Єдиний унікальний номер 341/1130/24
Номер провадження 1-кп/341/141/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2024 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження від 16.04.2024 № 0000089, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , розлучений, безробітний, українець, громадянин України, судимий вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 12.04.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України із призначеним покаранням у виді позбавлення волі на строк 5 років із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК України.

установив

ОСОБА_4 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану за наступних установлених судом обставин.

ОСОБА_4 , засуджений 12.04.2023 вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і в період іспитового строку вчинив нове кримінальне правопорушення з корисливих мотивів.

Так, 16.04.2024 близько 12 години 50 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи у м. Бурштин Івано-Франківського району у стані алкогольного сп`яніння, вирішив відвідати свого родича ОСОБА_6 , який проживає у вказаному населеному пункті по АДРЕСА_3 . Підійшовши до вхідних дверей квартири ОСОБА_6 , ОСОБА_4 через незачинені на замок вхідні двері зайшов всередину помешкання та у пошуку господаря зайшов до спальної кімнати, у якій на той час перебувала дружина ОСОБА_6 ОСОБА_5 , яка є особою з інвалідністю ІІІ групи і за станом свого здоров`я не у повній мірі усвідомлює свої дії.

Перебуваючи у вказаній кімнаті, ОСОБА_4 побачив на тумбочці належний ОСОБА_5 гаманець і, припускаючи, що у ньому можуть знаходитись грошові кошти, у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, достовірно знаючи, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, повторно вчиняючи кримінальне правопорушення, переконавшись, що за його діями окрім ОСОБА_5 , яка не усвідомлює своїх дій, про що було йому достовірно відомо, не спостерігає, розкрив гаманець та виявив у ньому грошові кошти у сумі 1800,0 гривень.

У цей момент зі своєї кімнати у коридор квартири, почувши, що хтось зайшов у помешкання, вийшов син ОСОБА_5 ОСОБА_7 , який побачив у спальній кімнаті ОСОБА_4 з гаманцем його матері у руках та поцікавився, що той робить.

Побачивши ОСОБА_7 та розуміючи, що вчинювані ним дії здійснюються уже в умовах очевидності та відкритості, ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії та маючи намір довести свій умисел до логічного завершення, ігноруючи присутність ОСОБА_7 , відкрито викрав з гаманця грошові кошти у сумі 1800,0 гривень, поклав їх до кишені своєї безрукавки та побіг у напрямку до виходу з квартири.

При цьому ОСОБА_4 із застосуванням фізичної сили, відштовхнув ОСОБА_7 , який знаходився на його шляху, у сторону і намагався покинути помешкання. Проте, ОСОБА_7 з метою затримання ОСОБА_4 схопив його за рукав одягу, але останній, продовжуючи свої дії, спрямовані на відкрите заволодіння майном, із застосуванням фізичної сили різким рухом вирвав свою руку, вибіг з квартири та втік з викраденими грошовими коштами у невідомому напрямку.

Надалі ОСОБА_4 розпорядився викраденими грошима на свій розсуд, у результаті чого заподіяв потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 1800,0 гривень.

З огляду на викладене, суд визнає ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 186 КК України, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану.

Водночас розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 здійснювався у межах пред`явленого йому обвинувачення.

Оскільки обвинувачений у судовому засіданні вину визнав, повністю підтвердив викладені в обвинувальному акті фактичні обставини справи, аналогічні пред`явленому обвинуваченню, їх не оспорює, за згодою всіх учасників судового розгляду і відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд обмежив обсяг досліджуваних доказів у цьому кримінальному провадженні, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченого, сумнівів у добровільності та правдивості позиції якого у суду немає, дослідженням документів, які стосуються характеристики обвинуваченого, процесуальних витрат і речових доказів. Водночас згода обвинуваченого щодо застосування положень частини 3 статті 349 КПК України зафіксована за допомогою технічного запису процесу судового засідання та письмовою розпискою особи.

Установлені судом обставини підтверджуються наступними доказами.

Показаннями допитаного у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_4 , який свою вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся та пояснив, що у день події вирішив зайти до троюрідного брата ОСОБА_8 . Коли прийшов, то побачив, що ОСОБА_9 , а потерпіла ОСОБА_5 стояла біля вікна. Біля дверей на тумбі лежав гаманець. Він взяв гаманець, коли потерпіла не бачила, та вийняв грошові кошти у сумі 1800,0 грн. У цей момент зайшов син потерпілої ОСОБА_7 . Запитав, що він робить та зловив його за руку, коли він хотів вийти. Проте, він вирвав руку та вийшов на вулицю. Кошти витратив на спиртне. Також, додав, що потерпіла хвора, ходить з коштуром по хаті. Він знав, що вона інвалід. Визнає, що був у стані алкогольного сп`яніння. Визнає корисливий мотив. Зазначив, що продовжив заволодіння коштами після його виявлення ОСОБА_7 «з переляку», «за інерцією». До вчиненого ним кримінального правопорушення ставиться негативно, зробив належні для себе висновки, щиро кається, завдані збитки відшкодував потерпілій.

Отже, суд дійшов висновку про доведення повністю винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні прокурор просив врахувати, що обвинувачений щиро покаявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завдані збитки. Вважає, що під час призначення покарання обвинуваченому можливо застосувати положення статті 69 КК України та призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини четвертої статті 186 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. На підставі статті 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання та визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 7 місяців.

Представник потерпілої у письмовій заяві просив розгляд кримінального провадження проводити без участі потерпілої сторони. Обставини справи не заперечують. Жодних претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 потерпіла сторона не має, оскільки останній відшкодував завдану шкоду. До вказаної заяви додав заяву від сина потерпілої ОСОБА_7 , у якій останній зазначив, що завдана шкода його матері ОСОБА_5 у розмірі 1800,0 грн повністю відшкодована родичами обвинуваченого. Жодних претензій до обвинуваченого не має і просить суд його суворо не карати.

Обвинувачений у судовому засіданні просив суворо його не карати, погодився з позицією прокурора, зазначив, що бажає бути мобілізованим до ЗС України та реабілітуватись перед суспільством. Медичний огляд уже пройшов у Рівному, придатний до військової служби.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому згідно зі статтею 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до статті 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю та особи, яка перебуває в безпорадному стані.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить з того, що відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню винними та іншими особами нових кримінальних правопорушень, та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи - воно має бути законним, пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до статті 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке кваліфікується за частиною 4 статті 186 КК України, особу винуватого, який раніше судимий за корисливі злочини, вину та обставини вчинення кримінального правопорушення визнав, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завдані збитки, щиро покаявся та позитивно характеризується за місцем проживання.

Також, вирішуючи питання про призначення покарання у цьому кримінальному провадженні, суд ураховує обставини вчинення злочину, які полягали у тому, що ОСОБА_4 прийшов додому до родичів без наявності у нього умислу та заздалегідь наявної мети на викрадення чи грабіж коштів.

Окрім того, вирішуючи питання про призначення покарання, суд враховує те, що ОСОБА_4 обвинувачується у грабежі в умовах воєнного стану. При цьому суд бере до уваги те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинив за відсутності фактичних активних воєнних (бойових) дій на території області, які б утворювали обставини, що сприяють вчиненню інкримінованого кримінального правопорушення та свідчать про особливий цинізм і суспільну небезпеку протиправних дій з боку обвинуваченого. Тобто, з огляду на обставини справи, характеристику ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про те, що обвинувачений не становить для суспільства на стільки високу небезпеку, що вимагає особливої суворості покарання.

З огляду на викладене, зважаючи на позицію потерпілої сторони та сторони обвинувачення, наявність трьох пом`якшуючих покарання обставин, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для застосування положень статті 69 КК України та призначення покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини четвертої статті 186 КК України, у вигляді позбавлення волі, яке буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про застосування положень статті 71 КК України, суд виходить з такого.

Як установлено, згідно з вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 12.04.2023, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З урахуванням того, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення в період невідбутого покарання за вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 12.04.2023, яким його визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, з призначеним покаранням у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 3 роки, остаточне покарання необхідно призначити за сукупністю вироків, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Отже, суд на підставі ч. 1 ст. 71 КК України вважає за необхідне частково приєднати до покарання за цим вироком покарання за вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 12.04.2023 та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі із урахуванням вимог ч. 4 ст. 71 КК України.

При цьому визначені КК України підстави для застосування положень статті 75 цього Кодексу відсутні.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 17.04.2024, ОСОБА_4 затримано 16.04.2024 у порядку статті 208 КПК України.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 обрано у вигляді тримання під вартою з 18.04.2024 до 16.06.2024. Ухвалою суду від 12.06.2024 продовжено обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10.08.2024.

Відповідно до частини п`ятої статті 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

З огляду на міру остаточного покарання та наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, суд вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати на залучення експерта становлять 5300,96 грн, що підтверджено долученою довідкою, і відповідно до вимог частини другої статті 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 100, 124, 368, 374, 376, 532 КПК України, статтями 66, 67, 71, 186 Кримінального кодексу України, суд

ухвалив

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 186 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини четвертої статті 186 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі частин 1, 4 статті 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 12.04.2023, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років,

та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 місяць.

На підставі частини п`ятої статті 72 КК України у строк відбування покарання у вигляді позбавлення волі за цим вироком ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 16.04.2024 до дати набрання цим вироком законної сили, з розрахунку день за день.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Тримання під вартою ОСОБА_4 здійснювати в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 5300,96 грн.

Речові докази:

-штани спортивні чорного кольору з червоними смугами по боках, безрукавку (жилетку) темно-синього кольору з написом «Diesel», гольф чорного кольору , кросівки «Adidas», карбюратор до бензопили марки «Kamberg», які відповідно до квитанції від 24.04.2024 № 854 знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів відділення поліції № 3 (м. Галич) Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, повернути обвинуваченому ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

СуддяОСОБА_10