В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000386 від 27.05.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Середнє Ужгородського району Закарпатської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, без освіти, неодруженого, офіційно не працюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в:

З`ясовано, що 26.05.2024 в період часу з 08 год. 00 хв. до 08 год. 00 хв. 27 травня 2024 року, для несення служби в добове чергування у напрямку «Баранинці - Середнє», заступив екіпаж СРПП № 1 відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області у складі поліцейського СРПП відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та інспектора СРПП відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В подальшому, 26.05.2024, близько 16 години 15 хвилин, в ході патрулювання екіпажем СРПП № 1 відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області у складі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , на АДРЕСА_1 , було зупинено автомобіль для перевірки документів, а саме транспортний засіб марки «Опель» моделі «Вектра С» з державним номерним знаком НОМЕР_1 ( Словаччина ) під керуванням громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння.

В подальшому, інспектор СРПП відділу поліції № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 у відповідності до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію України», згідно якої: якщо після зупинки транспортного засобу працівником правоохоронних органів будуть виявлені ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці), він має право запропонувати пройти медичне освідування за допомогою приладу «Аlkotest Drager» або пройти медичне освідування в найближчому закладі охорони здоров`я, а тому інспектор СРПП ОСОБА_7 запропонував громадянину ОСОБА_4 пройти медичне освідування на стан алкогольного сп`яніння, від чого громадянин ОСОБА_4 відмовився.

У зв`язку з тим, що під час перевірки документів було з`ясовано, що ОСОБА_4 , керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 було складено протокол про адміністративне правопорушення, серії ААД № 658584 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Через деякий час, близько 17 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою уникнення відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, розраховуючи на можливість не скерування ОСОБА_7 складеного щодо ОСОБА_4 протоколу про адміністративне правопорушення для його подальшого розгляду по суті та притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вище вказане адміністративне правопорушення, тобто за невчинення дії з використанням влади, реалізовуючи раптово виниклий намір, спрямований на надання неправомірної вигоди, поклав на водійське сидіння службового автомобіля марки «Пежо» д.н.з. НОМЕР_4 , грошові кошти в сумі 3000 (три) тисячі гривень, а саме 6 (шість) купюр номіналом по 500 гривень кожна з серійними номерами: ВД6877676, ХД0700906, ФД4730386, ЛВ2440323, ЕГ4062236, АП9798535, тобто надав неправомірну вигоду, достовірно розуміючи, що ОСОБА_7 є службовою особою Національної поліції України, яка відповідно до ст. 222 КУпАП уповноважена розглядати справи про адміністративні правопорушення у сфері порушення правил дорожнього руху й накладати адміністративні стягнення та згідно з п. 1 ст. 255 КУпАП уповноважена складати протоколи про правопорушення у сфері порушення правил дорожнього руху.

Вказані вище дії ОСОБА_4 кваліфіковано як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України, а саме як надання неправомірної вигоди службовій особи за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, дії з використанням наданого їй службового становища.

Разом з обвинувальним актом прокурором було надано угоду про визнання винуватості, укладену 02 серпня 2024 року між ОСОБА_4 та прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 .

На підставі наведеного, суд розглянув справу відповідно положень ст. ст. 472, 473, ч. 5 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Зі змісту угоди вбачається, що ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 369 Кримінального кодексу України, та саме: наданні неправомірної вигоди службовій особі за не вчинення службовою особою в інтересах третіх осіб, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України. При цьому, ОСОБА_4 погоджується на призначення покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди про визнання винуватості, згідно з ст.ст. 473, 394, 424, 474 КПК України оговорені сторонами.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив суду, що угода про визнання винуватості від 02.08.2024 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просив її затвердити.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості він повністю розуміє; з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний; характер обвинувачення та його суть йому зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим; зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання; свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.369 КК України визнав повністю.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 369 КК України, тобто надання неправомірної вигоди службовій особі за не вчинення службовою особою в інтересах третіх осіб, будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання винуватості.

Судом, на виконання вимог ст.474 КПК України, сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено. В судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і у тому, що угода про визнання винуватості від 02.08.2024 не є наслідком застосування насильства, примусу погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та оцінені судом, відповідно до ст.94 КПК України, суд приходить до висновку, що мали місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 склад кримінального правопорушення, та які вказують на кваліфікацію діянь за ч.1 ст.369 Кримінального кодексу України та обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину повністю.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним кодексом України.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 ч.1 ст.369 КК України - є нетяжким злочином.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості від 02.08.2024 вимогам ст.ст.469, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, зокрема щодо змісту та порядку укладення угод, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим Кримінальним кодексом України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій кримінальних правопорушень вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно з ч.5 ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від 11 грудня 2015 року № 13, сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання.

У відповідності до вимог статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи: - положення пунктів 1 - 2 ч. 1 ст. 65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу X Загальної частини КК; - ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК України.

Врахування зазначених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.

Таким чином, суд з урахуванням положень ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України, вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, забезпечуючи принцип співрозмірності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, суд вважає, що виправленню та перевихованню обвинуваченого ОСОБА_4 може сприяти покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості.

З врахуванням вищевказаного, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження та роз`яснивши їм обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст. 473 КПК України, суд вважає, що угода укладена 02.08.2024 між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину добровільно, фактичні підстави для визнання вини наявні, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України, у зв`язку із чим суд вважає, що угода підлягає затвердженню.

За наведених обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 Кримінального кодексу України.

Цивільний позов у провадженні не заявлено.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався, підстав для обрання такого не має.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні - відсутні.

Питання щодо речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі та керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 395, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Угоду про визнання винуватості від 02 серпня 2024 року, укладену між ОСОБА_4 та прокурором Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 за участі захисника ОСОБА_5 - затвердити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.07.2024 у справі №308/11806/24, на грошові кошти в сумі 3000 (три тисячі) гривень, які вилучені 27.05.2024 в ході огляду місця події, а саме: саме 6 (шість) купюр номіналом по 500 гривень кожна з серійними номерами: ВД6877676, ХД0700906, ФД4730386, ЛВ2440323, ЕГ4062236, АП9798535, які вилучені 27.05.2024 в ході огляду місця події за адресою: Ужгородський район, смт Середнє, вул. Лінська, за координатами google maps 483248, 223122 - шляхом тимчасового обмеження права на відчуження, користування та розпорядження.

Речові докази:

- грошові кошти в сумі 3000 (три тисячі) гривень, які вилучено та передані в камеру зберігання «Приватбанку» на відповідальне зберігання - звернути в дохід держави;

- диск «DVD-R» на якому наявний відеозапис «0021X300254_000254.mov» з бодікамери ZM 0254 - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1