Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/9988/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

скаржника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність старшого слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000909, внесеному до ЄРДР 24.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Подільського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність старшого слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000909, внесеному до ЄРДР 24.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України.

Скарга обґрунтована тим, що 06.08.2024 на підставі ухвали слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 23.07.2027 у належній ОСОБА_3 квартирі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , було проведено обшук в рамках вказаного кримінального провадження, в ході якого було вилучено належне йому майно, зокрема: ??технічна документація щодо земельної ділянки :88:039:0017, заява ОСОБА_6 щодо поділу земельних ділянок, викопіювання з плану м. Києва, листи КП «Київгеоінформатика», рахунки на оплату та акти приймання виконаних робіт із землевпорядкування, довіреність на ім?я ОСОБА_6 з реєстровим №379 та витяг з ЄРД, чорнові документи щодо землевпорядкування на 115 аркушах, роздруківка інформації щодо земельних ділянок у м. Києві; копія рішення Київської міської ради №922/922 з додатками, лист ОСОБА_7 , лист №7063 ДЗР, лист ТОВ «Террапроект», висновок «20-3158-В, акт від 20.08.202 у 4 примірниках, лист №8550/Д3?, завдання на проектування М31/20195743, копія плану схеми, копія листа 8550 ДЗР, чорнові примірники завдання на виконання робіт та пояснювальні записи, копія витягу №159164800, копія кваліфікаційного сертифікату та техпаспорту; блокнот з чорновими записами в обкладинці коричневого кольору. Проте вказане вилучене майно не має жодного значення для досудового розслідування. Крім того, після його вилучення слідчий не звертався із клопотанням до слідчого судді про його арешт. З огляду на наведене ОСОБА_3 , вказуючи, що вилучене у нього 23.07.2024 під час обшуку майно є тимчасово вилученим, просить зобов`язати слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві повернути йому таке майно.

У судовому засіданні скаржник скаргу підтримав із наведених у ній підстав.

Слідчий у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні скарги, вказуючи на те, що дозвіл на вилучене у ОСОБА_3 майно було надано ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 23.07.2027, а тому таке майно не має статусу тимчасово вилученого, у зв`язку з чим подана скарга є безпідставною.

Заслухавши скаржника та слідчого, дослідивши скаргу та додані до неї документи, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно з приписами статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення у справі «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» [ВП], заява № 71243/01, п. 93).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення від 22.09.1994 у справі «Антріш проти Франції», Series А № 296-А, п. 42, рішення від 10.05.2007 у справі «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно зі ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Як встановлено слідчим суддею, у провадженні СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0000909, внесене до ЄРДР 24.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні здійснює Подільська окружна прокуратура міста Києва.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 23.07.2024 у справі №758/9123/24 частково задоволено клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 та надано дозвіл на проведення обшуку в квартирі за місцем проживання ОСОБА_3 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що дозвіл на проведення обшуку у вказаній квартирі було надано з метою виявлення та вилучення речей та документів, а саме: оригіналів, копій нотаріальних бланків НАЕ 392284 та НАВ 392285; документів щодо господарської діяльності ТОВ «Фасадні Системи Метал Япи», ПП «Дентлайн», АТ «Метал ве япі сістемлері тіджарет анонім шікркеті» (договори, фінансово-господарські документи, акти приймання-передачі, статути, рішення загальних зборів учасників, накази про призначення та звільнення директорів); розрахункових документів з електронними відомостями про вчинення вказаного кримінального правопорушення; блокнотів, записників та аркушів паперу, на яких наявні рукописні або машинописні записи щодо вчинення вказаного кримінального правопорушення; печаток та штампів суб?єктів господарювання.

Відповідно до протоколу обшуку від 06.08.2024 на підставі вказаної ухвали слідчого судді 06.08.2024 у період часу з 07 год. 05 хв. по 10 год. 00 хв. у квартирі за вказаною адресою було проведено обшук, в ході якого, зокрема, було вилучено: технічну документацію щодо земельної ділянки :88:039:0017, заяву ОСОБА_6 щодо поділу земельних ділянок, викопіювання з плану м. Києва, листи КП «Київгеоінформатика», рахунки на оплату та акти приймання виконаних робіт із землевпорядкування, довіреність на ім?я ОСОБА_6 з реєстровим №379 та витяг з ЄРД, чорнові документи щодо землевпорядкування на 115 аркушах, роздруківку інформації щодо земельних ділянок у м. Києві; копію рішення Київської міської ради №922/922 з додатками, лист ОСОБА_7 , лист №7063 ДЗР, лист ТОВ «Террапроект», висновок «20-3158-В, акт від 20.08.202 у 4 примірниках, лист №8550/Д3?, завдання на проектування М31/20195743, копію плану схеми, копію листа 8550 ДЗР, чорнові примірники завдання на виконання робіт та пояснювальні записи, копію витягу №159164800, копію кваліфікаційного сертифікату та техпаспорту; блокнот з чорновими записами в обкладинці коричневого кольору.

Наведене свідчить про те, що вилучене у ОСОБА_3 майно, перелік якого наведено у скарзі, не має статусу тимчасово вилученого майна, а тому щодо нього не може застосовуватися порядок, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, та процедура, визначена ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу.

Із урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що в даному випадку втручання органу досудового розслідування у право власності особи, яка є власником вказаного майна, обумовлене законними критеріями та з дотриманням відповідних положень національного законодавства.

Також слідчим суддею встановлено, що на даний час забезпечується справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, яка подала скаргу, тобто існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку він прагне досягти.

Зокрема, як встановлено слідчим суддею із пояснень слідчого у судовому засіданні, на даний час у кримінальному провадженні проводяться процесуальні та слідчі дії з метою встановлення усіх обставин вчинення кримінального правопорушення, у тому числі щодо майна, вилученого під час обшуку у ОСОБА_3 ..

На підставі викладеного, враховуючи принцип змагальності, який передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, та принцип диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, слідчий суддя вважає, що вимоги заявника є необґрунтованими, у зв`язку з чим у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 169, 171, 236, 303-307, 309 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність старшого слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000909, внесеному до ЄРДР 24.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України, відмовити.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1