Справа № 135/455/24
Провадження №11-кп/801/794/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі :

головуючого:судді - ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

зі секретарем ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 07.05.2024, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся засуджений ОСОБА_8 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 07.05.2024 відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Своє рішення суд мотивував тим, що суд не вбачає такого ступеня позитивних змін у поведінці засудженого, які могли б слугувати підставою для пом`якшення покарання, оскільки, на думку суду, засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів, що став на шлях виправлення, спроможний свідомо дотримуватися соціальних норм життя та має відповідну мотивацію спрямовану на дотримання правослухняної поведінки.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 07.05.2024 та направити його клопотання в Гайсинський районний суд, оскільки не довіряє суддям Ладижинського міського суду.

Вимоги мотивує тим, що він визнав вину та щиро розкаявся у вчиненому злочині, був працевлаштований в установі до того моменту. коли була робота, не має стягнень, має захворювання.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши позицію засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги; міркування прокурора, який заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга -не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області від 22.12.2005 засуджений за п. «г» ст.93, ч.2 ст.215-3, ст.42 КК України (1960 р) до довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 13.06.2006 вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області від 22.12.2005 залишено без змін.

14.09.2006 ОСОБА_8 був засуджений вироком Якимівського районного суду Запорізької області за ч.2 ст.186, ст.70 КК України до довічного позбавлення волі з поміщенням у кримінально-виконавчу установу.

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 13.11.2019 ОСОБА_8 на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 27.12.2004 по 30.09.2006 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На даний час ОСОБА_8 утримується та відбуває покарання в межах територіальної юрисдикції Ладижинського міського суду в Державній установі «Ладижинська ВК №39».

ОСОБА_8 звернувся з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням на певний строк, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини у справі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають колегії суддів підстав ставити під сумнів обґрунтованість та законність прийнятого судом рішення.

Перевіряючи можливість застосування до ОСОБА_8 чинних на момент апеляційного розгляду положень ст.ст.81, 82 КК, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Таким чином, на національному рівні Конституційний Суд України визнав, що норми закону України про кримінальну відповідальність не містять положень, які надають суду повноваження для застосування до осіб, яких засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі, умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

При цьому, зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 КК України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України» від 12.03.2019 з метою усунення цієї системної проблеми Міністерством юстиції розроблено та 18.10.2022 Верховною Радою України прийнято Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та «Про внесення змін до КУпАП, КК України та КПК України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», які набрали чинності 06.11.2022.

Зокрема, 06.11.2022 набрали чинності Закони України № 2689-ІХ від 18.10.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та № 2690-ІХ від 18.10.2022 «Про внесення змін до КПК України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану».

Зазначеними Законами були внесені зміни до КК, КПК та КВК, зокрема, щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Так, Законом № 2690-ІХ внесені зміни до положень статті 82 КК, якими визначено можливість заміни особі, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш м`яким (позбавлення волі строком від 15 до 20 років) після відбування нею не менше 15 років призначеного судом покарання.

На момент звернення із клопотанням ОСОБА_8 відбув визначений ч. 5 ст. 82 КК України строк покарання та за вказаним критерієм покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років за наявності двох умов: відбуття засудженим не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання та доведення засудженим, що він став на шлях виправлення.

Частиною 1 статті 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до статті 6 КВК України основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

З матеріалів клопотання вбачається те, що за місцем відбування покарання засуджений ОСОБА_8 характеризується незадовільно, допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, за що неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашені в установленому законодавством порядку. Заходи заохочення не застосовувались. Вину в скоєному злочині визнає, у вчиненому не розкаюється. Не працевлаштований, висловлює наміри працевлаштуватись. До збереження державного майна та підтримання санітарного стану в житлових приміщеннях камер ставиться байдуже, не завжди дотримується правил санітарії та гігієни. Позитивних змін в особистості засудженого, які б свідчили про готовність до самокерованої правослухняної поведінки не спостерігається.

Під дію ст.82 КК України, щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк підпадав 24.03.2018. Рішенням комісії ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)» від 01.05.2023 протокол №6, відмовлено в застосуванні ст.82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення.

Згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 , останньому комісією ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)» за участю уповноваженого органу з питань пробації встановлено підсумковий загальний бал 47, який свідчить про те, що засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (ст.81, 82 КК України).

Зазначеним обставинам суд першої інстанції дав належну оцінку та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні клопотання, оскільки за весь період відбування покарання засуджений ОСОБА_8 не довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення.

Щодо тверджень засудженого про захворювання, то колегія суддів не вбачає з матеріалів справи даних, які б підвереджували, що ОСОБА_9 за станом здоров`я не може відбувати покарання в мовах установи.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого про зміну засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно положень ст. 82 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 07.05.2024, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, - залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4