ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000463 за апеляційними скаргами прокурора, захисника обвинуваченої ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , представника потерпілої ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Луцька, яка фактично проживає у АДРЕСА_1 ), з вищою освітою, одружена, працює на посаді фахівця в підрозділі відділу врегулювання складних не моторних збитків департаменту врегулювання збитків ПАТ «Страхова компанія «АРКС», раніше не судима,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції Закону № 270 -VI від 15 квітня 2008 року) до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_8 визначено обчислювати з дня її затримання, в порядку виконання вироку.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 зараховано у строк відбування покарання строк її попереднього ув`язнення, а саме 09 липня 2020 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до обвинуваченої ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з останньої 36 734 гривні 27 копійок завданої матеріальної шкоди, 100 000 гривень завданої моральної шкоди та процесуальні витрати на правову допомогу у сумі 3 000 гривень.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И В

Згідно із вироком суду ОСОБА_13 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (кримінального проступку та злочинів), за таких обставин.

За вказаним вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено за те, що вона діючи умисно, з корисливих мотивів, керуючись єдиним умислом на заволодіння правом на квартири АДРЕСА_2 , належної ОСОБА_10 , та грошовими коштами, отриманими від продажу вказаної квартири, повідомила ОСОБА_11 та, у подальшому нотаріусу ОСОБА_14 , неправдиві відомості про належність виключно їй права власності на квартиру, в результаті чого незаконно, шляхом обману, здійснила відчуження вказаної квартири, належної ОСОБА_10 , та заволоділа грошовими коштами ОСОБА_11 , отриманими від продажу їй квартири.

Так, ОСОБА_8 в середині травня 2013 року, достовірно знаючи про те, що квартира за адресою АДРЕСА_2 належить їй та ОСОБА_10 , оскільки придбана нею під час перебування в шлюбі з ОСОБА_10 , і відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України є спільною сумісною власністю подружжя, що також підтверджено рішенням Луцького міськрайонного суду від 20 грудня 2010 року, яким ОСОБА_8 була ознайомлена та яким визнано дану квартиру спільною сумісною власністю ОСОБА_10 та ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ) та визначено, що їм належить по частини вказаної квартири, підшукала покупця для даної квартири ОСОБА_11 та повідомила їй неправдиву інформацію про те, що єдиним власником квартири є вона ОСОБА_8 .

Продовжуючи свої протиправні дії, переконавши ОСОБА_11 в тому, що ОСОБА_8 є добросовісним продавцем і жодних осіб, які могли б претендувати на дану квартиру нема, ОСОБА_8 22 травня 2013 року, перебуваючи в офісі приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_3 , скориставшись тим, що право власності на квартиру зареєстровано на її ім`я, повідомила нотаріусу неправдиву інформацію про те, що вся квартира, відповідно належить їй на праві приватної власності, і вона має намір продати її ОСОБА_11 , тим самим, ввівши в оману нотаріуса.

У подальшому 22 травня 2013 року приватний нотаріус ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчила договір купівлі-продажу вищевказаної квартири серії НОМЕР_1 , на підставі якого зазначену квартиру АДРЕСА_2 , продавцем ОСОБА_8 було продано ОСОБА_11 .

Відповідно до висновку оціночно-будівельної експертизи № 8647 від 30 квітня 2020 року ринкова вартість однокімнатної квартири загальною площею 34,7 кв м, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 станом на 23 травня 2013 року складає 155 600 гривень.

Таким чином, умисними протиправними діями ОСОБА_8 , спрямованими на заволодіння коштами ОСОБА_11 , як добросовісного набувача квартири, останній спричинено значну майнову шкоду в сумі 155 600 гривень, а ОСОБА_10 позбавлено права на майно, а саме квартири АДРЕСА_2 , що в грошовому еквіваленті становить 77 800 гривень.

У поданих на вирок суду першої інстанції апеляційних скаргах:

- прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_8 , оскаржує вирок через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченої, унаслідок м`якості. Вказує, що судом першої інстанції, при ухваленні вироку та призначенні ОСОБА_8 покарання, вказаних норм матеріального права дотримано не було, що стало наслідком застосування до останньої явно недостатніх заходів примусу, унаслідок їх м`якості. За відсутності належних підстав та достатнього обґрунтування, суд при засудженні ОСОБА_8 призначив їй недостатнє за ч. 3 ст. 190 КК України покарання. Наведені у оскаржуваному вироку такі обставини, як інформація про наявність у неї постійного місце проживання, сім`ї, офіційного працевлаштування, яка має на утриманні одну повнолітню дитину лише характеризують обвинувачену в загально соціальному плані, проте не характеризують її ставлення до вчиненого та не випливають на особливості конкретних злочинів і обставин їх вчинення, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення. Поза увагою суду залишилось також те, що обвинувачена вчинила тяжкий злочин, винуватість у вчиненому не визнала та не розкаялась, спричинені потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які в суді наполягали на призначені їй найсуворішого покарання збитки, у добровільному порядку не відшкодувала. Без належної оцінки суду залишились і наслідки протиправних дій обвинуваченої втрата потерпілою ОСОБА_11 . житла, придбаного нею для своїх трьох неповнолітніх дітей, пережиті багаторічні моральні страждання та позбавлення потерпілого ОСОБА_10 , належної йому у квартирі, придбаної за час шлюбу, на праві приватної власності, частки. У обвинуваченої яка, серед іншого, тривалий час перебувала у розшуку, відсутній осуд своєї протиправної поведінки, а також жаль та щире каяття з приводу вчиненого. Усе наведене вище, у своїй сукупності та взаємозв`язку, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку, яким обвинувачену ОСОБА_8 слід визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та призначити їй покарання у виді 5 років позбавлення волі;

- захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 вважає оскаржуваний ним вирок суду незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що обвинувачена до 2007 року перебувала у шлюбі із ОСОБА_10 , який її постійно бив, усіляко ображав. Між ними існувала домовленість, що йому залишається бізнес, гараж та три автомобілі, а їй квартира придбана нею за власні кошти, у якій колишній чоловік ніколи зареєстрований не був, і жодного відношення до її придбання не мав. У 2010 році він звернувся із позовом про визнання за ним права на частку у квартирі, який був задоволений судом, однак упродовж трьох років, таке своє майнове право, у встановленому законом порядку, не зареєстрував. Як потерпіла ОСОБА_11 , так і нотаріус, яка посвідчувала договір купівлі-продажу, були обізнаними із усіма цими обставини її сімейного життя. Вважає висунуте обвинувачення незрозумілим, а обвинувальний вирок таким, що ґрунтується виключно на припущеннях. З огляду на вартість квартири, визначеної договором купівлі-продажу, а також п. 2 Примітки до ст. 185 КК України, кваліфікація дій обвинуваченої за ч. 3 ст. 190 КК України є помилковою, як і посилання у пред`явленому обвинуваченні на висновок оціночно-будівельної експертизи № 8647 від 30 квітня 2020 року, де визначено імовірну вартість квартири. Вважає, що у діях обвинуваченої можливо наявні склади кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України або ст. 192 КК України, за вчинення кожного із яких, ОСОБА_8 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 України, або ж щодо неї мають бути застосовані положення Закону України «Про амністію у 2014 році». З огляду на те, що суд першої інстанції припустив нібито скоєння обвинуваченою тяжкого злочину, при вчиненні дій цивільно правового характеру та ухвалив суворий обвинувальний вирок на підставі не усунутих сумнівів та непроаналізованих доказів, які не лише не узгоджуються між собою, а й суперечать один одному, просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд матеріалів даного кримінального провадження у суді першої інстанції;

- представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 , не оспорюючи правильності кваліфікації дій обвинуваченої, оскаржує вирок через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що стало наслідком невірного вирішення цивільного позову та призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченої, унаслідок його м`якості. Вказує, що обговорюючи питання про вид та розмір покарання, судом першої інстанції не надано належної оцінки особі обвинуваченої, не враховано, що остання свою винуватість у вчиненому не визнала та не розкаялась, перед потерпілою не вибачилась, спричинену своїми неправомірними діями шкоду не відшкодувала, тоді як потерпілі наполягали на призначенні їй максимального розміру покарання у виді реального позбавлення волі. Не враховано судом і посткримінальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_8 , яка неодноразово, без поважних причин, ухилялась від явки до суду, оголошувалась у розшук, що спричинило затягування судового розгляду даного кримінального провадження. Не погоджується із частковим задоволенням заявленого потерпілою ОСОБА_11 цивільного позову в частині відшкодування їй спричиненої майнової та моральної шкоди. Приймаючи рішення про стягнення із обвинуваченої на користь потерпілої 36 734 гривень у відшкодування майнової шкоди, суд таке своє рішення мотивував тим, що загальний її розмір, який встановлений висновком експерта № 8647 від 30 квітня 2020 року становить 155 600 гривень, проте рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 грудня 2019 року із обвинуваченої на користь потерпілої вже стягнуто 118 866 гривень. Вважає, що такі висновки суду не відповідають правовій природі виниклих між обвинуваченою та потерпілою відносин, суперечать положенням чинного ЦК, і оскільки укладений між сторонами правочин визнаний недійсним, проте на його виконання було сплачено грошові кошти в розмірі 110 466, 30 гривень, тому у відповідності до ст. 216 ЦК України, у цьому конкретному випадку, підлягають застосуванню наслідки недійсного правочину шляхом стягнення на користь потерпілої, сплачених нею грошових коштів у вказаній сумі. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає до стягнення на користь потерпілої, судом не з достатньою повнотою ураховано ступінь пережитого нею душевного болю, приниження, безпорадності, стресу, погіршення психоемоційного стану, унаслідок утрати усіх збережень багатодітної сім`ї, а також тривалості усіх вказаних наслідків (майже 10 років). У зв`язку із цим, просить вирок суду в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання скасувати та ухвалити у цій частині новий вирок, яким призначити їй за ч. 3 ст. 190 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі. Цей же вирок суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_11 змінити. Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_8 155 600 гривень у відшкодування майнової шкоди, 300 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, а також 3 000 гривень процесуальних витрат на правничу допомогу;

- потерпілий ОСОБА_10 , не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 , оскаржує вирок через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що стало наслідком призначення їй покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченій, унаслідок його м`якості. Вважає, що судом не з достатньою повнотою ураховано те, що обвинувачена свою винуватість у вчиненому не визнала та не розкаялась, перед потерпілою вибачення не попросила. Під час судових засідань поводила себе зверхньо, спричинену своїми діями шкоду не відшкодувала. Без належної уваги суду залишилось і те, що ОСОБА_8 неодноразово та без поважних причин ухилялась від явки до суду, оголошувалась у розшук, що стало наслідком умисного затягування судового процесу та спричинення додаткових незручностей потерпілій стороні. У зв`язку із цим, просить вирок Луцького міськрайонного суду від 02 березня 2023 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного їй покарання у виді 4 років позбавлення волі скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити їй покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг, прокурора, який подану ним апеляцію підтримав, просив задовольнити, заперечивши апеляцію сторони захисту, потерпілої сторони, які подані ними апеляційні скарги підтримали, просили задовольнити, обвинуваченої та її захисника, які подали клопотання про закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

Пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За змістом норми, передбаченої ст. 49 КК України звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухиляється від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості.

У кримінальному провадженні № 463/5277/16-к Верховний Суд у постанові від 20 березня 2018 року наголосив, що статтею 49 КК України визначено матеріально-правові підстави та умови для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому застосування кримінально-правових норм здійснюється у межах кримінально-процесуальних відносин. Тобто застосування норм матеріального кримінального права можливе лише одночасно із застосуванням норм кримінального процесуального закону. Процесуальні аспекти звільнення від кримінальної відповідальності визначені у статтях 285-289 КПК України. Зокрема, частина 2 статті 285 КПК України зобов`язує суд роз`яснити особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, право на таке звільнення.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

До початку апеляційного розгляду матеріалів даного кримінального провадження, захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої за ч. 3 ст. 190 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_8 , заявлене її захисником клопотання в судовому засіданні підтримала, надавши, тим самим, згоду на її звільнення від кримінальної відповідальності на підставі спливу строків давності.

Частиною 1 ст. 49 КК України встановлено диференційовані строки давності, тривалість яких є пропорційною тяжкості кримінального правопорушення та суворості покарання.

Санкцією ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції Закону України № 270-VI від 15 квітня 2008 року, що діяла на час вчинення даного кримінального правопорушення (злочину)), було передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, що відносить його, у відповідності до положень ст. 12 КК України, до категорії тяжких.

За змістом приписів п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення тяжкого злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 10 років.

Згідно з правовим висновком щодо застосування норми права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року (провадження № 13-26кс22) у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого ч. 1 ст. 49 КК України, подовженого на період ухилення.

Матеріалами кримінального провадження стверджується, що вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України було закінчене 22 травня 2013 року.

У період з 04 листопада 2019 року до 09 липня 2020 року досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, у зв`язку із її перебуванням у розшуку, зупинялось (на період 8 місяців 5 днів).

Тобто, строк притягнення обвинуваченої ОСОБА_8 , до кримінальної відповідальності почав свій відлік 22 травня 2013 року та був продовжений з 22 травня 2023 року, на період її ухилення від слідства до 27 січня 2024 року.

У подальшому, строк давності не переривався, не зупинявся та відповідно, на момент звернення захисника ОСОБА_9 із відповідним клопотанням про звільнення обвинуваченої ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, закінчився.

Ураховуючи наведене та приймаючи до уваги що, на момент розгляду справи у апеляційному суді, закінчився строк давності, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а вирок суду підлягає скасуванню.

З урахуванням того, що провадження щодо ОСОБА_8 закрито за нереабілітуючих підстав, колегіє суддів роз`яснюється потерпілій ОСОБА_11 про право на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Клопотання захисника ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 березня 2023 року скасувати.

Звільнити обвинувачену ОСОБА_8 від відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: