Справа № 373/2025/24
Номер провадження 1-кп/373/225/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № №0000442 від 09.02.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця, проходить військову службу на посаді водія ремонтно-евакуаційної групи спеціального призначення, окремого загону спеціального призначення Центру спеціального призначення Національної гвардії України, військова частина НОМЕР_1 , раніше не судимого,

в скоєні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 415 КК України,

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Наказом начальника центру спеціального призначення Національної гвардії України (по стройовій частині) № 73 від 30.10.2023 ОСОБА_4 призначено на посаду водія ремонтно-евакуаційної групи групи спеціального призначення (бойового та матеріально-технічного забезпечення) окремого загону спеціального призначення (технічних засобів розвідки та вогневого ураження) Центру спеціального призначення Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України), а відповідно до наказу начальника зазначеного центру від 06.11.2023 № 292 ОСОБА_4 вважати таким, що приступив до виконання обов?язків за посадою.

Наказом начальника Центру спеціального призначення Національної гвардії України від 07.02.2024 № 146 за ОСОБА_4 закріплено транспортний засіб - «Mitsubishi L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що є транспортною машиною та перебуває на балансі Центру спеціального призначення Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ).

ОСОБА_4 , має посвідчення водія серії НОМЕР_3 , відповідно до якого у нього відкриті категорії «А1», «А», «В» та «С».

ОСОБА_4 09.02.2024, приблизно о 09.30 годині, виконуючи наказ начальника Центру спеціального призначення Національної гвардії України на прибуття до м. Полтава, керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «Mitsubishi L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись на 93 км + 820 м. автодороги М-03, сполученням Київ-Харків, поблизу с. Сомкова Долина, що знаходиться в межах Бориспільського району Київської області, у напрямку до м. Яготин, діючи у порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (д) Правил дорожнього руху України, відповідно до яких «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; та для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху) проявив особисту необережність та недбалість до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, належним чином не стежив за дорожньою обстановкою та своєчасно не відреагував на її зміну та у порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», - не обрав безпечну швидкість та належним чином не врахував дорожню обстановку, що вплинуло на втрату можливості контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, в наслідок чого втратив керованість над автомобілем, що призвело до зіткнення із металевим відбійником, який відмежовував правий край проїзної частини по напрямку руху в бік м. Яготин з подальшим виїздом за межі проїзної частини праворуч, де відбулося перекидання транспортного засобу.

У результаті перекидання пасажир автомобіля «Mitsubishi L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_5 , отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла 12-го грудного хребця; перелому 3-го ребра ліворуч, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, як таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я терміном понад 21 день.

Справа слухалась в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи. Зміст ч. 3 ст. 349 КПК України їм роз`яснено. Судом перевірено правильність розуміння учасниками процесу змісту цих обставин, а також учасникам роз`яснено право на повний судовий розгляд, шляхом з`ясування всіх обставин справи та перевірки їх доказами. Також роз`яснено про наслідки розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК, в контексті позбавлення права оскаржити вирок з обставин, які не досліджувались в судовому засіданні, в апеляційному порядку. Сумнівів у розумінні та добровільності їх позиції, з цього питання, у суду не виникло.

Судом було вирішено визнати недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.

В судовому засіданні ОСОБА_4 провину у вчиненому визнав. Вказав, що обставини які вказані в обвинувальному акті, повністю відповідають дійсності. Пояснив, що 09.02.2024 він виконуючи наказ командира військової частини НОМЕР_4 , де проходить службу, відбув у службове відрядження на автомобілі «Mitsubishi L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 . В якості пасажира, в автомобілі знаходилась ОСОБА_5 , яка також є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_4 . На 93 км + 820 м. автодороги М-03, сполученням Київ-Харків, поблизу с. Сомкова Долина, він не впорався із керуванням автомобілем і зачепив металевий відбійник, в результаті чого автівка перекинулась. Він шкодує про те, що сталось і просить суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 до суду направляла заяви від 26.09.2024, 17.10.2024 та 11.11.2024 в яких просила справу розглядати за її відсутності. в зв`язку із необхідністю постійного перебування на військовій службі, перебуванні на лікуванні. Щодо міри покарання, покладається з цього питання на розсуд суду.

Висновки суду.

Безпосереднім об`єктом злочину є установлений порядок водіння або експлуатації бойової, спеціальної чи транспортної машини, що забезпечує безпеку їх руху для людей, майна та боєготовності військ (Закон України «Про дорожній рух» від 30 липня 1993р.; ст. 162 Стройового Статуту Збройних Сил України від 24 березня 1999р.; Про правила дорожнього руху: затв. Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р.; Положення про проведення технічного огляду автомобілів, автобусів, мототранспорту та причепів у Збройних Силах України: затв. наказом МО від 2 грудня 1996р.; Положення про органи безпеки дорожнього руху Міністерства оборони України: затв. наказом МО від 1 листопада 1999 р.; Положення про службу безпеки дорожнього руху Держкомкордону України: затв. наказом Держкомкордону від 24 квітня 1998р.; ППВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про транспортні злочини» від 24 грудня 1982р.

При цьому, транспортна машина - це машина, призначена для перевезень особового складу, зброї, військової техніки, інших матеріальних засобів, а також машини, які використовуються для повсякденного господарського, культурно-побутового та іншого обслуговування військових частин.

Об`єктивна сторона злочину полягає у недодержанні військовослужбовцями при керуванні бойовою, спеціальною чи транспортною машиною установлених правил їх водіння чи експлуатації, суспільно небезпечних наслідках наслідках цих дій (або бездіяльності) та причинному зв`язку. Ці правила встановлені ПДР України, військовими статутами та спеціальними нормативними актами, які діють у Збройних Силах України та інших військових формуваннях.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується лише необережною формою вини.

Суб`єктом злочину може бути будь-який військовослужбовець, що безпосередньо керує рухом такої машини, а також військовослужбовець, до обов`язків якого входить забезпечення безпеки руху (командир відповідного підрозділу, начальник контрольно-технічного пункту тощо), чи інший військовослужбовець, відповідальний за експлуатацію.

ОСОБА_4 є військовослужбовцем, автомобіль, яким він керував є військовою транспортною машиною, а грубе порушення ОСОБА_4 вимог пунктів 1.5, 2.3 (д), 12.1 Правил дорожнього руху України, перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Отже, протиправні дії ОСОБА_4 , суд кваліфікує за ч. 1 ст. 415 КК України, тобто порушення правил водіння транспортної машини, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вид та міра покарання, а також мотиви якими керується суд при його призначенні.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання .

Законодавством закріплено принципи, що відображені у ст. 50 та ст. 65 КК України та відповідно до яких, метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Санкцією ч. 1 ст. 415 КК України закріплені такі види покарання, як службове обмеження, обмеженням волі, тримання у дисциплінарному батальйоні або позбавленням волі.

Кримінальне правопорушення визначене ч. 1 ст. 415 КК України, у відповідності до статті 12 КК України, є нетяжким злочином.

Зазначена в обвинувальному акті обставина щире каяття обвинуваченого (п.1 ст. 66 КК України) знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду, оскільки ОСОБА_4 визнав свою провину, висловив жаль з приводу вчиненого.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 (ст. 67 КК України), в обвинувальному акті не вказано і судом не встановлено.

З наданих суду письмових доказів, які характеризують ОСОБА_4 встановлено наступне.

На обліку у лікарів нарколога та психіатра ОСОБА_4 не перебуває.

Згідно службової характеристики, за місцем несення служби, ОСОБА_4 характеризується з позитивного боку.

ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, що підтверджується вимогою про судимість.

ОСОБА_4 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_5 .

З фотокопії військового квитка серії НОМЕР_6 вбачається, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем.

Приймаючи рішення про міру покарання, яке слід застосувати до ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість злочину, яке у відповідності до статті 12 КК України, є нетяжким злочином. Форма вини необережність.

Обвинувачений продовжує несення військової служби, лікування від наркоманії і алкоголізму не потребує. Кримінальне правопорушення вчинене ним вперше.

З характерики на ОСОБА_4 , наданої за місцем проходження служби, він характеризується виключно позитивно.

Ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння полягає в тому, що він усвідомив його протиправність, висловив жаль з приводжу своєї поведінки та бажання продовжити несення військової служби.

Враховуючи викладене вище, суд вважає за доцільне призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі, для можливості подальшого виконання ОСОБА_4 військових обов`язків, бойових завдань, пов`язаних із захистом незалежності та територіальної цілісності України.

У відповідності зі ст. 58 КК України покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом.

Службове обмеження для військовослужбовців є одним з основних видіву покарання визначних в санкції норми ч. 1 ст. 415 КК України.

Таким чином, суд вважає можливим, з підстав визначених вище, призначити ОСОБА_4 покарання у виді службового обмеження з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків грошового забезпечення.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає співмірності й індивідуалізації покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , відповідатиме його меті визначеній у ст. 50 КК України, а також принципам гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні складаються з витрат на залучення експерта. Загальна сума витрат становить 6058 гривні 24 копійки, і складається з витрат на проведення судової інженерно-транспортної експертизи (висновок №СЕ-19/111-24/17691-ІТ від 27.03.2024) вартістю 3786 гривень 40 копійок та витрат на проведення судової інженерно-транспортної експертизи (висновок №СЕ-19/111-24/32202-ІТ від 03.06.2024) вартістю 2271 гривень 84 копійок, які в силу ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 615 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 415 КК України та призначити ОСОБА_4 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 6 (шість місяців), з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 , в дохід держави, в розмірі 10 (десяти) відсотків.

Під час відбування цього покарання обвинувачений ОСОБА_4 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави, процесуальні витрати в сумі 6058 (шість тисяч п`ятдесят вісім) гривень 24 копійок.

Речові докази:

транспортний засіб - «Mitsubishi L200» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що є транспортною машиною та перебуває на балансі Центру спеціального призначення Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) повернути власнику після набрання цим вироком законної сили.

Вирок може бути оскарженим в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку визначеному КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_6