Справа № 142/390/24
Провадження №11-кп/801/1079/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

захисника ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000054 від 09.04.2024,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Піщанського районного суду Вінницької області від 25 червня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миролюбівка Піщанського район Вінницької області, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, раніше не судимого, проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин.

Заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі вид запобіжного заходу, стосовно ОСОБА_7 не обирався.

Згідно з вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 08 години 20 хвилин, перебуваючи по АДРЕСА_1 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, розпочав сварку з ОСОБА_10 . Під час сварки, ОСОБА_7 , умисно своїми руками схопив ОСОБА_10 за одяг в області грудей, після чого, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, розуміючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та бажаючи настання негативних наслідків, умисно своїми ногами наніс декілька ударів по стегну ОСОБА_10 , тим самим заподіяв їй тілесні ушкодження.

Згідно з висновком експерта №033 від 09.04.2024 року в ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця по передній поверхні грудної клітки з правої сторони, синець по задній поверхні лівого стегна в лівій третині.

Виявлені ушкодження утворились від дії тупого-твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, які не відобразили своїх індивідуальних властивостей в морфологічній характеристиці ушкоджень, та згідно даних описової частини висновку експерта всі зазначенні тілесні ушкодження могли виникнути під час події, яка мала місце 09.04.2024 року.

Ушкодження в ОСОБА_10 мають незначні, скороминущі наслідки, тривалістю не більше, як шість днів, тому за своїми ознаками відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 судом розглянуто в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, оскільки ні обвинувачений та його захисник, ні потерпіла та прокурор не оспорювали встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, як вчинення умисного легкого тілесного ушкодження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальненні доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи висновків суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правової кваліфікації його дій за ч.1 ст.125 КК України, порушує питання про скасування вироку в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Захисник вважає, що поза увагою суду залишилось те, що обвинувачений є раніше не судимою особою, позитивно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся у вчиненому. Суд, призначивши покарання у виді громадських робіт, не взяв до уваги, що обвинуваченому виповнилося 58 років, він є пенсіонером, а тому покарання у виді громадських робіт не призначається особам, які мають обмежену працездатність.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали подану захисником апеляційну скаргу, з підстав викладених у ній та призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , просив залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок - без змін.

Потерпіла ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилася, проте надіслала заяву про проведення судового розгляду в її відсутність, просила оскаржуваний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення, оскільки вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 60 годин громадських робіт відповідає вчиненому ним діянню.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 підтримав заяву потерпілої ОСОБА_10 , заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , просив залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок - без змін.

Мотиви та висновки суду апеляційної інстанції

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

За правилами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказані положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, у разі ухвалення обвинувального вироку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 125 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 та на кваліфікацію його дій, колегією суддів з матеріалів кримінального провадження також не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно із ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, згідно з положеннями ст. 414 КПК України, визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, а тому доводи захисника про те, що суд призначив обвинуваченому надто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів до уваги не бере.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину». Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу винного ОСОБА_7 , який одружений, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, раніше не судимий, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття та відсутність обставин, що його обтяжують.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: у виді громадських робіт строком на 60 годин, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Посилання захисника на те, що поза увагою суду залишились позитивні характеристики обвинуваченого ОСОБА_7 та відсутність у нього судимостей, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що вказані обставини в повній мірі були враховані судом при ухваленні вироку. Крім того, вони жодним чином не зменшують суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Безпідставними також є посилання захисника на те, що суд, призначивши покарання у виді громадських робіт, не взяв до уваги, що обвинуваченому виповнилося 58 років, він є пенсіонером, а тому покарання у виді громадських робіт не призначається особам, які мають обмежену працездатність.

Згідно з ч.3 ст.56 КК України громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.

Відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначається, крім іншого, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

За загальними правилами, визначеними ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

У кримінально-правовому розумінні системний аналіз вказаних вище норм дає змогу зробити висновок про те, що кримінальний закон не пов`язує призначення покарання з оформленням та отриманням певного виду пенсії, натомість пов`язує з досягненням особою пенсійного віку, який слід вважати 60 років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що станом на день ухвалення вироку обвинуваченому ОСОБА_7 виповнилося 57 років. Таким чином, призначивши покарання у виді громадських робіт обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону. Обмежень, які встановлені в ч. 3 ст. 56 КК України, для не можливості призначення покарання у виді громадських робіт, матеріали кримінального провадження не містять. Зрештою колегії суддів не надано відомостей про те, що ОСОБА_7 є особою з інвалідністю першої або другої групи або військовослужбовцем строкової служби.

На переконання колегії суддів, покарання, яке запропоноване стороною захисту у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, є явно м`яким, не забезпечить виховної ролі та не наведе обвинуваченого ОСОБА_7 на роздуми про переоцінку своїх дій та необхідність обрання правильної моделі поведінки в цивілізованому суспільстві.

Колегія суддів зазначає, що кримінальний Закон охороняє здоров`я кожної людини незалежно від її фізичного стану (бездоганно здорова людина, хворий, божевільний, особа, яка перебуває в безнадійному стані внаслідок травми, тощо), а також від її моральних якостей, віку, службового становища тощо.

Оскільки кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_7 , посягає на одне із найважливіших особистих благ людини, у даному разі здоров`я, то кримінальний Закон зобов`язує колегію суддів надавати більш сувору оцінку порушенням цінностей суспільства, яке правомірно очікує адекватну протиправному діянню реакцію Держави.

З огляду на це, покарання у виді 60 годин громадських робіт відповідає як особі обвинуваченого ОСОБА_7 , так і обставинам кримінального провадження. Воно краще дисциплінує ОСОБА_7 та приведе його до думки, що нанесення тілесних ушкоджень будь-якій особі, а особливо жінці, у цивілізованому суспільстві є неприпустимим, оскільки застосування фізичної сили не є нормальним способом вирішення будь-яких конфліктів, у тому числі таких дріб`язкових.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому ОСОБА_7 та вважає, що його не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Таким чином, переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Піщанського районного суду Вінницької області від 25 червня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4