Справа № 159/463/19 Провадження №11-кп/802/40/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілих - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, не судимого

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, ч.2 ст.286 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту затримання у зв`язку з приведенням вироку до виконання у частині призначеного покарання.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди задоволено частково.

Визначено стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_11 у відшкодування завданої йому майнової шкоди 35263 (тридцять п`ять тисяч двісті шістдесят три) грн. 77 коп.

Визначено стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_11 у відшкодування завданої йому моральної шкоди 20000 (двадцять тисяч) грн.

Визначено стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_11 у відшкодування понесених ним витрат на правову допомогу та на проведення експертизи 9920 (дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять) грн. 25 коп. В решті вимог відмовлено.

Вироком вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 02 січня 2018 року, біля 19 год. 34 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «BMW 525», реєстраційний номер НОМЕР_1 Республіки НОМЕР_2 , рухаючись із швидкістю понад 50 км/год. на вул. Луцькій в м. Ковелі Волинської області зі сторони АЗС «WOG», діючи свідомо, в порушення Правил дорожнього руху України, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно, розраховуючи на їх відвернення, не дотримався дозволеної швидкості в населеному пункті, не стежив за дорожньою обстановкою, при об`єктивному виявленні автомобіля марки «ВАЗ 2104», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався попереду в попутному напрямку у його смузі руху, відповідно, не зреагував на зміну дорожньої обстановки, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив зіткнення із вказаним автомобілем марки «ВАЗ 2104», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «ВАЗ 2104», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_11 , отримав тілесні ушкодження, а саме: закриту травму грудної клітки у вигляді переломів 2-6 ребер зліва з пневмогемотораксом зліва, закритий перелом зовнішньої кісточки правого гомілкового-стопного суглобу. Ці тілесні ушкодження виникли в результаті контакту з травмуючою дією тупих предметів/предмету, цілком можливо об виступаючі частини салону автомобіля під час ДТП, які за ступенем тяжкості відносять до категорії середнього ступеня тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичного експерта № 146 від 12.02.2018.

Крім того, в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля марки «ВАЗ 2104», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження, а саме: хребетно-спінальну травму, у вигляді закритої черепно-мозкової травми (далі-ЗЧМТ) з забоєм головного мозку та субарахноїдальним крововиливом, закриту тупу травму грудної клітки з переломами 6-7 ребер зліва, множинні садна обличчя, підшкірний крововилив лоба посередині, які за ступенем тяжкості відносять до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх спричинення, що підтверджується висновком судово-медичного експерта № 3 від 31.01.2018.

Отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження, а саме: ЗЧМТ з забоєм головного мозку та субарахноїдальним крововиливом з підшкірним крововиливом лоба стали причиною смерті ОСОБА_13 .

У прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало порушення водієм ОСОБА_7 пунктів Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме:

- вимог п. 12.4 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.;

- п. 12.2 у темну пори доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;

- п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Таким чином ОСОБА_7 своїми діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості ушкодження та смерть потерпілого, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.286 КК України.

Не погодившись з вказаним рішенням, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій оскаржує вирок суду першої інстанції у зв?язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, неповнотою з`ясування усіх обставин справи та неналежною оцінкою наявних в матеріалах провадження доказів.

Апелянт вказує, що в основу висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення було взято недопустимі докази.

Так відповідно до огляду місця події, який проводився безпосередньо після ДТП, на момент огляду йшов дощ, асфальтне покриття мокре, на ньому наявні незначні механічні нерівності, температура +5 градусів, дорога не освітлюється. Про наявність опадів в момент ДТП стверджують у своїх поясненнях і свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та сам обвинувачений ОСОБА_7 . Також згідно довідки Волинського обласного центру з гідрометрології від 12.12.201/ № 21/01-49/348 у м. Ковель Волинської області 02.01.2018 року в період 19.15 по 20.00 спостерігалась хмарна погода, невеликий дощ, відносна вологість повітря 98%, вранці та вдень відмічався туман з видимістю 200 м.

Однак під час проведення слідчого експерименту не було враховано, що на момент ДТП було мокре асфальтне покриття, падав дощ, на зустріч автомобілю «BMW» рухався автомобіль із увімкненим світом фар, що, у свою чергу, впливає на видимість конкретної перешкоди. Також не відповідає дійсності і встановлена під час слідчого експерименту видимість до автомобіля ВАЗ 2104, оскільки не враховано того, що вказаний вище транспортний засіб здійснював фактично поворот у зв`язку з чим його задні освітлювані прилади знаходилися під кутом до поля зору водія «BMW», тобто вказане впливає на можливість водія «BMW» об`єктивно виявити перешкоду на його смузі руху.

Таким чином, розташування транспортних засобів на проїзній частині під час слідчого експерименту, їх стан і погодні умови не відповідають фактичним обставинам справи.

У зв`язку з вказаним, стороною захисту було заявлено клопотання про проведення слідчого експерименту за належних погодних умов, однак суд першої інстанції без належного обґрунтування безпідставно відмовив у задоволенні заявленого клопотання, тим самим, на думку апелянта, порушив право ОСОБА_7 на захист.

Враховуючи, зазначені в протоколі огляду місця події погодні умови, а саме наявність опадів та мокрого дорожнього покриття, слідчою в постанові про призначення інженерно-транспортної експертизи від 26.10.2018 були вказані неправильні вихідні дані, що не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема, відсутність опадів на момент ДТП та сухий асфальтобетон.

На підставі наведеного вище сторона захисту вказує на недопустимість як доказу висновку судової інженерної-транспортної експертизи №8802 від 08.11.2018, відповідно до якої ОСОБА_7 при дотримані вимог ПДР, в момент виникнення небезпеки для руху мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем марки ВАЗ2104 під керуванням ОСОБА_11 , оскільки в основу вихідних даних було взято відомості, які встановленні під час слідчого експерименту та не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема, погодні умови, на момент ДТП падав дощ, а асфальтне покриття було мокре. Таким чином, апелянт вказує, що із-за неправильних наданих вихідних даних для розрахунку гальмівного шляху був взятий неправильний показник, який приймається відповідно до стану покриття дороги.

З урахуванням наведеного, на переконання сторони захисту, наявні в матеріалах справи докази за критерієм їх допустимості, не беручи до уваги недопустимі докази, у своїй сукупності не є достатніми та необхідними, які б поза розумним сумнівом свідчили про вину ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого йому злочину, а тому оскаржуваний вирок слід скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши пояснення доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, просили направити кримінальне провадження на новий розгляд в суді першої інстанції, прокурора та представника потерпілих, які апеляційну скаргу сторони захисту заперечували, просили залишити рішення суду без змін, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження та смерть потерпілого за встановлених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на зібраних у даному кримінальному провадженню та всебічно, повно та об`єктивно досліджених доказах, які детально наведені у вироку суду.

Обвинувачений ОСОБА_7 у суді першої інстанції вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та показав, що дотримувався відповідного швидкісного режиму, оскільки була погана видимість. Автомобіль, з яким відбулося зіткнення, побачив за декілька секунд перед самим ударом. Вказав, що задніх ліхтарів транспортного засобу, з яким зіткнувся, не бачив.

Однак, ці показання апеляційний суд вважає такими, що суперечать дослідженим матеріалам кримінального провадження, а обрану обвинуваченим і його адвокатом стратегію захисту неспроможною. Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України повністю доводиться зібраними, дослідженими та правильно оціненими доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_11 в суді першої інстанції показав, що при повороті наліво поблизу пам`ятка виконав всі необхідні правили дорожнього руху, а саме включив поворот, знизив швидкість і лише тоді розпочав поворот. Зауважив, що транспортний засіб був справний, усіх ліхтарі горіли та не були забрудненні.

Свідок ОСОБА_16 вказав, що обігнав фуру на швидкості 120 км/год. і відразу автомобіль «BMW» обігнав його, отже автомобіль «BMW» їхав з швидкістю понад 120 км/год. Щодо наявності опадів показав, що дощу не було, але потім уже на місці пригоди опади були. Також видимість була не з кращих, тому і звернув увагу на надмірну швидкість автомобіля «BMW».

У свою чергу свідок ОСОБА_17 також вказав, що автомобіль «BMW» обігнав його автомобіль під шляхопроводом і ще кілька машин, оскільки сам рухався зі швидкістю 90 км/год., відповідно автомобіль «BMW» рухався з швидкістю більше 90 км/год.

З пояснень вказаних свідків вбачається, що ОСОБА_7 рухався зі швидкістю понад 50 км/год в населеному пункті, що свідчить про вчинення ним порушення вимог п.12.4 ПДР.

Перевищення обвинуваченим швидкісного режиму в наслиненому пункті також стверджується протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_11 від 18.10.2018 (а.к.п.42-46, т.2). Так під час слідчого експерименту, ОСОБА_7 вказав, що рухався автомобілем «BMW» зі швидкістю близько 70 км/год. Вказані дані пізніше були використанні для проведення інженерно-транспортної експертизи № 8802 від 08.11.2018.

У свою чергу, відповідно до висновку експерта № 101 від 23.03.2018 судової інженерної-транспортної експертизи, на довжині гальмування 22.1 м. автомобіль «BMW 525», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 знизив швидкість руху на величину 45,3….56,5 км./год., якщо сліди гальмування були залишені передніми колесами або на 48,3…60,3 км./год., якщо сліди гальмування були залишені задніми колесами. Так вказаний висновок експерта стверджує, що на момент початку гальмування швидкість автомобіля «BMW 525», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була не меншою ніж вирахувана 45,3-60,3 км./год. ( а.к.п.105- 108, т.2).

Також згідно висновку експерта № 8402 від 27.07.2018 судової автотехнічної експертизи дослідження обставин дорожньо-транспортної події, мінімальна швидкість руху автомобіля «BMW 525», реєстраційний номер НОМЕР_2 , виходячи з величини витрат кінетичної енергії на гальмування становить не менше 47-51 км./год. ( а.к.п.115-117, т.2)

Вказані вище покази свідків узгоджуються як зі показами самого обвинуваченого, так і висновкам зазначених експертиз, та у своїй сукупності доводять недотримання ОСОБА_7 п. 12.4 ПДР.

Висновок експерта № 8802 судової інженерної-транспортної експертизи від 08.11.2018 підтверджує, що у ситуації, яка розглядається, водій автомобіля марки «BMW 525», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.4, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме: рухатись зі швидкістю не більше 50 км/год., а в момент виникнення небезпеки для руху негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Також вказана експертиза ствердила, що водій автомобіля марки «BMW 525», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , при дотриманні вимог ПДР України, в момент виникнення небезпеки для руху, мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 2104» під керуванням ОСОБА_11 ( а.к.п.92-94, т. 2).

Апелянт вважає вказаний висновок експерта неналежним та недопустимим доказом, оскільки в основу його дослідження взяті неправильні вихідні дані, а саме на момент ДТП йшов дощ, а не опади відсутні та асфальтне покриття було мокре, а не сухе.

Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції слідчий завдав експерту умову «сухе дорожнє полотно», тобто таку, яка було в момент дорожньо-транспортної пригоди згідно встановлених даних, а саме показань свідка ОСОБА_16 . Крім того, як вбачається зі змісту висновку, експерт під час дослідження використовував вихідні дані, які не основані на погодних умовах чи стані проїзної частини, у зв`язку з чим посилання захисника на недопустимість даного доказу є необґрунтованими.

У свою чергу, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з схемами, фототаблицями та диском від 02.01.2018 зафіксовані обставини дорожньо-транспортної пригоди і залишені нею сліди ( а.к.п.11-28, т.2). З вказаного протоколу вбачається, що проводився на автомобільній дорозі сполученням Ратне-Ковель-Чернівці, а саме ділянка дороги поблизу стелли в честь 30 річчя Перемоги радянського народу у 2-1 світовій війні. Вказаним протоколом встановлено та зафіксовано осип скла і уламки транспортних засобів, як місце зіткнення автомобілів, прив`язка транспортних засобів по вертикалі та горизонталі до сталих об`єктів. Зокрема, на правій смузі руху на відстані 13,9 м від електроопори з маркуванням 5/2000 у кюветі виявлено транспортний засіб марки БМВ525 з номерним знаком НОМЕР_2 , а здійснено заміри слідів юзу чи наявність уламків автомобілів до дорожньої розмітки. Всі заміри здійсненні під час огляду місця ДТП знайшли своє відображення у схемі до протоколу. Наведене свідчить, що твердження сторони захисту щодо відсутності у вказаному вище протоколі місце зіткнення транспортних засобів, їх прив`язку до сталих об`єктів є голослівними та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , проведеного 18.10.2018, ОСОБА_11 повідомив, що опади на момент ДТП були відсутні, швидкість транспортного засобу «ВАЗ 2104» становила 25 км/год. У свою чергу, ОСОБА_7 вказав, що рухався автомобілем «БМВ» зі швидкістю близько 70 км/год. Слід зауважити, що саме про таку швидкість обвинувачений вказав при дачі показань в суді першої інстанції. Крім того, вказаним слідчим експериментом перевірено видимість з якого робочого місця водія автомобіля марки «БМВ» при увімкнутому двигуні, видно автомобіль «ВАЗ 2104». Встановлено, що автомобіль «ВАЗ 2104» видно в світлі фар автомобіля «БМВ» як при включених так і при вимкнених габаритних ліхтарях «ВАЗ 2104» на відстані 62,5 м. Також встановлено загальну видимість проїзної частини, яка становить 80.8 м.

З огляду на наведене та зазначений вище висновок експерта № від 08.11.2018 відповідно до якого ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.4, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, а саме: рухатись зі швидкістю не більше 50 км/год., а в момент виникнення небезпеки для руху негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, під яким кутом знаходився «ВАЗ 2104» до напрямку руху автомобіля «БМВ», погодні умови та можливий рух на зустріч «БМВ» зустрічного автомобіля із увімкнутим світлом фар не впливають на той факт, що ОСОБА_7 рухався транспортним засобом з перевищенням швидкісного режиму, дозволеного в населених пунктах, що знаходиться в причино наслідковому зв`язку з настанням ДТП.

У зв`язку з вказаним, наданий стороною захисту висновок експерта №2404 від 10.05.2024 апеляційним судом до уваги не береться, оскільки висновки даного дослідження як не спростовують, так і не підтверджують відчутність чи наявність в діях ОСОБА_7 порушень ПДР, які знаходилися б в причино наслідковому зв`язку з ДТП.

Окрім зазначено винна ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення стверджується і іншими письмовими доказами, а саме протокол огляду відеозаписа камер відеоспостереження прилеглої території АЗС «УкрНафта» по АДРЕСА_2 (а.к.п.35-40, , т.2), протокол огляду від 23.02.2018 з фото таблицями, відповідно до якого було встановлено, що освітлювальні прилади автомобіля «ВАЗ 3104» були справними (а.к.п.47-54, т.2), висновком експерта № 37 від 28.02.2018 відповідно до якого робоча гальмова система рульового керування та ходова частина автомобіля марки «BMW 525», реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходились у працездатному стані (а.к.п.97-102, т.2 висновком експерта № 100 від 30.03.2018 та № 8300 від 11.05.2018 зіткнення транспортних засобів відбулось на правій смузі руху в напрямку центру міста Ковеля (а.к.п.111-113, 119-121, т.2).

При цьому, апеляційний суд вважає, що такі докази були отримані в законний спосіб, тобто у порядку передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано поклав вищевказані документальні та інші докази, які, на думку апеляційного суду, є послідовними та узгоджуються між собою, а також містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню, в основу вироку, як такі, що в своїй сукупності відтворюють картину подій, яка мала місце 02 січня 2018 року близько 19:34 год. на вулиці Луцька в м. Ковелі за участі обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_11 , навівши при цьому переконливі мотиви свого рішення.

Проаналізувавши вищевказані докази колегія суддів вважає, що ними доводяться обставини, які підлягають доказуванню в порядку ст.91 КПК України.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд доходить до висновку, що суд першої інстанції, оцінивши зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України повністю доведена в ході судового розгляду належними та допустимими доказами в розумінні ст. 85, 86 КПК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів (ч.2 ст.65 КК України).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п.2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання вимоги вказаних вище статей кримінального кодексу належним чином були враховані.

Так, при визначенні ОСОБА_7 виду та розміру покарання суд першої інстанції, з дотриманням положень ст.65 КК України, врахував характер, обставини та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, а також підвищений характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення.

Місцевим судом враховано, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, частково відшкодував завдану своїми діями шкоду потерпілим, має на утриманні дітей, позитивний соціальний статус і сталі соціальні зв`язки, усвідомлює свою провину, неодноразово висловлював вибачення перед потерпілими.

Обставин, які обтяжують чи які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Поряд з цим судом першої інстанції було прийнято до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, необережну форму вини, та обставини його вчинення, зокрема, грубе порушення ПДР.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.2 ст.286 КК України, яке слід відбувати реально.

Призначене ОСОБА_7 покарання апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та були безумовною підставою для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді