Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

26 листопада 2024 року м. Рівне

Справа № 556/2169/24

Провадження № 11-кп/4815/605/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Володимирецького відділу Вараської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 15 серпня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засудженого 11.12.2019 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.121 КК України,

про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді пробаційного нагляду,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 15 серпня 2024 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_6 та замінено невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким на пробаційний нагляд строком на 2 роки 10 місяців 01 день.

На підставі ст.59-1 КК України встановлено засудженому ОСОБА_6 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи, навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу);

5) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 у виді пробаційного нагляду ухвалено рахувати з дня постановки на облік органом з питань пробації.

У поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 вважає рішення суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що при прийнятті рішення місцевим судом взято до уваги лише позитивну характеристику засудженого, однак належним чином не проаналізовано матеріали справи, в яких містяться дані про його поведінку та ставлення до праці. Зокрема вказує, що в суді першої та апеляційної інстанцій засуджений ОСОБА_6 заперечував свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, тому визнання вини та щире каяття виглядає вимушеним та нещирим.

Наголошує, що судом не враховано той факт, що в умовах воєнного стану ОСОБА_6 не висловив бажання проходити військову службу та умовно-достроково звільнитися в порядку ст.81-1 КК України. Звертає увагу суду на те, що засуджений, маючи лише загальну середню освіту, бажання навчатися в установах виконання покарання та отримати середню спеціальну освіту не виявляв, свій освітній рівень не підвищував, має заборгованість на користь держави 1144 грн., яку не відшкодував, наразі не працевлаштований.

Просить скасувати ухвалу суду від 15 серпня 2024 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким пробаційним наглядом в межах строків невідбутої частини покарання.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_7 подала до апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких вказує, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, а ухвала суду законною та вмотивованою, тому має бути залишена без зміни. Зазначає, що ОСОБА_6 став на шлях виправлення, відбув частини покарання, визначеного вироком суду, тому враховуючи його поведінку, ставлення до дотримання вимог вставленого порядку відбування покарання, участь в заходах установи та роботах з благоустрою, до нього може бути застосовано заміна невідбутої частини покарання більш м`яким.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги, думку засудженого та його захисника, які просили залишити рішення місцевого суду без зміни, перевіривши ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.404 КПК України, переглядає судові рішення суду першої інстанції, в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Відповідно до абз.15 ч.1 ст.107 КВК України, засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України: звертатися до адміністрації з проханням внести подання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання чи щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Частиною першої статті 82 КК України передбачено, що особам, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Одночасно законодавцем визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є правом суду, а не обов`язком і така заміна може бути застосована за певних умов.

У п.п.2, 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Вказаних вимог суд першої інстанції не дотримався.

З матеріалі провадження вбачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 11.12.2019 року за ч.2 ст.121 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 18.05.2020 року, кінець строку 16.06.2027 року.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що засуджений ОСОБА_6 в установі відбування покарання характеризується позитивно, отримав 5 заохочень та лише 1 стягнення.

Однак, на думку колегії суддів, місцевим судом не враховано тяжкість покарання, за яким останній засуджений, те, що протягом всього періоду розгляду справи вину у скоєному злочині він не визнавав, на виробництві установи не працевлаштований та має заборгованість на користь держави в сумі 1144 грн., яку до тепер не відшкодував, що свідчить про те, що висновки суду про виправлення засудженого в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, на даний час є передчасними.

Крім того заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що ОСОБА_6 , будучи особою призовного віку, не висловив бажання в умовах воєнного стану, який діє в нашій державі через збройний напад російської федерації, проходити військову службу у лавах Збройних Сил України та звільнитися умовно-достроково в порядку ст.81-1 КК України.

Твердження засудженого про неможливість проходження військової служби у зв`язку з незадовільним станом здоров`я є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні довідки з медичної частини установи чи рішення військо-лікарської комісії про його непридатність до проходження військової служби.

Наявність у ОСОБА_6 заохочень з боку адміністрації установи, як і відбуття ним встановленої законом частини строку покарання, не можуть слугувати безумовними підставами для заміни покарання на більш м`яке. При цьому колегія суддів враховує, що висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про особу засудженого, його поведінку за весь період перебування у виправному колонії, а наведені засудженим та його захисником доводи про наявність підстав для застосування до нього положень ст.82 КК України у своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції безпідставно замінив засудженому ОСОБА_6 невідбуту частину покарання на пробаційний нагляд, чим неправильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі є законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Володимирецького відділу Вараської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 15 серпня 2024 року скасувати.

Відмовити в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі більш м`яким у виді пробаційного нагляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3