ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2633/24 Справа № 191/3366/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

захисниці ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , із доповненнями, подану на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.3 ст.332 КК України ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 15 вересня 2024 року включно, із можливістю внесення застави в розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 514 000 гривень 00 коп.,

встановила:

В провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0000008 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 січня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_8 18 квітня 2024 року приблизно о 18 годині 50 хвилин, за попередньою змовою групою осіб із військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 , лейтенантом ОСОБА_9 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , отримав від громадянина ОСОБА_10 незаконну грошову винагороду у розмірі 6 800 доларів США, за організацію переправлення громадянина ОСОБА_10 поза пунктами пропуску через державний кордон України в напрямку Республіки Молдова.

Умисні дії ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.3 ст.332 КК України, тобто організація незаконного пере направлення осіб через державний кордон України, вчинена за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Під час судового засідання ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2024 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.3 ст.332 КК України ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 15 вересня 2024 року включно.

Встановлений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 19.04.2024 року альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 500 (п`ятиста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 514 000 (один мільйон п`ятсот чотирнадцять тисяч) грн. 00 коп. та покладені на ОСОБА_8 у разі внесення такої застави обов`язки: повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; не відлучатися з Дніпропетровської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; прибувати за кожною вимогою до слідчого, яким здійснюється досудове розслідування, прокурора або суду продовжено до 15 вересня 2024 року включно.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисниця ОСОБА_7 , у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, із доповненнями, відповідно до змісту якої просить про скасування ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2024 року та постановлення нової ухвали, якою змінити її підзахисному ОСОБА_8 запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваній ухвалі є безпідставними, необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, прийняті без з`ясування всіх обставин та застосування такого виду запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_8 є перевищеним.

Так, захисниця посилається на порушення судом першої інстанції норм кримінального процесуального законодавства України та міжнародного права з огляду не забезпечення належної участі представника обвинуваченого ОСОБА_8 під час судового розгляду справи. За фактичними обставинами справи, на стадії досудового розслідування визначеним захисником обвинуваченого ОСОБА_8 є адвокат ОСОБА_11 та адвокат ОСОБА_7 Справа була зареєстрована у суді першої інстанції 16 липня 2024 року. У цей же день судом першої інстанції постановлено ухвалу при призначення підготовчого судового засідання на 18 липня 2024 року. Захисника ОСОБА_11 про дату та час підготовчого судового засідання було повідомлено менше ніж за добу до судового розгляду справи, натомість захисниці ОСОБА_7 смс-повідомлення про дату та час слухання справи надійшло 19 серпня 2024 року об 11 годині 53 хвилини.

Призначивши захисника на окрему процесуальну дію суд нівелював права та законні інтереси обвинуваченого ОСОБА_8 , що виражено у формальній участі захисника у судовому засіданні, оскільки він не володів інформацією щодо справи, не мав належного часу для ознайомлення з матеріалами справи та узгодження своєї позиції з обвинуваченим ОСОБА_8 ..

Судом першої інстанції, при постановленні ухвали про продовження дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не враховано тієї обставини, що ОСОБА_8 є інвалідом ІІІ групи, має ожиріння, ознаки гіпертонії, а також проблеми із зором.

Захисниця зазначає, що погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , який і так має групу інвалідності по зору, фактично пов`язаний з перебуванням останнього у закладі ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)». У зв`язку з чим, обраний раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою створює реальну загрозу життю та здоров`ю обвинуваченого ОСОБА_8 , що є порушенням Конвенції з прав людини та приписів Конституції України.

Наголошує, що як орган досудового розслідування, так і суд першої інстанції, посилаючись на заявлені у клопотанні ризики, передбачені п.п.1 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України не зазначив спосіб вчинення таких ризиків а також не навів доказів, що підтвердили реальність продовження існування даних ризиків.

Під час апеляційного розгляду справи:

- захисниця ОСОБА_7 підтримала доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі викладених у ній вимог та просила про їх задоволення,

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу сторони захисту без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисниці про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати та з`ясував всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними ризики, для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду, знищення, сховання або спотворення ним будь-якої з речей чи документів, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, можливого здійснення впливу на свідків в межах цього ж кримінального провадження та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 (санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю строком до трьох років з конфіскацією майна) КК України, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, останній може переховуватися від суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Як додаткову обставину в підтвердження продовження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, на застосуванні чого наполягає захисниця.

Крім того апеляційний суд погоджується з продовженням існування ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України.

На теперішній час, зважаючи на стадію судового розгляду справи, судом не досліджені всі докази, які можуть підтвердити причетність ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, а отже ОСОБА_8 безпосередньо, або через інших осіб, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім того, доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_8 останні можуть змінити свої покази, чим ввести суд в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд справи тільки розпочався, свідки у справі не допитані у судовому засіданні, а тому обвинувачений ОСОБА_8 може здійснювати на них незаконний вплив, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

Щодо продовження ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, його доведеність обґрунтовується тим, що на цей час у вказаному кримінальному провадженні судовий розгляд справи триває, не встановлено всіх обставин справи, не допитано свідків, у зв`язку із чим, знаходячись на волі, обвинувачений ОСОБА_8 може перешкодити провадженню шляхом умисної неявки за викликами суду або іншим чином.

Щодо доводів апеляційної скарги захисниці в частині можливості обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 апеляційний суд звертає увагу, що більш м`який запобіжний захід на даній стадії кримінального провадження не зможе запобігти встановленим ризикам, так як перебуваючи під дією іншого, більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачений без будь-яких перешкод зможе вчинити дії направлені на переховування від органу досудового розслідування та суду, впливу на свідків у межах даного кримінального провадження та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Щодо посилання захисниці ОСОБА_7 на те, що за тривалий час перебування під вартою у ОСОБА_8 загострились хронічні хвороби та загальний стан його здоров`я погіршився, то відомості про неможливість утримання ОСОБА_8 в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я - відсутні, не було долучено таких стороною захисту і до апеляційної скарги.

Доводи захисниці про те, що судом всупереч вимогам КПК України було призначено іншого захисника ОСОБА_8 є такими, що спростовуються матеріалами справи.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2024 року Південно-Східному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги доручено призначити обвинуваченому ОСОБА_8 захисника для здійснення захисту під час проведення окремої процесуальної дії та забезпечити його прибуття у судове засідання, яке відбудеться о 13.00 годині 18 липня 2024 року. Підставою для винесення ухвали стало те, що 18.07.2024 року захисниця ОСОБА_7 надала суду клопотання в якому повідомила, що не зможе прийняти участь в засіданні 18.07.2024 року, у зв`язку з її безпосередньою участю у слідчих діях у місті Дніпрі о 13.00 год. 18.07.2024 р., а захисник ОСОБА_11 17.07.2024 р. надав суду клопотання в якому повідомив, що не зможе прийняти участь в підготовчому судовому засідання 18.07.2024 р. о 13:00 год., у зв`язку з перебуванням поза межами України.

Частиною 1 статті 53 Кримінального процесуального кодексу України закріплено можливість слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду залучити захисника для проведення окремої процесуальної дії в порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, якою врегульовано залучення захисника для здійснення захисту за призначенням. При цьому залучення захисника для проведення окремої процесуальної дії здійснюється виключно у невідкладних випадках, коли є потреба у проведенні невідкладної процесуальної дії за участю захисника, а завчасно повідомлений захисник не може прибути для участі у проведенні процесуальної дії чи забезпечити участь іншого захисника або якщо підозрюваний, обвинувачений виявив бажання, але ще не встиг залучити захисника або прибуття обраного захисника неможливе. Окрім того, в частині 2 ст. 53 КПК України визначено, що запросити захисника до участі в окремій процесуальній дії має право і сам підозрюваний, обвинувачений.

Відповідно до положень частини першої статті 52 Кримінального процесуального кодексу України участь захисника у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів є обов`язковою.

Враховуючи обставину того, що до обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, термін дії якого спливав 18 липня 2024 року і в судовому засіданні мало бути вирішено питання про дію раніше обраного запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , керуючись ч.1 ст.52 КПК України вбачається, що участь захисника є обов`язковою. У зв`язку з чим, судом законно та обґрунтовано залучено захисника на окрему процесуальну дію для здійснення захисту обвинуваченого ОСОБА_8 за призначенням через Південно-Східний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження обвинувачення обґрунтоване достатньою мірою для продовження строку раніше обраного запобіжного заходу.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисниці в цій частині спростовуються змістом самої ухвали, а тому є неприйнятними.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.3 ст.332 КК України ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 15 вересня 2024 року включно, із можливістю внесення застави в розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 514 000 гривень 00 коп. - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , із доповненнями без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4