Провадження № 1-кп/156/75/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року сел.Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , неповнолітнього ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

представника служби

у справах дітей

(законного представника

неповнолітнього обвинуваченого) ОСОБА_12 ,

представника служби у справах дітей

(законного представника

неповнолітнього обвинуваченого) ОСОБА_13 ,

захисників адвокатів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,

ОСОБА_21 ,

при розгляді у підготовчому засіданні в залі суду № 1 у сел. Іваничі Волинської області кримінального провадження (№ за ЄРДР 0003783 від 11.12.2023) за обвинуваченням: ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255 КК України, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України, ч.1 ст. 309 КК України;

ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255 КК України, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України;

неповнолітнього ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255 КК України, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255 КК України, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255 КК України, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255 КК України, ч.1 ст. 263 КК України, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255 КК України, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України;

ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255 КК України, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1.Щодо відкладення підготовчого засідання

1.1. Іваничівським районним судом Волинської області здійснюється підготовче провадження в кримінальній справі № 161/12289/24. Чергове засідання було призначено на 16.10.2024 на 09 год 00 хв.

1.2.У призначеному засіданні взяли участь прокурор ОСОБА_3 , обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , неповнолітній ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисники - адвокати ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ..

1.3. Від адвоката ОСОБА_22 , який здійснює функцію захисту прав та законних інтересів у кримінальному провадженні обвинуваченого ОСОБА_6 , 08.10.2024 надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання або про залучення іншого захисника для участі в окремій процесуальній дії, оскільки адвокат перебуває у запланованій відпустці до 25.10.2024.

1.4. Ухвалою судді від 08.10.2024 було доручено Західному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити адвоката для участі в окремій процесуальній дії. На підставі згаданої ухвали було призначено захисника - адвоката ОСОБА_16 для участі в окремій процесуальній дії, при вирішенні питання щодо можливого продовження неповнолітньому строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

1.5. У судовому засіданні 16.10.2024 захисник ОСОБА_16 повідомила, що надані їй повноваження обмежуються лише участю у вирішенні питання щодо можливого продовження неповнолітньому строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, адвокат вважала за необхідне вирішити таке процесуальне питання у призначеному засіданні, а завершувати підготовче провадження в наступному засіданні, за участі основного захисника ОСОБА_22 ..

1.6. Прокурор ОСОБА_3 за таких обставин вважав за необхідне відкласти підготовче засідання і вжити заходів для участі у підготовчому провадженні основного захисника неповнолітнього ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_22 ..

1.7. Згідно з дорученням Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 15.10.2024 № 001-030001690 адвокат ОСОБА_16 уповноважена на надання вторинної правничої допомоги неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_6 лише протягом проведення окремої процесуальної дії - вирішення питання щодо можливого продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Відсутність основного захисника неповнолітнього - адвоката ОСОБА_22 не дає можливості суду завершити підготовче провадження, оскільки вказаний адвокат ще не висловлювався щодо обставин, які підлягають встановленню на підготовчому засіданні і можуть вплинути на вирішення процесуальних питань, необхідних для підготовки справи до розгляду.

1.8. Згідно з ч.1 ст. 324 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за повідомленням захисник у кримінальному провадженні, де участь захисника є обов`язковою, суд відкладає судовий розгляд, визначає дату, час та місце проведення нового засідання і вживає заходів до прибуття захисника до суду.

1.9. Згідно зі ст. 322 КПК України судовий розгляд відбувається безперервно, крім часу, призначеного для відпочинку; при цьому не вважаються порушеннями безперервності судового розгляду випадки відкладення судового засідання внаслідок неприбуття сторони або інших учасників кримінального провадження.

1.10. З огляду на це, суд вважає за необхідне у зв`язку з неможливістю адвоката ОСОБА_22 , який здійснює функцію захисту прав та законних інтересів неповнолітнього обвинуваченого, взяти участь у призначеному засіданні відкласти підготовче засідання у кримінальній справі № 161/12289/24 на 29.10.2024 на 14 год 15 хв, про що повідомити учасників кримінального провадження.

2. Щодо клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинувачену ОСОБА_4 згідно зі ст. 194 КПК України у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у виді застави

2.1. Обвинувачена (підозрювана) ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.02.2024, ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.03.2024, ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.04.2024, ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2024, ухвали Іваничівського районного суду Волинської області від 04.07.2024 перебувала під вартою в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор», з 29.07.2024 звільнена з-під варти у зв`язку з внесенням застави, на ОСОБА_4 покладені певні обов`язки, визначені в ухвалі суду. Ухвалою суду від 20.08.2024 за клопотанням прокурора продовжено строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі ст. 194 КПК України у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у виді застави, до 19.10.2024.На теперішній час судовий розгляд кримінальної справи № 161/12289/24 не розпочато.

2.2. Прокурор ОСОБА_3 04.10.2024 подав до суду клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинувачену ОСОБА_4 згідно зі ст. 194 КПК України у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у виді застави, на два місяці. Своє клопотання прокурор мотивує обґрунтованістю підозри ОСОБА_4 у скоєнні умисних особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та у сфері обігу психотропних речовин. необхідністю забезпечити виконання обвинуваченим покладених на неї процесуальних обов`язків, наявністю ризиків з боку обвинуваченої в подальшому переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати провадженню іншим чином, скоїти інше правопорушення.

2.3. Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні 16.10.2024 підтримав заявлене ним клопотання, вважав необхідним продовжити строк дії обов`язків, покладених на обвинувачену ОСОБА_4 згідно зі ст. 194 КПК України у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у виді застави, на два місяці. На думку прокурора, застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді застави (з визначенням певних обов`язків обвинуваченої) цілком здатне спонукати ОСОБА_4 дотримуватись належної поведінки впродовж судового розгляду кримінальної справи.

2.4. Обвинувачена ОСОБА_4 вказала, що не намагалась переховуватись від органу досудового розслідування та суду, у зв`язку із застосуванням застави не порушувала покладених на неї обов`язків, не заперечувала проти задоволення розглядуваного клопотання прокурора.

2.5. Захисник ОСОБА_14 підтримала позицію своєї підзахисної, вказала, що ОСОБА_4 дотепер цілком дотримувалась усіх покладених на неї обов`язків, не вчиняла інших кримінальних правопорушень, не переховувалась від правосуддя, не намагалась протиправно впливати на інших учасників кримінального провадження.

2.6. Розглядуване клопотання сторони обвинувачення суд вирішує таким чином.

2.7. За змістом ч.1 ст. 92 КПК України, за загальним правилом, обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора.

2.8. Згідно з ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

2.9. Згідно з ч.1 ст. 194 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

2.10. Згідно з ч.5 ст. 194 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

2.11. Згідно з ч.7 ст. 194 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України такі обов`язки можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора.

2.12. Відповідно до ч.4 ст. 176 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України, під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора.

2.13. Згідно зі ст. 177 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

2.14. При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії.

2.15. Оцінюючи наведені підстави для продовження у даній конкретній справі відносно ОСОБА_4 строку дії обов`язків, покладених на обвинувачену згідно зі ст. 194 КПК України у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у виді застави, суд звертає увагу на таке.

2.16. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Ст. 29 Конституції України гарантується право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.

2.17. Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

2.18. Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

2.19. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

2.20. Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_4 до вчинення умисних особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та у сфері обігу психотропних речовин, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої їй підозри.

2.21. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні, котрі дозволяють об`єктивному спостерігачу з великим ступенем упевненості стверджувати про причетність ОСОБА_4 до скоєння кримінальних правопорушень. Однак ці докази мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи.

2.22. Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 органом досудового розслідування пред`явлені обвинувачення, зокрема, у скоєнні особливо тяжких умисних кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч.1 ст. 255 КК України (санкція відповідної частини статті КК передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна), ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України (санкція відповідної частини статті КК передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна).

2.23. Обвинувачена є особою молодого віку, не працевлаштованою, мешкає у м. Львові Львівської області (за межами територіальної юрисдикції суду, котрий розглядає кримінальну справу), під впливом суворості можливого покарання за скоєння особливо тяжких злочинів може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченої в цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєні злочини та процедура його відбування. Суд враховує на фоні складної суспільно-політичної обстановки в Україні, запровадженні в державі воєнного стану та збройної агресії російської федерації проти України високу імовірність виїзду особи на територію, котра є тимчасово непідконтрольною державній владі України, або за межі України, що тягнутиме за собою неминуче ускладнення процедури подальшого судового розгляду кримінальної справи.

2.24. Відтак, прокурором доведено існування щодо ОСОБА_4 ризику переховуватись від правосуддя.

2.25. Водночас, оцінюючи існування з боку ОСОБА_4 ризику вчинити інше кримінальне правопорушення суд враховує, що інкриміновані особі діяння (створення злочинної організації, незаконний збут психотропних речовин) на теперішній час припинені співробітниками правоохоронних органів, учасники злочинної організації викриті, окремі з таких осіб перебувають під вартою, до інших застосовані належні й достатні запобіжні заходи, твердження сторони обвинувачення про можливість вчинити інше правопорушення є абстрактним, не було підтверджене певними доказами у підготовчому засіданні, а ґрунтується лише на припущеннях.

2.26. Європейський суд з прав людини вже неодноразово висловлював у своїй практиці позицію, згідно з якою «висновки про наявність небезпеки вчинення нових правопорушень мають бути підкріплені конкретними фактами» (п.134 рішення Суду у справі «Александр Макаров проти Росії» (Aleksandr Makarov v. Russia), заява 15217/07, від 12.03.2009), а «посилання на минуле особи» не може бути достатнім для обґрунтування існування ризику скоєння особою нових злочинів (п.44 рішення Суду у справі «Мюллер проти Франції» (Muller v. France), заява № 21802/93, від 17.03.1997).

2.27. Також стороною обвинувачення не надано до суду жодних доказів, котрі дозволяли б поза розумним сумнівом припускати можливість впливу обвинуваченої на свідків (заяв свідків про наявність протиправного тиску на них з боку обвинуваченої, звернень з цього приводу до правоохоронних органів тощо). Доказів наявності соціальних зв`язків обвинуваченої зі свідками стороною обвинувачення не надано.

2.28. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява № 12369/86, від 26.06.1991, п. 39, визнав, що реальна небезпека чинення тиску на свідків може таки бути на початку справи, але з часом вона значно зменшується й врешті зникає зовсім. Таким чином, прокурором не було доведено існування з боку ОСОБА_4 ризику здійснення протиправного впливу на свідків.

2.29. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05, від 01.06.2006, п.79, вказав, що на початкових стадіях розслідування ризик втручання особи у здійснення правосуддя міг виправдовувати її тримання під вартою, однак після того, як докази були зібрані, ця підстава своє значення втратила.

2.30. Складаючи і скеровуючи до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 та інших підсудних, сторона обвинувачення виходила з того, що у справі вже зібрані достатні докази для визнання особи (осіб) винною (винними) у скоєнні особливо тяжких злочинів. Твердження прокурора щодо імовірних намагань ОСОБА_4 «перешкоджати здійсненню кримінального провадження іншим чином» є занадто абстрактними, не були підтверджені певними доказами.

2.31. На підставі ухвали Іваничівського районного суду Волинської області від 04.07.2024 ОСОБА_4 перебувала під вартою в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор», з 29.07.2024 звільнена з-під варти у зв`язку з внесенням застави, на ОСОБА_4 покладені певні обов`язки, визначені в ухвалі суду. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 20.08.2024 продовжено строк покладення на обвинувачену таких самих обов`язків до 19.10.2024. Прокурор у поданому до суду клопотанні просить продовжити строк покладення на ОСОБА_4 таких самих обов`язків на два місяці.

2.32. Згідно з ч.1 ст. 182 КПК України застосування запобіжного заходу у виді застави до підозрюваного, обвинуваченого полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Саме такий запобіжний захід на теперішній час застосований до ОСОБА_4 ..

2.33. Оцінюючи в сукупності особу ОСОБА_4 , обставини вчинення кримінальних правопорушень, необхідність забезпечення дотримання належної поведінки обвинуваченою під час судового розгляду кримінальної справи, а також доведеність прокурором наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, існування відносно обвинуваченої ризику з числа визначених ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити строк дії обов`язків, покладених на обвинувачену ОСОБА_4 згідно зі ст. 194 КПК України у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у виді застави, до 15.12.2024. Суд покладає на обвинувачену обов`язки:

1)прибувати до суду за першою вимогою;

2)не залишати територію м. Львова Львівської області без дозволу суду;

3)повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4)утримуватися від спілкування з особами, котрі є обвинуваченими та свідками у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0003783 від 11.12.2023;

5)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності таких документів).

2.34. Водночас суд зважає на зміну фактичного місця проживання ОСОБА_4 на адресу: АДРЕСА_1 (про що повідомила сама обвинувачена під час судового розгляду) і покладає здійснення контролю за поведінкою обвинуваченої на час дії запобіжного заходу на службових осіб Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області. Розглядуване клопотання прокурора щодо обвинуваченої ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

3. Щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під домашнім арештом обвинуваченої ОСОБА_5 .

3.1. Обвинувачена (підозрювана) ОСОБА_5 була затримана 12.02.2024 в порядку ст. 208 КПК України, ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.02.2024 щодо ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту. Ухвалами слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.03.2024, від 07.07.2024, ухвалами Іваничівського районного суду Волинської області від 05.07.2024, від 20.08.2024 продовжено строк тримання ОСОБА_5 під домашнім арештом, строк дії такого запобіжного заходу щодо обвинуваченої (підозрюваної) визначено до 19.10.2024. На теперішній час судовий розгляд кримінальної справи № 161/12289/24 не розпочато.

3.2. Прокурор ОСОБА_3 04.10.2024 подав до суду клопотання про продовження строку тримання під домашнім арештом обвинуваченої ОСОБА_5 на два місяці. Своє клопотання прокурор мотивує обґрунтованістю підозри ОСОБА_5 у скоєнні умисних особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та у сфері обігу психотропних речовин, необхідністю забезпечити виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, наявністю ризиків з боку обвинуваченої в подальшому переховуватись від суду.

3.3. Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав заявлене ним клопотання, вважав необхідним продовжити строк тримання під домашнім арештом обвинуваченої на два місяці. На думку сторони обвинувачення, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту цілком здатне спонукати вказану особу дотримуватись покладених на неї процесуальних обов`язків, інші, більш м`які запобіжні заходи, не здатні нівелювати існування ризиків у кримінальному провадженні з боку цієї особи.

3.4. Обвинувачена ОСОБА_5 вказала, що не намагалась переховуватись від органу досудового розслідування та суду, повідомила, що має фактичне місце проживання у м. Львові, сама виховує та утримує двох неповнолітніх дітей, погодилась із позицією прокурора щодо продовження застосованого до неї домашнього арешту з покладенням обов`язків, раніше визначених в ухвалі суду від 20.08.2024.

3.5. Захисник ОСОБА_15 підтримав позицію своєї клієнтки, не заперечував проти продовження строку тримання ОСОБА_5 під домашнім арештом.

3.6. Розглядуване клопотання сторони обвинувачення суд вирішує таким чином.

3.7. За змістом ч.1 ст. 92 КПК України, за загальним правилом, обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора.

3.8. Згідно з ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

3.9. Згідно з ч.1,2 ст. 181 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби; домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

3.10. Згідно з ч.6 ст. 181 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора.

3.11. Згідно з ч.1 ст. 194 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

3.12. Згідно з ч.5 ст. 194 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

3.13. Відповідно до ч.4 ст. 176 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України, під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора.

3.14. Згідно зі ст. 177 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

3.15. При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії.

3.16. Оцінюючи наведені підстави для продовження у даній конкретній справі строку тримання ОСОБА_5 під домашнім арештом, суд звертає увагу на таке.

3.17. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Ст. 29 Конституції України гарантується право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.

3.18. Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

3.19. Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

3.20. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

3.21. Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_5 до вчинення умисних особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та у сфері обігу психотропних речовин, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої їй підозри.

3.22. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні, котрі дозволяють об`єктивному спостерігачу з великим ступенем упевненості стверджувати про причетність ОСОБА_5 до скоєння кримінальних правопорушень. Однак ці докази мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи.

3.23. Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 органом досудового розслідування пред`явлені обвинувачення, зокрема, у скоєнні особливо тяжких умисних кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч.2 ст. 255 КК України (санкція відповідної частини статті КК передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна), ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України (санкція відповідної частини статті КК передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна).

3.24. Обвинувачена є особою середнього віку, не є працевлаштованою, мешкає у м. Львові (за межами територіальної юрисдикції суду, котрий розглядає кримінальну справу), під впливом суворості можливого покарання за скоєння особливо тяжких злочинів може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченої у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєні злочини та процедура його відбування. Суд враховує на фоні складної суспільно-політичної обстановки в Україні, запровадженні в державі воєнного стану та збройної агресії російської федерації проти України високу імовірність виїзду особи на територію, котра є тимчасово непідконтрольною державній владі України, або за межі України, що тягнутиме за собою неминуче ускладнення процедури подальшого судового розгляду кримінальної справи.

3.25. Відтак, прокурором доведено існування щодо ОСОБА_5 ризику переховуватись від правосуддя.

3.26. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 20.08.2024 у справі № 161/12289/24 було продовжено строк тримання ОСОБА_5 під домашнім арештом до 19.10.2024, на обвинувачену (підозрювану) були покладені певні обов`язки. Прокурор у поданому до суду клопотанні просить продовжити строк тримання обвинуваченої під домашнім арештом на два місяці.

3.27. Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

3.28. Отже, суд вважає за можливе продовжити застосування відносно ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу - домашнього арешту. Водночас у судовому засіданні 16.10.2024 обвинувачена повідомила суд про те, що змінила місце проживання і на теперішній час орендує житло за адресою: АДРЕСА_2 .

3.29. Зважаючи на серйозність висунутих обвинувачень, суд продовжує строк тримання під домашнім арештом ОСОБА_5 та встановлює обвинуваченій заборону на строк до 15.12.2024 щодоби на час з 19-ї години вечора до 7-ї години ранку наступної доби залишати обране місце проживання (житло) за адресою: АДРЕСА_2 . Також суд покладає на ОСОБА_5 обов`язки прибувати до суду за першим викликом у разі необхідності, не виїжджати за межі м. Львова Львівської області без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності таких документів). Контроль за виконанням обвинуваченою запобіжного заходу в виді домашнього арешту суд покладає на службових осіб Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області.

4. Щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під домашнім арештом неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 .

4.1. Неповнолітній обвинувачений (підозрюваний) ОСОБА_6 була затриманий 12.02.2024 в порядку ст. 208 КПК України, ухвалою слідчого судді від 14.02.2024 щодо ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 08.05.2024 у справі № 466/4874/24, ухвалами Іваничівського районного суду Волинської області від 08.07.2024, від 20.08.2024 продовжено строк тримання ОСОБА_6 під домашнім арештом, строк дії такого запобіжного заходу щодо неповнолітнього обвинуваченого (підозрюваного) визначено до 19.10.2024. На теперішній час судовий розгляд кримінальної справи № 161/12289/24 не розпочато.

4.2. Прокурор ОСОБА_3 04.10.2024 подав до суду клопотання про продовження строку тримання під домашнім арештом неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 на два місяці. Своє клопотання прокурор мотивує обґрунтованістю підозри ОСОБА_6 у скоєнні умисних особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та у сфері обігу психотропних речовин, необхідністю забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, наявністю ризиків з боку обвинуваченого в подальшому переховуватись від суду.

4.3. Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав заявлене ним клопотання, вважав необхідним продовжити строк тримання під домашнім арештом обвинуваченого на два місяці. На думку сторони обвинувачення, застосування до неповнолітнього ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту цілком здатне спонукати обвинуваченого дотримуватись покладених на нього процесуальних обов`язків, інші, більш м`які запобіжні заходи, не здатні нівелювати існування ризиків у кримінальному провадженні з боку цієї особи.

4.4. Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що не намагається переховуватись від органу досудового розслідування та суду, повідомив, що на теперішній час має орендоване житло за адресою: АДРЕСА_2 , мешкає там разом з матір`ю та ще двома неповнолітніми дітьми, не завершив здобуття повної загальної середньої освіти, має необхідність у продовженні навчання, не заперечував проти продовження строку застосування до нього домашнього арешту з покладенням обов`язків, визначених в ухвалі суду від 20.08.2024.

4.5.Представник служби у справах дітей ОСОБА_12 (законний представник неповнолітнього), представник служби у справах дітей ОСОБА_13 (законний представник неповнолітнього), захисник - адвокат ОСОБА_16 підтримали позицію, висловлену ОСОБА_6 , не заперечували проти продовження строку тримання неповнолітнього під домашнім арештом.

4.6. Розглядуване клопотання сторони обвинувачення суд вирішує таким чином.

4.7. За змістом ч.1 ст. 92 КПК України, за загальним правилом, обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора.

4.8. Згідно з ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

4.9. Згідно з ч.1,2 ст. 181 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби; домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

4.10. Згідно з ч.6 ст. 181 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора.

4.11. Згідно з ч.1 ст. 194 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

4.12. Згідно з ч.5 ст. 194 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

4.13. Відповідно до ч.4 ст. 176 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України, під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора.

4.14. Згідно зі ст. 177 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

4.15. При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії.

4.16. Оцінюючи наведені підстави для продовження у даній конкретній справі строку тримання неповнолітнього ОСОБА_6 під домашнім арештом, суд звертає увагу на таке.

4.17. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Ст. 29 Конституції України гарантується право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.

4.18. Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

4.19. Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

4.20. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

4.21. Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_6 до вчинення умисних особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та у сфері обігу психотропних речовин, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

4.22. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні, котрі дозволяють об`єктивному спостерігачу з великим ступенем упевненості стверджувати про причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінальних правопорушень. Однак ці докази мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи.

4.23. Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 органом досудового розслідування пред`явлені обвинувачення, зокрема, у скоєнні особливо тяжких умисних кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч.2 ст. 255 КК України (санкція відповідної частини статті КК передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна), ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України (санкція відповідної частини статті КК передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна).

4.24. Обвинувачений є неповнолітньою особою, на теперішній час здобуває освіту, не є працевлаштованим, мешкає у м. Львові (за межами територіальної юрисдикції суду, котрий розглядає кримінальну справу), під впливом суворості можливого покарання за скоєння особливо тяжких злочинів може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченої у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєні злочини та процедура його відбування. Суд враховує на фоні складної суспільно-політичної обстановки в Україні, запровадженні в державі воєнного стану та збройної агресії російської федерації проти України високу імовірність виїзду особи на територію, котра є тимчасово непідконтрольною державній владі України, або за межі України, що тягнутиме за собою неминуче ускладнення процедури подальшого судового розгляду кримінальної справи.

4.25. Відтак, прокурором доведено існування щодо ОСОБА_6 ризику переховуватись від правосуддя.

4.26. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 20.08.2024 у справі № 161/12289/24 було продовжено строк тримання неповнолітнього ОСОБА_6 під домашнім арештом до 19.10.2024, на обвинуваченого (підозрюваного) були покладені певні обов`язки. Прокурор у поданому до суду клопотанні просить продовжити строк тримання обвинуваченого під домашнім арештом на два місяці.

4.27. Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

4.28. Отже, суд вважає за можливе продовжити застосування відносно ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу - домашнього арешту.

4.29. Зважаючи на серйозність висунутих обвинувачень, суд продовжує строк тримання під домашнім арештом неповнолітнього ОСОБА_6 та встановлює обвинуваченому заборону на строк до 15.12.2024 щодоби на час з 18-ї години вечора до 8-ї години ранку наступної доби залишати обране місце проживання (житло) за адресою: АДРЕСА_2 . Також суд покладає на ОСОБА_6 обов`язки прибувати до суду за першим викликом у разі необхідності, не виїжджати за межі м. Львова Львівської області без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи (навчання); здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності таких документів). У зв`язку зі зміною фактичного місця проживання неповнолітнього обвинуваченого контроль за виконанням ОСОБА_6 запобіжного заходу в виді домашнього арешту суд покладає на службових осіб Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області.

5. Щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

5.1. Також обвинувачений ОСОБА_7 на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.01.2024, ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.03.2024, ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2024, ухвал Іваничівського районного суду Волинської області від 04.07.2024, від 20.08.2024 перебуває під вартою в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» (строк застосування запобіжного заходу визначено до 17.10.2024 включно). На теперішній час судовий розгляд кримінальної справи № 161/12289/24 не розпочато.

5.2. Прокурор ОСОБА_3 04.10.2024 подав до суду клопотання про продовження на 60 днів строку дії раніше обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Своє клопотання прокурор мотивує обґрунтованістю підозри ОСОБА_7 у скоєнні умисних особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та у сфері обігу психотропних речовин. необхідністю забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, наявністю ризиків з боку обвинуваченого в подальшому переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, скоїти інше правопорушення.

5.3. Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав заявлене ним клопотання, вважав необхідним продовжити застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки (на думку сторони обвинувачення) інші, більш м`які запобіжні заходи, не здатні нівелювати існування ризиків у кримінальному провадженні з боку цієї особи.

5.4. Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення розглядуваного клопотання сторони обвинувачення, просив до нього застосувати більш м`який запобіжний захід (домашній арешт), пояснив, що він має фактичне місце проживання у м. Одесі Одеської області, у вказаному житловому приміщенні мешкають його близькі родичі.

5.5. Захисник ОСОБА_17 висловила у судовому засіданні думку стосовно того, що подальше застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого є занадто суворим, стороною обвинувачення не доведено, а лише висунуто припущення про існування певних ризиків щодо обвинуваченої, обвинувачений свою вину у скоєнні інкримінованих йому діянь визнав, давав правдиві показання під час досудового розслідування, має постійне місце проживання в Україні, не намагався переховуватись від правосуддя, адвокат вважала за можливе застосувати до свого підзахисного більш м`який запобіжний захід (домашній арешт).

5.6. Розглядуване клопотання сторони обвинувачення суд вирішує таким чином.

5.7. За змістом ч.1 ст. 92 КПК України, за загальним правилом, обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора.

5.8. Згідно з ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

5.9. Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому гл. 18 КПК.

5.10. За змістом ч.3 ст. 331 КПК України за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Відтак, вбачається, що в межах підготовчого провадження (на підставі аналогії закону) є можливим ухвалення судом процесуального рішення про продовження строку дії запобіжного заходу.

5.11. Відповідно до ч.4 ст. 176 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України, під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора.

5.12. Згідно зі ст. 177 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

5.13. При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії.

5.14. Згідно з ч.1 ст. 183 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

5.15. Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч.1 ст. 197 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

5.16. Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.1 ст. 199 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

5.17. Оцінюючи наведені підстави для продовження у даній конкретній справі відносно ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд звертає увагу на таке.

5.18. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Ст. 29 Конституції України гарантується право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.

5.19. Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

5.20. Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

5.21. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

5.22. Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_7 до вчинення умисних особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та у сфері обігу психотропних речовин, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

5.23. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні, котрі дозволяють об`єктивному спостерігачу з великим ступенем упевненості стверджувати про причетність ОСОБА_7 до скоєння кримінальних правопорушень. Однак ці докази мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи.

5.24. Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 органом досудового розслідування пред`явлені обвинувачення, зокрема, у скоєнні особливо тяжких умисних кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч.2 ст. 255 КК України (санкція відповідної частини статті КК передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна), ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України (санкція відповідної частини статті КК передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна).

5.25. Обвинувачений не є працевлаштованим, не має міцних соціальних зв`язків, має зареєстроване місце проживання у м. Арциз Одеської області (за межами територіальної юрисдикції суду, котрий розглядає кримінальну справу), до взяття під варту фактично мешкав у м. Одесі, під впливом суворості можливого покарання за скоєння особливо тяжких злочинів може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєні злочини та процедура його відбування. Суд враховує на фоні складної суспільно-політичної обстановки в Україні, запровадженні в державі воєнного стану та збройної агресії російської федерації проти України високу імовірність виїзду особи на територію, котра є тимчасово непідконтрольною державній владі України, або за межі України, що тягнутиме за собою неминуче ускладнення процедури подальшого судового розгляду кримінальної справи.

5.26. Відтак, прокурором доведено існування щодо ОСОБА_7 ризику переховуватись від правосуддя.

5.27. Водночас, оцінюючи існування з боку ОСОБА_7 ризику вчинити інше кримінальне правопорушення суд враховує, що інкриміновані особі діяння (участь у злочинній організації, незаконний збут психотропних речовин) на теперішній час припинені співробітниками правоохоронних органів, учасники злочинної організації викриті, окремі з таких осіб перебувають під вартою, до інших застосовані належні й достатні запобіжні заходи, твердження сторони обвинувачення про можливість вчинити інше правопорушення є абстрактним, не було підтверджене певними доказами у підготовчому засіданні, а ґрунтується лише на припущеннях.

5.28. Європейський суд з прав людини вже неодноразово висловлював у своїй практиці позицію, згідно з якою «висновки про наявність небезпеки вчинення нових правопорушень мають бути підкріплені конкретними фактами» (п.134 рішення Суду у справі «Александр Макаров проти Росії» (Aleksandr Makarov v. Russia), заява 15217/07, від 12.03.2009), а «посилання на минуле особи» не може бути достатнім для обґрунтування існування ризику скоєння особою нових злочинів (п.44 рішення Суду у справі «Мюллер проти Франції» (Muller v. France), заява № 21802/93, від 17.03.1997).

5.29. Також стороною обвинувачення не надано до суду жодних доказів, котрі дозволяли б поза розумним сумнівом припускати можливість впливу обвинуваченого на свідків (заяв свідків про наявність протиправного тиску на них з боку обвинуваченого, звернень з цього приводу до правоохоронних органів тощо). Доказів наявності соціальних зв`язків обвинуваченого зі свідками прокурором не надано.

5.30. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява № 12369/86, від 26.06.1991, п. 39, визнав, що реальна небезпека чинення тиску на свідків може таки бути на початку справи, але з часом вона значно зменшується й врешті зникає зовсім. Таким чином, прокурором не було доведено існування з боку ОСОБА_7 ризику здійснення протиправного впливу на свідків.

5.31. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05, від 01.06.2006, п.79, вказав, що на початкових стадіях розслідування ризик втручання особи у здійснення правосуддя міг виправдовувати її тримання під вартою, однак після того, як докази були зібрані, ця підстава своє значення втратила.

5.32. Складаючи і скеровуючи до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 та інших підсудних, сторона обвинувачення виходила з того, що у справі вже зібрані достатні докази для визнання особи (осіб) винною (винними) у скоєнні особливо тяжких злочинів. Твердження прокурора щодо імовірних намагань ОСОБА_7 «перешкоджати здійсненню кримінального провадження іншим чином» є занадто абстрактними, не були підтверджені певними доказами.

5.33. Аналізуючи у своїй правозастосовній практиці питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути певні ризики, при цьому обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, заява № 40107/02, п. 80).

5.34.У кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи (ч. 1 ст. 176 КПК): особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Види цих заходів законодавцем наведено у порядку зростання ступеня суворості; відповідно найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

5.35. З урахуванням наданих ОСОБА_7 в суді пояснень з приводу наявності у нього зареєстрованого місця проживання у м. Арциз Одеської області , його фактичного проживання (до взяття під варту) у м. Одесі, відсутності у розпорядженні суду документів, котрі б підтверджували належність житла на праві власності певній особі, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не є можливим, оскільки інакше вирішення цього питання порушуватиме право власника нерухомого майна на вільне володіння, користування, розпорядження таким майном (ст. 41 Конституції України). Сторона захисту не заявляла клопотань щодо допиту в суді власників певного житла з приводу можливості використання належних їм приміщень як місця утримання обвинуваченого в разі перебування особи під домашнім арештом, не надала до суду принаймні письмової згоди власників згаданих житлових приміщень на таке використання належного їм майна, не надала до суду правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомості (або їхніх засвідчених копій).

5.36. Будь-якими особами, котрі заслуговували б на довіру, на час розгляду судом питання про продовження строку застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не були взяті зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а відтак, запобіжний захід у виді особистої поруки відносно згаданої особи не може бути застосовано.

5.37. Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків у вказаному кримінальному провадженні з огляду на серйозність висунутих обвинувачень.

5.38. Отже, підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на теперішній час відсутні.

5.39. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

5.40. Оцінюючи в сукупності особу ОСОБА_7 , обставини вчинення кримінальних правопорушень, необхідність забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також доведеність прокурором наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, існування відносно обвинуваченого ризику з числа визначених ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити застосування відносно ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою до 59 днів (із можливістю внесення застави).

5.41. Продовжуючи застосування раніше обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд одночасно визначає заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Нормами ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 1 січня 2024 року - 3028,00 грн.. Отже, в грошовому вираженні визначена судом сума застави становить 242240,00 грн., що з урахування матеріального стану обвинуваченого є достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_7 обов`язків, встановлених КПК.

6. Щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

6.1. Обвинувачений ОСОБА_8 на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.01.2024, ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.03.2024, ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2024, ухвал Іваничівського районного суду Волинської області від 04.07.2024, від 20.08.2024 перебуває під вартою в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» (строк застосування запобіжного заходу визначено до 17.10.2024 включно). На теперішній час судовий розгляд кримінальної справи № 161/12289/24 не розпочато.

6.2. Прокурор ОСОБА_3 04.10.2024 подав до суду клопотання про продовження на 60 днів строку дії раніше обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Своє клопотання прокурор мотивує обґрунтованістю підозри ОСОБА_8 у скоєнні умисних особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та у сфері обігу психотропних речовин. необхідністю забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, наявністю ризиків з боку обвинуваченого в подальшому переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, скоїти інше правопорушення.

6.3. Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав заявлене ним клопотання, вважав необхідним продовжити застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки (на думку сторони обвинувачення) інші, більш м`які запобіжні заходи, не здатні нівелювати існування ризиків у кримінальному провадженні з боку цієї особи.

6.4. Обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти задоволення розглядуваного клопотання сторони обвинувачення, просив до нього застосувати більш м`який запобіжний захід (домашній арешт), пояснив, що він має зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_4 , вказане житлове приміщення належить на праві власності його дідусеві та бабусі, також там мешкають його мати й сестра.

6.5. Захисник ОСОБА_18 висловив у судовому засіданні думку стосовно того, що подальше застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого є занадто суворим, стороною обвинувачення не доведено, а лише висунуто припущення про існування певних ризиків щодо обвинуваченого, обвинувачений визнав свою вину у скоєнні інкримінованих йому діянь, щиро розкаявся, давав правдиві показання під час досудового розслідування, не намагався переховуватись від правосуддя, адвокат вважав за можливе застосувати до свого підзахисного більш м`який запобіжний захід (домашній арешт).

6.6. Розглядуване клопотання сторони обвинувачення суд вирішує таким чином.

6.7. За змістом ч.1 ст. 92 КПК України, за загальним правилом, обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора.

6.8. Згідно з ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

6.9. Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому гл. 18 КПК.

6.10. За змістом ч.3 ст. 331 КПК України за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Відтак, вбачається, що в межах підготовчого провадження (на підставі аналогії закону) є можливим ухвалення судом процесуального рішення про продовження строку дії запобіжного заходу.

6.11. Відповідно до ч.4 ст. 176 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України, під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора.

6.12. Згідно зі ст. 177 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

6.13. При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії.

6.14. Згідно з ч.1 ст. 183 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

6.15. Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч.1 ст. 197 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

6.16. Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.1 ст. 199 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

6.17. Оцінюючи наведені підстави для продовження у даній конкретній справі відносно ОСОБА_8 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд звертає увагу на таке.

6.18. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Ст. 29 Конституції України гарантується право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.

6.19. Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

6.20. Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

6.21. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

6.22. Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_8 до вчинення умисних особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та у сфері обігу психотропних речовин, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

6.23. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні, котрі дозволяють об`єктивному спостерігачу з великим ступенем упевненості стверджувати про причетність ОСОБА_8 до скоєння кримінальних правопорушень. Однак ці докази мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи.

6.24. Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 органом досудового розслідування пред`явлені обвинувачення, зокрема, у скоєнні особливо тяжких умисних кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч.2 ст. 255 КК України (санкція відповідної частини статті КК передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна), ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України (санкція відповідної частини статті КК передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна).

6.25. Обвинувачений не є працевлаштованим, не має міцних соціальних зв`язків, має зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_4 (за межами територіальної юрисдикції суду, котрий розглядає кримінальну справу), під впливом суворості можливого покарання за скоєння особливо тяжких злочинів може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєні злочини та процедура його відбування. Суд враховує на фоні складної суспільно-політичної обстановки в Україні, запровадженні в державі воєнного стану та збройної агресії російської федерації проти України високу імовірність виїзду особи на територію, котра є тимчасово непідконтрольною державній владі України, або за межі України, що тягнутиме за собою неминуче ускладнення процедури подальшого судового розгляду кримінальної справи.

6.26. Відтак, прокурором доведено існування щодо ОСОБА_8 ризику переховуватись від правосуддя.

6.27. Водночас, оцінюючи існування з боку ОСОБА_8 ризику вчинити інше кримінальне правопорушення суд враховує, що інкриміновані особі діяння (участь у злочинній організації, незаконний збут психотропних речовин) на теперішній час припинені співробітниками правоохоронних органів, учасники злочинної організації викриті, окремі з таких осіб перебувають під вартою, до інших застосовані належні й достатні запобіжні заходи, твердження сторони обвинувачення про можливість вчинити інше правопорушення є абстрактним, не було підтверджене певними доказами у підготовчому засіданні, а ґрунтується лише на припущеннях.

6.28. Європейський суд з прав людини вже неодноразово висловлював у своїй практиці позицію, згідно з якою «висновки про наявність небезпеки вчинення нових правопорушень мають бути підкріплені конкретними фактами» (п.134 рішення Суду у справі «Александр Макаров проти Росії» (Aleksandr Makarov v. Russia), заява 15217/07, від 12.03.2009), а «посилання на минуле особи» не може бути достатнім для обґрунтування існування ризику скоєння особою нових злочинів (п.44 рішення Суду у справі «Мюллер проти Франції» (Muller v. France), заява № 21802/93, від 17.03.1997).

6.29. Також стороною обвинувачення не надано до суду жодних доказів, котрі дозволяли б поза розумним сумнівом припускати можливість впливу обвинуваченого на свідків (заяв свідків про наявність протиправного тиску на них з боку обвинуваченого, звернень з цього приводу до правоохоронних органів тощо). Доказів наявності соціальних зв`язків обвинуваченого зі свідками прокурором не надано.

6.30. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява № 12369/86, від 26.06.1991, п. 39, визнав, що реальна небезпека чинення тиску на свідків може таки бути на початку справи, але з часом вона значно зменшується й врешті зникає зовсім. Таким чином, прокурором не було доведено існування з боку ОСОБА_8 ризику здійснення протиправного впливу на свідків.

6.31. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05, від 01.06.2006, п.79, вказав, що на початкових стадіях розслідування ризик втручання особи у здійснення правосуддя міг виправдовувати її тримання під вартою, однак після того, як докази були зібрані, ця підстава своє значення втратила.

6.32. Складаючи і скеровуючи до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 та інших підсудних, сторона обвинувачення виходила з того, що у справі вже зібрані достатні докази для визнання особи (осіб) винною (винними) у скоєнні особливо тяжких злочинів. Твердження прокурора щодо імовірних намагань ОСОБА_8 «перешкоджати здійсненню кримінального провадження іншим чином» є занадто абстрактними, не були підтверджені певними доказами.

6.33. Аналізуючи у своїй правозастосовній практиці питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути певні ризики, при цьому обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, заява № 40107/02, п. 80).

6.34.У кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи (ч. 1 ст. 176 КПК): особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Види цих заходів законодавцем наведено у порядку зростання ступеня суворості; відповідно найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

6.35. З урахуванням наданих ОСОБА_8 у суді пояснень з приводу наявності у нього зареєстрованого місця проживання у АДРЕСА_4 , відсутності у розпорядженні суду документів, котрі б підтверджували належність житла на праві власності певній особі, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не є можливим, оскільки інакше вирішення цього питання порушуватиме право власника нерухомого майна на вільне володіння, користування, розпорядження таким майном (ст. 41 Конституції України). Сторона захисту не заявляла клопотань щодо допиту в суді власників певного житла з приводу можливості використання належних їм приміщень як місця утримання обвинуваченого в разі перебування особи під домашнім арештом, не надала до суду принаймні письмової згоди власників згаданих житлових приміщень на таке використання належного їм майна, не надала до суду правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомості (або їхніх засвідчених копій).

6.36. Будь-якими особами, котрі заслуговували б на довіру, на час розгляду судом питання про продовження строку застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не були взяті зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а відтак, запобіжний захід у виді особистої поруки відносно згаданої особи не може бути застосовано.

6.37. Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків у вказаному кримінальному провадженні з огляду на серйозність висунутих обвинувачень.

6.38. Отже, підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 на теперішній час відсутні.

6.39. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

6.40. Оцінюючи в сукупності особу ОСОБА_8 , обставини вчинення кримінальних правопорушень, необхідність забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також доведеність прокурором наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, існування відносно обвинуваченого ризику з числа визначених ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити застосування відносно ОСОБА_8 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою до 59 днів (із можливістю внесення застави).

6.41. Продовжуючи застосування раніше обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд одночасно визначає заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Нормами ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 1 січня 2024 року - 3028,00 грн.. Отже, в грошовому вираженні визначена судом сума застави становить 242240,00 грн., що з урахування матеріального стану обвинуваченого є достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_8 обов`язків, встановлених КПК.

7. Щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 .

7.1. Обвинувачений ОСОБА_9 на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2024, ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.03.2024, ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2024, ухвал Іваничівського районного суду Волинської області від 04.07.2024, від 20.08.2024 перебуває під вартою в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» (строк застосування запобіжного заходу визначено до 17.10.2024 включно). На теперішній час судовий розгляд кримінальної справи № 161/12289/24 не розпочато.

7.2. Прокурор ОСОБА_3 04.10.2024 подав до суду клопотання про продовження на 60 днів строку дії раніше обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Своє клопотання прокурор мотивує обґрунтованістю підозри ОСОБА_9 у скоєнні умисних особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та у сфері обігу психотропних речовин. необхідністю забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, наявністю ризиків з боку обвинуваченого в подальшому переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, скоїти інше правопорушення.

7.3. Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав заявлене ним клопотання, вважав необхідним продовжити застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки (на думку сторони обвинувачення) інші, більш м`які запобіжні заходи, не здатні нівелювати існування ризиків у кримінальному провадженні з боку цієї особи.

7.4. Обвинувачений ОСОБА_9 заперечував проти задоволення розглядуваного клопотання сторони обвинувачення, просив до нього застосувати більш м`який запобіжний захід (домашній арешт), пояснив, що він має зареєстроване місце проживання у м. Луцьку Волинської області , є учасником бойових дій, не мав попередніх судимостей, ніколи не намагався переховуватись від органів досудового розслідування та суду

7.5. Захисник ОСОБА_19 висловив у судовому засіданні думку стосовно того, що подальше застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого є занадто суворим, стороною обвинувачення не доведено, а лише висунуто припущення про існування певних ризиків щодо обвинуваченої, обвинувачений визнав свою вину в інкримінованих йому діяннях, давав показання під час досудового розслідування, є учасником бойових дій, має урядові нагороди, має постійне місце проживання в Україні та міцні родинні зв`язки, адвокат вважав за можливе застосувати до свого підзахисного більш м`який запобіжний захід (домашній арешт).

7.6. Розглядуване клопотання сторони обвинувачення суд вирішує таким чином.

7.7. За змістом ч.1 ст. 92 КПК України, за загальним правилом, обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора.

7.8. Згідно з ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

7.9. Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому гл. 18 КПК.

7.10. За змістом ч.3 ст. 331 КПК України за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Відтак, вбачається, що в межах підготовчого провадження (на підставі аналогії закону) є можливим ухвалення судом процесуального рішення про продовження строку дії запобіжного заходу.

7.11. Відповідно до ч.4 ст. 176 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України, під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора.

7.12. Згідно зі ст. 177 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

7.13. При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії.

7.14. Згідно з ч.1 ст. 183 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

7.15. Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч.1 ст. 197 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

7.16. Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.1 ст. 199 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

7.17. Оцінюючи наведені підстави для продовження у даній конкретній справі відносно ОСОБА_9 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд звертає увагу на таке.

7.18. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Ст. 29 Конституції України гарантується право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.

7.19. Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

7.20. Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

7.21. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

7.22. Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_9 до вчинення умисних особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та у сфері обігу психотропних речовин, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

7.23. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні, котрі дозволяють об`єктивному спостерігачу з великим ступенем упевненості стверджувати про причетність ОСОБА_9 до скоєння кримінальних правопорушень. Однак ці докази мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи.

7.24. Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_9 органом досудового розслідування пред`явлені обвинувачення, зокрема, у скоєнні особливо тяжких умисних кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч.2 ст. 255 КК України (санкція відповідної частини статті КК передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна), ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України (санкція відповідної частини статті КК передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна).

7.25. Обвинувачений під впливом суворості можливого покарання за скоєння особливо тяжких злочинів може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєні злочини та процедура його відбування. Суд враховує на фоні складної суспільно-політичної обстановки в Україні, запровадженні в державі воєнного стану та збройної агресії російської федерації проти України високу імовірність виїзду особи на територію, котра є тимчасово непідконтрольною державній владі України, або за межі України, що тягнутиме за собою неминуче ускладнення процедури подальшого судового розгляду кримінальної справи.

7.26. Відтак, прокурором доведено існування щодо ОСОБА_9 ризику переховуватись від правосуддя.

7.27. Водночас, оцінюючи існування з боку ОСОБА_9 ризику вчинити інше кримінальне правопорушення суд враховує, що інкриміновані особі діяння (участь у злочинній організації, незаконний збут психотропних речовин) на теперішній час припинені співробітниками правоохоронних органів, учасники злочинної організації викриті, окремі з таких осіб перебувають під вартою, до інших застосовані належні й достатні запобіжні заходи, твердження сторони обвинувачення про можливість вчинити інше правопорушення є абстрактним, не було підтверджене певними доказами у підготовчому засіданні, а ґрунтується лише на припущеннях.

7.28. Європейський суд з прав людини вже неодноразово висловлював у своїй практиці позицію, згідно з якою «висновки про наявність небезпеки вчинення нових правопорушень мають бути підкріплені конкретними фактами» (п.134 рішення Суду у справі «Александр Макаров проти Росії» (Aleksandr Makarov v. Russia), заява 15217/07, від 12.03.2009), а «посилання на минуле особи» не може бути достатнім для обґрунтування існування ризику скоєння особою нових злочинів (п.44 рішення Суду у справі «Мюллер проти Франції» (Muller v. France), заява № 21802/93, від 17.03.1997).

7.29. Також стороною обвинувачення не надано до суду жодних доказів, котрі дозволяли б поза розумним сумнівом припускати можливість впливу обвинуваченого на свідків (заяв свідків про наявність протиправного тиску на них з боку обвинуваченого, звернень з цього приводу до правоохоронних органів тощо). Доказів наявності соціальних зв`язків обвинуваченого зі свідками прокурором не надано.

7.30. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява № 12369/86, від 26.06.1991, п. 39, визнав, що реальна небезпека чинення тиску на свідків може таки бути на початку справи, але з часом вона значно зменшується й врешті зникає зовсім. Таким чином, прокурором не було доведено існування з боку ОСОБА_9 ризику здійснення протиправного впливу на свідків.

7.31. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05, від 01.06.2006, п.79, вказав, що на початкових стадіях розслідування ризик втручання особи у здійснення правосуддя міг виправдовувати її тримання під вартою, однак після того, як докази були зібрані, ця підстава своє значення втратила.

7.32. Складаючи і скеровуючи до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 та інших підсудних, сторона обвинувачення виходила з того, що у справі вже зібрані достатні докази для визнання особи (осіб) винною (винними) у скоєнні особливо тяжких злочинів. Твердження прокурора щодо імовірних намагань ОСОБА_9 «перешкоджати здійсненню кримінального провадження іншим чином» є занадто абстрактними, не були підтверджені певними доказами.

7.33. Аналізуючи у своїй правозастосовній практиці питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути певні ризики, при цьому обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, заява № 40107/02, п. 80).

7.34.У кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи (ч. 1 ст. 176 КПК): особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Види цих заходів законодавцем наведено у порядку зростання ступеня суворості; відповідно найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

7.35. З урахуванням наданих ОСОБА_9 у суді пояснень з приводу наявності у нього зареєстрованого місця проживання у м. Луцьку Волинської області , відсутності у розпорядженні суду документів, котрі б підтверджували належність житла на праві власності певній особі, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не є можливим, оскільки інакше вирішення цього питання порушуватиме право власника нерухомого майна на вільне володіння, користування, розпорядження таким майном (ст. 41 Конституції України). Сторона захисту не заявляла клопотань щодо допиту в суді власників певного житла з приводу можливості використання належних їм приміщень як місця утримання обвинуваченого в разі перебування особи під домашнім арештом, не надала до суду принаймні письмової згоди власників згаданих житлових приміщень на таке використання належного їм майна, не надала до суду правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомості (або їхніх засвідчених копій). Сторона захисту також не надала до суду доказів на підтвердження озвученої адвокатом інформації щодо наявності у ОСОБА_9 статусу учасника бойових дій та урядових нагород.

7.36. Будь-якими особами, котрі заслуговували б на довіру, на час розгляду судом питання про продовження строку застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не були взяті зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а відтак, запобіжний захід у виді особистої поруки відносно згаданої особи не може бути застосовано.

7.37. Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_9 процесуальних обов`язків у вказаному кримінальному провадженні з огляду на серйозність висунутих обвинувачень.

7.38. Отже, підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 на теперішній час відсутні.

7.39. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

7.40. Оцінюючи в сукупності особу ОСОБА_9 , обставини вчинення кримінальних правопорушень, необхідність забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також доведеність прокурором наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, існування відносно обвинуваченого ризику з числа визначених ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити застосування відносно ОСОБА_9 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою до 59 днів (із можливістю внесення застави).

7.41. Продовжуючи застосування раніше обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд одночасно визначає заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Нормами ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 1 січня 2024 року - 3028,00 грн.. Отже, в грошовому вираженні визначена судом сума застави становить 242240,00 грн., що з урахування матеріального стану обвинуваченого є достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_9 обов`язків, встановлених КПК.

8. Щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 .

8.1. Обвинувачений ОСОБА_10 на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.02.2024, ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.03.2024, ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2024, ухвал Іваничівського районного суду Волинської області від 04.07.2024, від 28.08.2024 перебуває під вартою в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» (строк застосування запобіжного заходу визначено до 25.10.2024 включно). На теперішній час судовий розгляд кримінальної справи № 161/12289/24 не розпочато.

8.2. Прокурор ОСОБА_3 04.10.2024 подав до суду клопотання про продовження на 60 днів строку дії раніше обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Своє клопотання прокурор мотивує обґрунтованістю підозри ОСОБА_10 у скоєнні умисних особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та у сфері обігу психотропних речовин. необхідністю забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, наявністю ризиків з боку обвинуваченого в подальшому переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, скоїти інше правопорушення.

8.3. Прокурор у судовому засіданні підтримав заявлене ним клопотання, вважав необхідним продовжити застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки (на думку сторони обвинувачення) інші, більш м`які запобіжні заходи, не здатні нівелювати існування ризиків у кримінальному провадженні з боку цієї особи.

8.4. Обвинувачений ОСОБА_10 заперечував проти задоволення розглядуваного клопотання сторони обвинувачення, просив до нього застосувати більш м`який запобіжний захід (домашній арешт), пояснив, що він має зареєстроване місце проживання у м. Новомосковську Дніпропетровської області , там мешкають його мати, брат, сестра, він має родину та міцні соціальні зв`язки, не намагався переховуватись від правосуддя.

8.5. Захисник ОСОБА_20 висловив у судовому засіданні думку стосовно того, що подальше застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого є занадто суворим, стороною обвинувачення не доведено, а лише висунуто припущення про існування певних ризиків щодо обвинуваченої, адвокат вважав за можливе застосувати до свого підзахисного більш м`який запобіжний захід (домашній арешт). Також захисник просив суд (у разі, якщо буде ухвалене рішення про продовження тримання обвинуваченого під вартою) розглянути питання щодо зменшення суми застави, визначеної судом в ухвалі від 28.08.2024.

8.6. Розглядуване клопотання сторони обвинувачення суд вирішує таким чином.

8.7. За змістом ч.1 ст. 92 КПК України, за загальним правилом, обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора.

8.8. Згідно з ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

8.9. Згідно зі ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому гл. 18 КПК.

8.10. За змістом ч.3 ст. 331 КПК України за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Відтак, вбачається, що в межах підготовчого провадження (на підставі аналогії закону) є можливим ухвалення судом процесуального рішення про продовження строку дії запобіжного заходу.

8.11. Відповідно до ч.4 ст. 176 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України, під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора.

8.12. Згідно зі ст. 177 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

8.13. При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії.

8.14. Згідно з ч.1 ст. 183 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

8.15. Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч.1 ст. 197 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

8.16. Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.1 ст. 199 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України).

8.17. Оцінюючи наведені підстави для продовження у даній конкретній справі відносно ОСОБА_10 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд звертає увагу на таке.

8.18. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Ст. 29 Конституції України гарантується право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.

8.19. Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

8.20. Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

8.21. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

8.22. Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_10 до вчинення умисних особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та у сфері обігу психотропних речовин, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

8.23. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні, котрі дозволяють об`єктивному спостерігачу з великим ступенем упевненості стверджувати про причетність ОСОБА_10 до скоєння кримінальних правопорушень. Однак ці докази мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи.

8.24. Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_10 органом досудового розслідування пред`явлені обвинувачення, зокрема, у скоєнні особливо тяжких умисних кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч.2 ст. 255 КК України (санкція відповідної частини статті КК передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна), ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України (санкція відповідної частини статті КК передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна).

8.25. Обвинувачений є особою молодого віку, фізично та психічно здоровим, не є працевлаштованим, не має міцних соціальних зв`язків, має зареєстроване місце проживання у м. Новомосковську Дніпропетровської області (за межами територіальної юрисдикції суду, котрий розглядає кримінальну справу), під впливом суворості можливого покарання за скоєння особливо тяжких злочинів може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєні злочини та процедура його відбування. Суд враховує на фоні складної суспільно-політичної обстановки в Україні, запровадженні в державі воєнного стану та збройної агресії російської федерації проти України високу імовірність виїзду особи на територію, котра є тимчасово непідконтрольною державній владі України, або за межі України, що тягнутиме за собою неминуче ускладнення процедури подальшого судового розгляду кримінальної справи.

8.26. Відтак, прокурором доведено існування щодо ОСОБА_10 ризику переховуватись від правосуддя.

82.27. Водночас, оцінюючи існування з боку ОСОБА_10 ризику вчинити інше кримінальне правопорушення суд враховує, що інкриміновані особі діяння (участь у злочинній організації, незаконний збут психотропних речовин) на теперішній час припинені співробітниками правоохоронних органів, учасники злочинної організації викриті, окремі з таких осіб перебувають під вартою, до інших застосовані належні й достатні запобіжні заходи, твердження сторони обвинувачення про можливість вчинити інше правопорушення є абстрактним, не було підтверджене певними доказами у підготовчому засіданні, а ґрунтується лише на припущеннях.

8.28. Європейський суд з прав людини вже неодноразово висловлював у своїй практиці позицію, згідно з якою «висновки про наявність небезпеки вчинення нових правопорушень мають бути підкріплені конкретними фактами» (п.134 рішення Суду у справі «Александр Макаров проти Росії» (Aleksandr Makarov v. Russia), заява 15217/07, від 12.03.2009), а «посилання на минуле особи» не може бути достатнім для обґрунтування існування ризику скоєння особою нових злочинів (п.44 рішення Суду у справі «Мюллер проти Франції» (Muller v. France), заява № 21802/93, від 17.03.1997).

8.29. Також стороною обвинувачення не надано до суду жодних доказів, котрі дозволяли б поза розумним сумнівом припускати можливість впливу обвинуваченого на свідків (заяв свідків про наявність протиправного тиску на них з боку обвинуваченого, звернень з цього приводу до правоохоронних органів тощо). Доказів наявності соціальних зв`язків обвинуваченого зі свідками прокурором не надано.

8.30. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява № 12369/86, від 26.06.1991, п. 39, визнав, що реальна небезпека чинення тиску на свідків може таки бути на початку справи, але з часом вона значно зменшується й врешті зникає зовсім. Таким чином, прокурором не було доведено існування з боку ОСОБА_10 ризику здійснення протиправного впливу на свідків.

8.31. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05, від 01.06.2006, п.79, вказав, що на початкових стадіях розслідування ризик втручання особи у здійснення правосуддя міг виправдовувати її тримання під вартою, однак після того, як докази були зібрані, ця підстава своє значення втратила.

8.32. Складаючи і скеровуючи до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 та інших підсудних, сторона обвинувачення виходила з того, що у справі вже зібрані достатні докази для визнання особи (осіб) винною (винними) у скоєнні особливо тяжких злочинів. Твердження прокурора щодо імовірних намагань ОСОБА_10 «перешкоджати здійсненню кримінального провадження іншим чином» є занадто абстрактними, не були підтверджені певними доказами.

8.33. Аналізуючи у своїй правозастосовній практиці питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути певні ризики, при цьому обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, заява № 40107/02, п. 80).

8.34.У кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи (ч. 1 ст. 176 КПК): особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Види цих заходів законодавцем наведено у порядку зростання ступеня суворості; відповідно найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

8.35. З урахуванням наданих ОСОБА_10 у суді пояснень з приводу наявності у нього зареєстрованого місця проживання у м. Новомосковську Дніпропетровської області , відсутності у розпорядженні суду документів, котрі б підтверджували належність житла на праві власності певній особі, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не є можливим, оскільки інакше вирішення цього питання порушуватиме право власника нерухомого майна на вільне володіння, користування, розпорядження таким майном (ст. 41 Конституції України). Сторона захисту не заявляла клопотань щодо допиту в суді власників певного житла з приводу можливості використання належних їм приміщень як місця утримання обвинуваченого в разі перебування особи під домашнім арештом, не надала до суду принаймні письмової згоди власників згаданих житлових приміщень на таке використання належного їм майна, не надала до суду правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомості (або їхніх засвідчених копій).

8.36. Будь-якими особами, котрі заслуговували б на довіру, на час розгляду судом питання про продовження строку застосування відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не були взяті зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а відтак, запобіжний захід у виді особистої поруки відносно згаданої особи не може бути застосовано.

8.37. Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_10 процесуальних обов`язків у вказаному кримінальному провадженні з огляду на серйозність висунутих обвинувачень.

8.38. Отже, підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 на теперішній час відсутні.

8.39. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

8.40. Оцінюючи в сукупності особу ОСОБА_10 , обставини вчинення кримінальних правопорушень, необхідність забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також доведеність прокурором наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, існування відносно обвинуваченого ризику з числа визначених ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити застосування відносно ОСОБА_10 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою до 59 днів (із можливістю внесення застави).

8.41. Продовжуючи застосування раніше обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд одночасно визначає заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Нормами ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 1 січня 2024 року - 3028,00 грн.. Отже, в грошовому вираженні визначена судом сума застави становить 242240,00 грн., що з урахування матеріального стану обвинуваченого є достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_10 обов`язків, встановлених КПК.

8.42. ОСОБА_10 висунуті обвинувачення у скоєнні особливо тяжких умисних кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч.2 ст. 255 КК України, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України (щодо злочину у сфері незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів). Згідно з п.3 ч.2 ст. 182 КПК України розмір застави для особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з п. 5 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Водночас в ухвалах від 04.07.2024, від 28.08.2024 суд визначив для ОСОБА_10 мінімальний розмір застави, передбаченої п.3 ч.2 ст. 182 КПК України. Стороною захисту не надано до суду документів щодо майнового стану обвинуваченого ОСОБА_10 , котрі б дозволили зробити висновок про те, що визначений судом розмір застави може становити «надмірний тягар» для підсудного. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_20 щодо зменшення розміру застави, раніше визначеної для ОСОБА_10 ..

9. Щодо клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_11 згідно зі ст. 194 КПК України у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у виді застави

9.1. Обвинувачений (підозрюваний) ОСОБА_11 був затриманий 19.01.2024 в порядку ст. 208 КПК України, ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2024 щодо ОСОБА_11 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою (з визначенням розміру застави). Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.03.2024 строк тримання під вартою обвинуваченого (підозрюваного) продовжено до 10.05.2024, для ОСОБА_11 зменшено розмір застави до рівня 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2024 строк тримання під вартою обвинуваченого (підозрюваного) продовжено до 05.07.2024, для ОСОБА_11 за залишено без змін розмір застави на рівні 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.07.06.2024 обвинуваченого (підозрюваного) звільнено з-під варти у зв`язку з внесенням застави, на ОСОБА_11 покладено певні обов`язки, визначені в ухвалі слідчого судді. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 08.07.2024 за клопотанням прокурора продовжено строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_11 згідно зі ст. 194 КПК України у зв`язку зі застосуванням запобіжного заходу у виді застави, до 01.09.2024. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 20.08.2024 за клопотанням прокурора продовжено строк дії таких обов`язків до 19.10.2024. На теперішній час судовий розгляд кримінальної справи № 161/12289/24 не розпочато.

9.2. Прокурор ОСОБА_3 04.10.2024 подав до суду клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_11 згідно зі ст. 194 КПК України у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у виді застави, на два місяці. Своє клопотання прокурор мотивує обґрунтованістю підозри ОСОБА_11 у скоєнні умисних особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та у сфері обігу психотропних речовин. необхідністю забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, наявністю ризиків з боку обвинуваченого в подальшому переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати провадженню іншим чином, скоїти інше правопорушення.

9.3. Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав заявлене ним клопотання, вважав необхідним продовжити строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_11 згідно зі ст. 194 КПК України у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у виді застави, на два місяці. На думку прокурора, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави цілком здатне спонукати ОСОБА_11 дотримуватись покладених на нього процесуальних обов`язків, інші, більш м`які запобіжні заходи, не здатні нівелювати існування ризиків у кримінальному провадженні з боку цієї особи.

9.4. Обвинувачений ОСОБА_11 вказав, що не намагався переховуватись від органу досудового розслідування та суду, у зв`язку із застосуванням застави не порушував покладених на нього обов`язків, не заперечував проти задоволення розглядуваного клопотання прокурора.

9.5. Захисник ОСОБА_21 підтримав позицію свого підзахисного, висловив у судовому засіданні думку стосовно того, що розмір застави та покладені на ОСОБА_11 обов`язки цілком здатні забезпечити належну поведінку обвинуваченого впродовж судового розгляду кримінальної справи.

9.6. Розглядуване клопотання сторони обвинувачення суд вирішує таким чином.

9.7. За змістом ч.1 ст. 92 КПК України, за загальним правилом, обов`язок доказування у кримінальному провадженні покладається на слідчого, прокурора.

9.8. Згідно з ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

9.9. Згідно з ч.1 ст. 194 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

9.10. Згідно з ч.5 ст. 194 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

9.11. Згідно з ч.7 ст. 194 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України такі обов`язки можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора.

9.12. Відповідно до ч.4 ст. 176 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України, під час судового провадження запобіжні заходи застосовуються судом за клопотанням прокурора.

9.13. Згідно зі ст. 177 (гл. 18 розд. ІІ) КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

9.14. При цьому підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії.

9.15. Оцінюючи наведені підстави для продовження у даній конкретній справі відносно ОСОБА_11 строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого згідно зі ст. 194 КПК України у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у виді застави, суд звертає увагу на таке.

9.16. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Ст. 29 Конституції України гарантується право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.

9.17. Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

9.18. Україною 17.07.1997 ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

9.19. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

9.20. Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_11 до вчинення умисних особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та у сфері обігу психотропних речовин, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

9.21. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні, котрі дозволяють об`єктивному спостерігачу з великим ступенем упевненості стверджувати про причетність ОСОБА_11 до скоєння кримінальних правопорушень. Однак ці докази мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи.

9.22. Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_11 органом досудового розслідування пред`явлені обвинувачення, зокрема, у скоєнні особливо тяжких умисних кримінальних правопорушень, кваліфікованих за ч.2 ст. 255 КК України (санкція відповідної частини статті КК передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна), ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України (санкція відповідної частини статті КК передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна).

9.23. Обвинувачений є особою молодого віку, не працевлаштованим, мешкає у м. Луцьку Волинської області (за межами територіальної юрисдикції суду, котрий розглядає кримінальну справу), під впливом суворості можливого покарання за скоєння особливо тяжких злочинів може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєні злочини та процедура його відбування. Суд враховує на фоні складної суспільно-політичної обстановки в Україні, запровадженні в державі воєнного стану та збройної агресії російської федерації проти України високу імовірність виїзду особи на територію, котра є тимчасово непідконтрольною державній владі України, або за межі України, що тягнутиме за собою неминуче ускладнення процедури подальшого судового розгляду кримінальної справи.

9.24. Відтак, прокурором доведено існування щодо ОСОБА_11 ризику переховуватись від правосуддя.

9.25. Водночас, оцінюючи існування з боку ОСОБА_11 ризику вчинити інше кримінальне правопорушення суд враховує, що інкриміновані особі діяння (участь у злочинній організації, незаконний збут психотропних речовин) на теперішній час припинені співробітниками правоохоронних органів, учасники злочинної організації викриті, окремі з таких осіб перебувають під вартою, до інших застосовані належні й достатні запобіжні заходи, твердження сторони обвинувачення про можливість вчинити інше правопорушення є абстрактним, не було підтверджене певними доказами у підготовчому засіданні, а ґрунтується лише на припущеннях.

9.26. Європейський суд з прав людини вже неодноразово висловлював у своїй практиці позицію, згідно з якою «висновки про наявність небезпеки вчинення нових правопорушень мають бути підкріплені конкретними фактами» (п.134 рішення Суду у справі «Александр Макаров проти Росії» (Aleksandr Makarov v. Russia), заява 15217/07, від 12.03.2009), а «посилання на минуле особи» не може бути достатнім для обґрунтування існування ризику скоєння особою нових злочинів (п.44 рішення Суду у справі «Мюллер проти Франції» (Muller v. France), заява № 21802/93, від 17.03.1997).

9.27. Також стороною обвинувачення не надано до суду жодних доказів, котрі дозволяли б поза розумним сумнівом припускати можливість впливу обвинуваченого на свідків (заяв свідків про наявність протиправного тиску на них з боку обвинуваченого, звернень з цього приводу до правоохоронних органів тощо). Доказів наявності соціальних зв`язків обвинуваченого зі свідками стороною обвинувачення не надано.

9.28. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява № 12369/86, від 26.06.1991, п. 39, визнав, що реальна небезпека чинення тиску на свідків може таки бути на початку справи, але з часом вона значно зменшується й врешті зникає зовсім. Таким чином, прокурором не було доведено існування з боку ОСОБА_11 ризику здійснення протиправного впливу на свідків.

9.29. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05, від 01.06.2006, п.79, вказав, що на початкових стадіях розслідування ризик втручання особи у здійснення правосуддя міг виправдовувати її тримання під вартою, однак після того, як докази були зібрані, ця підстава своє значення втратила.

9.30. Складаючи і скеровуючи до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_11 та інших підсудних, сторона обвинувачення виходила з того, що у справі вже зібрані достатні докази для визнання особи (осіб) винною (винними) у скоєнні особливо тяжких злочинів. Твердження прокурора щодо імовірних намагань ОСОБА_11 «перешкоджати здійсненню кримінального провадження іншим чином» є занадто абстрактними, не були підтверджені певними доказами.

9.31. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 20.08.2024 у справі № 161/12289/24 було продовжено строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_11 , до 19.10.2024. Прокурор у поданому до суду клопотанні просить продовжити строк покладення на обвинувачену таких самих обов`язків на два місяці.

9.32. Згідно з ч.1 ст. 182 КПК України застосування запобіжного заходу у виді застави до підозрюваного, обвинуваченого полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Саме такий запобіжний захід на теперішній час застосований до ОСОБА_11 ..

9.33. Оцінюючи в сукупності особу ОСОБА_11 , обставини вчинення кримінальних правопорушень, необхідність забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також доведеність прокурором наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, існування відносно обвинуваченої ризику з числа визначених ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_11 згідно зі ст. 194 КПК України у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у виді застави, до 15.12.2024. Суд покладає на обвинуваченого обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) повідомляти суд про зміну місця свого проживаннята/або місця роботи;

3) не виїздити за межі м. Луцька Волинської області без дозволу суду;

4) утримуватися від спілкування з особами, котрі є обвинуваченими та свідками у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0003783 від 11.12.2023;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності таких документів).

9.34. Отже, розглядуване клопотання прокурора щодо обвинуваченого ОСОБА_11 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 7,8, 131, 176, 177, 178, 194, 314,315,322,324 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У зв`язку з неможливістю адвоката ОСОБА_22 , який здійснює функцію захисту прав та законних інтересів неповнолітнього обвинуваченого, взяти участь у призначеному засіданні - відкласти підготовче засідання у кримінальній справі № 161/12289/24 на 29.10.2024 на 14 год 15 хв, про що повідомити учасників кримінального провадження.

Клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинувачену ОСОБА_4 згідно зі ст. 194 КПК України у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у виді застави -задовольнити.

Продовжити строк дії обов`язків, покладених на обвинувачену ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) згідно зі ст. 194 КПК України у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у виді застави, до 15.12.2024 включно, зобов`язавши обвинувачену:

6)прибувати до суду за першою вимогою;

7)не залишати територію м. Львова Львівської області без дозволу суду;

8)повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

9)утримуватися від спілкування з особами, котрі є обвинуваченими та свідками у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0003783 від 11.12.2023;

10)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності таких документів).

Здійснення контролю за виконанням обвинуваченою ОСОБА_4 покладених на неї обов`язків доручити начальнику Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області (особі, яка виконує обов`язки начальника вказаного управління).

Копію цієї ухвали направити обвинуваченій ОСОБА_4 (для відома та для виконання) та до Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області (для здійснення контролю за поведінкою обвинуваченої).

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під домашнім арештом обвинуваченої ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у виді домашнього арешту за обраним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 - до 15.12.2024 включно, поклавши на обвинувачену такі обов`язки:

1)щодоби на час з 19-ї години вечора до 7-ї години ранку наступної доби не залишати обране місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

2)прибувати до суду за першим викликом у разі необхідності;

3)не виїжджати за межі м. Львова Львівської області без дозволу суду,

4)повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

5)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності таких документів).

Контроль за виконанням обвинуваченою ОСОБА_5 запобіжного заходу в виді домашнього арешту покласти на начальника Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області (особу, яка виконує обов`язки начальника вказаного управління).

Копію цієї ухвали направити обвинуваченій ОСОБА_5 (для відома та для виконання) та до Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області (для здійснення контролю за поведінкою обвинуваченої під час домашнього арешту).

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під домашнім арештом неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.

Продовжити відносно неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дію запобіжного заходу у виді домашнього арешту за обраним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 - до 15.12.2024 включно, поклавши на обвинуваченого такі обов`язки:

1)щодоби на час з 18-ї години вечора до 8-ї години ранку наступної доби не залишати обране місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

2)прибувати до суду за першим викликом у разі необхідності;

3) не виїжджати за межі м. Львова Львівської області без дозволу суду,

4)повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи (навчання);

5)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності таких документів).

Контроль за виконанням неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_6 запобіжного заходу в виді домашнього арешту покласти на начальника Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області (особу, яка виконує обов`язки начальника вказаного управління).

Копію цієї ухвали направити неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_6 , представнику служби у справах дітей (законному представнику неповнолітнього) ОСОБА_12 , представнику служби у справах дітей (законному представнику обвинуваченого) ОСОБА_13 , захисникам ОСОБА_22 , ОСОБА_16 (для відома та для виконання) та до Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області (для здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого під час домашнього арешту).

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255 КК України, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України, задовольнити.

Продовжити дію обраного відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» на строк 59 (п`ятдесят дев`ять) днів, тобто з 16.10.2024 по 13.12.2024 включно.

Визначити для обвинуваченого заставу в розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в грошовому вираженні - 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.

Обвинувачений або інша особа - заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в цій ухвалі, протягом строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; не залишати територію м. Арциз Одеської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з особами, котрі є обвинуваченими та свідками у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0003783 від 11.12.2023; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності таких документів).

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що в разі внесення застави у визначеному в цій ухвалі розмірі оригінал документа з відміткою банку на підтвердження внесення застави повинен бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Луцький слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена особа Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого з-під варти та повідомити усно та письмово головуючого суддю в цьому кримінальному провадженні.

У разі внесення застави з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти у зв`язку з внесенням застави, визначеної в цій ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані з застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається особою, до якої застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити обвинуваченому та іншій особі - заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію цієї ухвали направити до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» - для виконання в частині обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Строк дії цієї ухвали (в частині запобіжного заходу для обвинуваченого) встановити до 13.12.2024 включно.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255 КК України, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України, задовольнити.

Продовжити дію обраного відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» на строк 59 (п`ятдесят дев`ять) днів, тобто з 16.10.2024 по 13.12.2024 включно.

Визначити для обвинуваченого заставу в розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в грошовому вираженні - 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.

Обвинувачений або інша особа - заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в цій ухвалі, протягом строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 такі обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; не залишати територію сел. Захарівка Роздільнянського Одеської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з особами, котрі є обвинуваченими та свідками у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0003783 від 11.12.2023; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності таких документів).

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що в разі внесення застави у визначеному в цій ухвалі розмірі оригінал документа з відміткою банку на підтвердження внесення застави повинен бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Луцький слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена особа Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого з-під варти та повідомити усно та письмово головуючого суддю в цьому кримінальному провадженні.

У разі внесення застави з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти у зв`язку з внесенням застави, визначеної в цій ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані з застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається особою, до якої застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити обвинуваченому та іншій особі - заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію цієї ухвали направити до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» - для виконання в частині обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Строк дії цієї ухвали (в частині запобіжного заходу для обвинуваченого) встановити до 13.12.2024 включно.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255 КК України, ч.1 ст. 263 КК України, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України, задовольнити.

Продовжити дію обраного відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» на строк 59 (п`ятдесят дев`ять) днів, тобто з 16.10.2024 по 13.12.2024 включно.

Визначити для обвинуваченого заставу в розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в грошовому вираженні - 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.

Обвинувачений або інша особа - заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в цій ухвалі, протягом строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 такі обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; не залишати територію м. Луцька Волинської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з особами, котрі є обвинуваченими та свідками у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0003783 від 11.12.2023; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності таких документів).

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_9 , що в разі внесення застави у визначеному в цій ухвалі розмірі оригінал документа з відміткою банку на підтвердження внесення застави повинен бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Луцький слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена особа Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого з-під варти та повідомити усно та письмово головуючого суддю в цьому кримінальному провадженні.

У разі внесення застави з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти у зв`язку з внесенням застави, визначеної в цій ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані з застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається особою, до якої застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити обвинуваченому та іншій особі - заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію цієї ухвали направити до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» - для виконання в частині обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Строк дії цієї ухвали (в частині запобіжного заходу для обвинуваченого) встановити до 13.12.2024 включно.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 255 КК України, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 307 КК України, задовольнити.

Продовжити дію обраного відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» на строк 59 (п`ятдесят дев`ять) днів, тобто з 16.10.2024 по 13.12.2024 включно.

Визначити для обвинуваченого заставу в розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в грошовому вираженні - 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.

Обвинувачений або інша особа - заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в цій ухвалі, протягом строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 такі обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; не залишати територію м. Новомосковська Дніпропетровської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з особами, котрі є обвинуваченими та свідками у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0003783 від 11.12.2023; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності таких документів).

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_10 , що в разі внесення застави у визначеному в цій ухвалі розмірі оригінал документа з відміткою банку на підтвердження внесення застави повинен бути наданий уповноваженій особі Державної установи «Луцький слідчий ізолятор».

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена особа Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого з-під варти та повідомити усно та письмово головуючого суддю в цьому кримінальному провадженні.

У разі внесення застави з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти у зв`язку з внесенням застави, визначеної в цій ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані з застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається особою, до якої застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити обвинуваченому та іншій особі - заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Копію цієї ухвали направити до Державної установи «Луцький слідчий ізолятор» - для виконання в частині обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Строк дії цієї ухвали (в частині запобіжного заходу для обвинуваченого) встановити до 13.12.2024 включно.

Клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_11 згідно зі ст. 194 КПК України у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у виді застави -задовольнити.

Продовжити строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_11 , ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_7 ) згідно зі ст. 194 КПК України у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у виді застави, до 15.12.2024 включно, зобов`язавши обвинуваченого:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або місця роботи;

3) не виїздити за межі м. Луцька Волинської області без дозволу суду;

4) утримуватися від спілкування з особами, котрі є обвинуваченими та свідками у кримінальному провадженні № за ЄРДР 0003783 від 11.12.2023;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності таких документів).

Здійснення контролю за виконанням обвинуваченим ОСОБА_11 покладених на нього обов`язків доручити начальнику Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області (особі, яка виконує обов`язки начальника управління поліції).

Копію цієї ухвали направити обвинуваченому ОСОБА_11 (для відома та для виконання) та до Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області (для здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого).

Ця ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена (лише в частині продовження застосування до обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання під вартою) на підставі п.1-1 ч.2 ст. 395 КПК України безпосередньо до Волинського апеляційного суду впродовж п`яти днів з дня її проголошення (для осіб, які перебувають під вартою, строк подання апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їм копії судового рішення).

Повний текст цієї ухвали суду виготовлено в нарадчій кімнаті, проголошено, надано для ознайомлення учасникам кримінального провадження 18.10.2024 о 12 год 45 хв.

Суддя ОСОБА_1