянт зазначає, що призначене покарання ОСОБА_7 є явно несправедливим, оскільки внаслідок протиправних дій останнього настала смерть ОСОБА_11 , а у потерпілої ОСОБА_12 ускладнився стан здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного йому покарання, шляхом його пом`якшення, а саме застосувавши положень ст. 69 КК України. При цьому, обвинувачений просить призначити йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В своїх апеляційних доводах обвинувачений посилається на те, що він не контролював свої дій під час вчинення злочинів та добре відносився до потерпілих. Крім того, апелянт зазнає, що судом першої інстанції безпідставно не визнано обставину, що пом`якшує покарання, у виді сприяння розкриттю злочину.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілих ОСОБА_9 , які частково підтримали апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просили задовольнити апеляційну скаргу представника потерпілих, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту та заперечували щодо задоволення інших апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та оскаржуваний вирок, колегія суддів вважає, що усі апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно та висновки суду відносно фактичних обставин справи не оспорюються, а тому колегія суддів, на підставі ч.1 ст.404 КПК України, оскаржуваний вирок в цій частині не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінальних правопорушень та відомості про особу винного, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.

Суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та відомості про особу обвинуваченого, який в силу статті 89 КК України непогашених судимостей не має, неодружений, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується нейтрально.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого згідно зі ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття, яке виражається у повному визнанні винуватості в обсязі обвинувачення, негативному ставленні до скоєного, осуді своїх дій.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо відсутності обставини, що пом`якшує покарання та зазначена в обвинувальному акті, як активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

З цими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого згідно зі ст. 67 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано визнав вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами обвинуваченого про те, що судом першої інстанції призначено занадто суворе покарання з тієї підстави, що він вчинив злочини в стані неосудності, оскільки згідно висновку судово-психіатричного експерта № 86 від 20.02.2023 (т. 2, арк. 88-90), ОСОБА_7 на час проведення експертизи страждав на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 на теперішній час відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Крім того, вчинення злочину в стані неосудності виключає кримінальну відповідальність за скоєне, а тому апеляційна скарга обвинуваченого щодо необхідності пом`якшення покарання з цих підстав, на думку колегії суддів, є необґрунтованою та безпідставною.

Отже, колегія суддів ставиться критично до апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про його неосудність при вчиненні інкримінованих йому злочинів, оскільки останній, хоча і перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, але міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині.

Крім того, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до статті 12 КК України відносяться до категорій нетяжких і особливо тяжких злочинів, характер і суспільну небезпеку вчиненого, конкретні обставини справи, спосіб, обстановку скоєних злочинів (зокрема, нанесення ОСОБА_11 семи ударів ножом у життєво важливі органи, заподіяння ОСОБА_12 множинних травм голови внаслідок не менше десяти ударів дерев`яною скалкою), наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, особу винного, який в силу статті 89 КК України не судимий, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується нейтрально.

З урахуванням зазначених обставин та тяжкості злочинів, які є умисним, один з яких є особливо тяжким, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , а також попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень і досягнення цілей покарання, є можливе лише з призначенням йому остаточного покарання, на підставі ч.1 ст.70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 10 років, з чим погоджується і колегія суддів.

При цьому, колегія суддів, надаючи оцінку апеляційним доводам прокурораОСОБА_10 та представника потерпілих ОСОБА_9 , а також доводам прокурора ОСОБА_6 , який приймав участь при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку, щодо занадто м`якого покарання, що остаточно призначено ОСОБА_7 , враховує фактичні обставини цього кримінального провадження, а саме те, що, згідно пред`явленого обвинувачення, обвинувачений спочатку завдав потерпілій ОСОБА_12 тілесні ушкодження середньої тяжкості, а вже потім з цього приводу виникла сварка між ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_11 , внаслідок якої обвинувачений вчинив умисне вбивство своєї співмешканки.

Колегія суддів зазначає, що пред`явлене обвинувачення не містить відомостей про те, що обвинувачений намагався вбити і потерпілу ОСОБА_12 , а тому така позиція представника потерпілих в своїй апеляційній скарзі, на переконання колегії суддів, є незрозумілою та неприйнятною.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим уст. 291 КПК України.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим уст. 291 КПК України.

За приписами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у ОСОБА_13 та інші проти Австрії, п.34).

Колегія суддів також зазначає, що прокурор та представник потерпілих, нехтуючи вищезазначених вимог чинного законодавства України та правових висновків Європейського суд з прав людини, під час апеляційного розгляду висувають нову версію обвинувачення в суді апеляційної інстанції, яка не була пред`явлена ОСОБА_7 , що є процесуально неприпустимим.

З огляду на викладене, апеляційні доводи прокурора та представника потерпілих про м`якість призначеного як за ч.1 ст. 115, ч.1 ст.122 КК України, так і остаточного покарання, призначеного за правилами ч.1 ст.70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 10 років за вчинення умисних кримінальних правопорушень та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо ухвалення нового вироку з призначенням більш суворого покарання, а також зміни вироку за апеляційними доводами обвинуваченого щодо пом`якшення покарання, на думку колегії суддів, - є безпідставними та суб`єктивними.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що згідно відомостей цього кримінального провадження та доводів поданих апеляційних скарг об`єктивно не вбачається підстав вважати, що призначене судом покарання ОСОБА_7 є явно несправедливим.

Апеляційні скарги прокурора, представника потерпілих та обвинуваченого фактично не містять будь-яких нових обставин, які не були враховані судом при призначенні покарання ОСОБА_7 , що об`єктивно вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення та свідчить про необґрунтованість апеляційних вимог щодо ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції або зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання.

Твердження апелянтів щодо неналежного врахування вищезазначених обставин повністю спростовуються висновками суду, якими належним чином обґрунтовані вид та розмір покарання як за злочини, що передбачені ч.1 ст.115, ч.1 ст.122 КК України, так і остаточного покарання, призначеного на підставі ч.1 ст.70 КК України.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого про пом`якшення призначеного покарання, а також прокурора та представника потерпілих про призначення обвинуваченому більш суворого покарання, шляхом ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції, слід вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер та призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , представника потерпілих ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 26 січня 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді :