Номер провадження: 11-кп/813/1272/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_5 кизи,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника Мозгальова

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2024 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001254 від 16.10.2022 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина 2013 року народження, працюючого митним брокером у ТОВ «Фенікс ЛЛС», раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.

Вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та йому призначене покарання у штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 51 000 (п`ятдесят одна) тисяча гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Задоволено цивільний позов прокурора в інтересах держави та територіальної громади м. Одеси в особі КНП «Міська клінічна лікарня № 11» про відшкодування збитків понесених на стаціонарне лікуваннята з ОСОБА_6 .. стягнуто на користь КУ «МКЛ № 11» 28 999, 20 гривень.

Задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та з ОСОБА_6 стягнуто на його користь 347 860, 80 (триста сорок сім тисяч вісімсот шістдесят) гривень 80 (вісімдесят) копійок. на відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 (двадцять тисяч) гривеньна відшкодування моральної шкоди.

Також оскаржуваним вироком вирішено питання про долю речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 15.10.2022 року о 15:25 год., водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN GOLF», номерний знак НОМЕР_1 , у світлу пору доби, при достатній видимості, в умовах сухої проїжджої частини, рухався по АДРЕСА_2 .

В цей же час, у зустрічному напрямку, керуючи технічно справним мотоциклом марки «HONDA NC700», номерний знак НОМЕР_2 , рухався водій ОСОБА_9 .

Перебуваючи на регульованому перехресті вул. Фонтанська дорога вул. Посмітного вул. Чубаївська, водій ОСОБА_6 , перед початком маневру повороту ліворуч, у напрямку вул. Чубаївська, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, при виконанні маневру повороту ліворуч з виїздом на зустрічну смугу, не надавши перевагу мотоциклу, який на зелений сигнал світлофору рухався у зустрічному напрямку, почав здійснювати маневр повороту та в межах смуги руху мотоциклу правою передньою бічною частиною керованого ним автомобіля допустив зіткнення з передньою частиною мотоциклу марки «HONDA NC700», під керуванням ОСОБА_9 .

Внаслідок дорожньо-транспортної події, водію мотоциклу ОСОБА_9 , спричиненні середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закриті переломи IV-VI ребер зліва по задній пахвинній лінії, закрита черепно-мозкова травма в формі забою головного мозку 2 ступеню, синці тулуба та лівого стегна.

Дії водія автомобіля марки «VOLKSWAGEN GOLF», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.п.1,5, 2.3(б), 10.1, 16.6 «Правил дорожнього руху» України, що створювали необхідні і достатні умови для настання події і перебували з ним у причинному зв`язку.

За таких обставин, своїми діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, за кваліфікуючими ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеності вини, правильність кваліфікації його дій, вид та розмір призначеного покарання, просить вирок скасувати в частині задоволення цивільних позовів потерпілого ОСОБА_8 та прокурора в інтересах держави та територіальної громади м. Одеси в особі КНП «Міська клінічна лікарня № 11» і ухвалити новий, яким у задоволенні цивільних позовів відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те, що вирок суду першої інстанції не вмотивований в частині вирішення питання щодо задоволення цивільних позовів.

Звертає увагу на те, що всі докази надані представником потерпілого в обґрунтування спричинених внаслідок ДТП збитків не є належними та достатніми в розумінні ЦПК України, а тягар відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням лежить на страховику ОСОБА_6 ПрАТ СК «ПЗУ Україна», до якого не було висунуто будь-яких вимог та він не був залучений як належний відповідач.

У вказаному кримінальному провадженні не заявлялись клопотання про проведення експертиз та до цивільного прозову потерпілого не долучались будь-які експертні висновки, а рахунок на відновлення мотоциклу не містить інформації про фактично виконані роботи та про розрахунок за такий ремонт.

Також представником потерпілого та прокурором не надано доказів звернення до страховика, який є належним відповідачем в рамках відповідного страхового ліміту на компенсацію шкоди завданої ДТП.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали доводи своєї апеляційної скарги, вислухавши думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, просив оскаржений вирок скасувати, призначити новий розгляд цивільних позовів в порядку цивільного судочинства; дослідивши матеріали провадження та вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок районного суду в частині правильності встановлення районним судом фактичних обставин кримінального правопорушення, визнання обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та міри призначеного обвинуваченому покарання, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 про необхідність скасування оскарженого вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілого та прокурора, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань - це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Таким чином, вимоги закону стосовно мотивування судового рішення є процесуальними, а їх реалізація суттєво впливає на дотримання права особи на справедливий суд.

У відповідності до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

В процесуальному законодавстві передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В свою чергу, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Свідченням справедливого судочинства, на думку Європейського суду, є дотримання національними судами вимоги щодо вмотивованості судових рішень. Ця вимога стосується рівною мірою усіх видів українського судочинства, в тому числі і кримінального процесу.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Також, за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

Отже, ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд судом вищої інстанції. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

З викладеного вбачається, що саме лише посилання судом на норму права не може вважатися належною мотивацією рішення або висновку; завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті; вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд судом вищої інстанції; ігнорування судом доречних аргументів сторони є грубим порушенням статті 6 Конвенції та сталої судової практики як Верховного Суду так і ЄСПЛ, у зв`язку з чим, вмотивованим і обґрунтованим судовим рішенням можливо назвати лише те, в якому правовий висновок суду ґрунтується на аналізі взаємозв`язку між наведеною правовою нормою та належними доказами наданими сторонами у справі.

За правилами ст. 128 КПК України під час кримінального провадження до початку судового розгляду особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом в КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За правилами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з оскарженим вироком, в частині розгляду цивільного позову потерпілого та прокурора, суд 1-ої інстанції не дотримався наведених вище вимог, а тому оскаржений вирок районного суду в цій частині не можна вважати законним і обґрунтованим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурор в інтересах держави та територіальної громади м. Одеси в особі КНП «Міська клінічна лікарня № 11» звернувся до суду з цивільним позовом згідно якого просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_10 на користь комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня № 11», витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_8 у сумі 28 999, 20 гривень.

Також, потерпілим ОСОБА_8 був поданий цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, у вимогах якого він просив стягнути з ОСОБА_6 на його користь майнову шкоду, у розмірі 347 860, 80 (триста сорок сім тисяч вісімсот шістдесят) гривень 80 (вісімдесят) копійок та моральну шкоду, у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Разом з тим, задовольняючи цивільні позови в повному обсязі, суд в мотивувальній частині обмежився лише одним абзацем, зазначивши, що питання про речові докази, процесуальні витрати, цивільні позови та заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на майно, суд вирішує в порядку ст.ст.100, 124, 129, 174 КПК України, що не можна визнати належним мотивуванням.

При цьому, апеляційний суд позбавлений постановити своє рішення в частині вирішення цивільних позовів, оскільки з журналів судових засідань та змісту вироку суду не вбачається відомостей щодо дослідження доказів, які стосуються цивільних позовів потерпілого та прокурора.

Оскаржений вирок не містить висновків суду районного суду щодо обґрунтованості прийняття доводів цивільних позовів та дослідження судом їх змісту.

Зазначене свідчить про порушення районним судом засад кримінального провадження щодо змагальності сторін, законності та безпосередності дослідження доказів.

Не вдаючись в обговорення інших доводів апеляційної скарги щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог, на думку апеляційного суду, вказані порушення КПК України, допущенні районним судом, перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок в частині цивільного позову, а тому це порушення визнається судом істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке передбачено ч. 1 ст. 412 КПК України.

Водночас згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження.

Апеляційний суд виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК України, з яких слідує, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України, що регламентовано положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

За наявності зазначеного вище допущеного районним судом істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, враховуючи положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, вирок районного суду, в частині вирішення питання щодо цивільного позову, не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню в цій частині. Оскільки порушення вимог кримінального процесуального закону було допущене у ході судового розгляду в суді першої інстанції і саме цей суд має повноваження на вчинення процесуальних дій, направлених на усунення порушень, на які вказано вище, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунення зазначеного порушення вимог кримінального процесуального закону в ході апеляційного розгляду справи, а тому вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, вирок суду в частині вирішення цивільного позову скасувати, призначити новий розгляд цивільних позовів потерпілого та прокурора в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2024 року, відносно ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, скасувати в частині вирішення цивільного позову прокурора в інтересах держави та територіальної громади м. Одеси в особі КНП «Міська клінічна лікарня № 11» та потерпілого ОСОБА_8 .

Призначити новий розгляд цивільних позовів прокурора в інтересах держави та територіальної громади м. Одеси в особі КНП «Міська клінічна лікарня № 11» та потерпілого ОСОБА_8 в порядку цивільного судочинства у тому ж суді іншим складом суду.

Ухвала в частині призначення нового розгляду цивільних позовів прокурора в інтересах держави та територіальної громади м. Одеси в особі КНП «Міська клінічна лікарня № 11» та потерпілого ОСОБА_8 оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4