Провадження №1-в/760/259/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня2024 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді - ОСОБА_1

за участі сторін та інших учасників провадження

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання провідного інспектора Солом`янського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в м.Києві та Київської області ОСОБА_4 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку призначеного засудженій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Провідний інспектора Солом`янського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в м. Києві та Київської області ОСОБА_4 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку призначеного засудженій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Водночас, як слідує із тексту клопотання, провідний інспектора Солом`янського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в м. Києві та Київської області ОСОБА_4 у прохальній частині клопотання просить суд на підставі ч. 2 ст. 78 КК України, ч. 2 ст. 166 КВК України, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 357 та п. 3 ч. 2 ст. 359 КПК України вирішити питання про скасування звільнення від відбування призначеного судом покарання з випробуванням і направлення засудженої для відбуття покарання призначеного вироком.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення подання заперечував. Зазначив, що клопотання провідного інспектора Солом`янського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в м. Києві та Київської області ОСОБА_4 містить неточності, також вказав, що до клопотання не надано жодного належного доказу на підтвердження факту ухиляння ОСОБА_5 від виконання банківських обов`язків, її не прийняття участі у вихованні дитини та позбавлення останньої батьківських прав. У зв`язку із зазначеним, просив суд у задоволенні клопотання відмовити.

Засуджена та представник органу пробації у судове засідання не з`явились. Про день, час та місце розгляду клопотання належним чином повідомлені.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали подання, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів подання вбачається, що вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 08.08.2024 ОСОБА_5 визнана винуватою у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Згідно ст. 79 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Вбачається, що 10.07.2024 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання провідного інспектора Солом`янського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в м. Києві та Київської області ОСОБА_4 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку призначеного засудженій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом із цим, як слідує із тексту клопотання, провідний інспектора Солом`янського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в м. Києві та Київської області ОСОБА_4 у прохальній частині клопотання просить суд на підставі ч. 2 ст. 78 КК України, ч. 2 ст. 166 КВК України, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 357 та п. 3 ч. 2 ст. 359 КПК України вирішити питання про скасування звільнення від відбування призначеного судом покарання з випробуванням і направлення засудженої для відбуття покарання призначеного вироком.

Судом досліджено особову справу №84/2024 з якої встановлено наступне.

Згідно анкети ОСОБА_5 від 03.04.2024 вбачається, що засуджена вказує, що вона проживає разом з мамою, бабусею та сином.

Відповідно до заяви ОСОБА_5 від 03.05.2024 остання просила дозволу на виїзд за межі України з 23.05.2024 по 03.06.2024 з мамою, з метою повернення сина додому.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указами Президента України №64/2022 від 24.02.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023 451/2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023 та №49/2024 від 05.02.2024 та від 06.05.2024 № 271/2024 затвердженими відповідно законами України №2402-ІХ від 24.02.2022, №2263-ІХ від 22.05.2022, №2500-IX від 15.08.2022, №2738-IX від 16.11.2022, №2915-IX від 07.02.2023, №3057-IX від 02.05.2023, №3275-IX від 27.07.2023, №3429-IX від 08.11.2023, №3564-IX від 06.02.2024, №3684-IX від 08.05.2024 в Україні діє правовий режим воєнного стану з 24.02.2022 до 11.08.2024.

Наразі тривають активні бойові дії, Російська Федерація наносить артилерійські, ракетні та бомбові удари по воєнних та цивільних об`єктах на всій території України, триває збройне протистояння у багатьох населених пунктах, що вочевидь створює небезпеку для всіх без виключення громадян.

Зазначені обставини у своїй сукупності, на переконання суду, свідчать про наявність об`єктивної небезпеки для всіх громадян, які проживають на території України.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 151 СК України встановлено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Частиною 1 ст. 79 КК України встановлено, що у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також за корупційні кримінальні правопорушення, кримінальні правопорушення, пов`язані з корупцією, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

Закон прямо не передбачає інших обмежень, крім зазначених вище, за наявності яких суд не може застосовувати звільнення від відбування покарання.

При вирішенні питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням жінок, які мають дітей віком до семи років, суду потрібно належним чином дослідити і оцінити всі обставини, які мають значення для справи. Суд має обґрунтувати можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.

Для застосування вказаної норми права законодавець визначив відповідні підстави, перші з яких містяться безпосередньо у ст. 79 КК України і стосуються певних ознак особи, а інші є оціночними та стосуються індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження, характеру дій винної особи, її способу життя тощо. Встановлення оціночних підстав є елементом реалізації дискреційних повноважень суду.

Також, для правильного застосування ст. 79 КК України суд має встановити не тільки факт наявності на утриманні жінки дитини віком до семи років, але й дати належну оцінку тяжкості та обсягу вчиненого суспільно небезпечного діяння, всім даним про особу засудженої, з`ясувати чи сприяє її спосіб життя забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до цілей Гаазької Конвенції її суть полягає в тому, що питання зміни місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час в інше місце, зокрема вивезення її до іншої держави не можуть вирішуватися одноосібно одним із батьків: дитина, вивезена без відома та без згоди іншого з батьків, має бути негайно повернута в державу свого постійного місця проживання, і лише після повернення дитини компетентний орган саме цієї держави має прийняти рішення про визначення місця проживання дитини та участь у її вихованні батьків.

Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Таким чином, періодичне не проживання дитини із матір`ю, а також періодичне проживання дитини із батьком, без факту позбавлення одного із батьків батьківських обов`язків відносно дитини, не може будь-ким довільно тлумачитися, як «ухилення одного із батьків від виховання дитини».

У матеріалах клопотання відсутні будь-які належні докази, що ОСОБА_5 ухиляється від виховання дитини, є такою, що позбавлена батьківських прав відносно сина, у зв`язку з чим, за таких обставин, суд вважає, що клопотання органу пробації не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 26 КВК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання провідного інспектора Солом`янського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в м. Києві та Київської області ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1