ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/3935/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/146/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
УХВАЛА

Іменем України

08 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження в режимі відеоконференціїзаапеляційними скаргами захисника, представника потерпілої, прокурора на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2023 року ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Харкова, громадянин України, який на час вчинення кримінального правопорушення працював на посаді старшого оперуповноваженого відділу протидії злочинам у сфері обігу товарів підакцизної групи управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС у Харківській області, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше не судимий,

засуджений зач. 1 ст. 286 КК України до штрафуу розмірі5000неоподатковуваних мінімумівдоходів громадян,що становить85 000(вісімдесятп`ять тисяч)грн 00коп.,з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Крім того, цим же рішенням суду розв`язаний цивільний позов, вирішена доляпроцесуальних витрат.

Згідно вироку,31.05.2021 ОСОБА_8 перебував на посаді старшого оперуповноваженого відділу протидії злочинам у сфері обігу товарів підакцизної групи управління боротьби з фінансовими злочинами Головного управління ДФС у Харківській області.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Таким чином, ОСОБА_8 станом на 31.05.2021, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» був працівником правоохоронного органу.

Відповідно до посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 01.03.2005 ГелашвіліВ.Г. допущений до керування транспортних засобів категорії «В», «С».

Надалі, 31 травня 2021 року приблизно 17 годин 00 хвилин, ОСОБА_8 , керуючі автомобілем «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 рухався по вул. Полтавський шлях від вул.Семінарської в напрямку вул. Євгена Котляра у м. Харкові, діючи всупереч вимогам «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, а саме п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а вразі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», та п. 18.4 «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», рухаючись по вказаній ділянці дороги, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не врахував дорожню обстановку та біля будинку АДРЕСА_2 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка вийшла на проїжджу частину та почала її перетинати по нерегульованому пішохідному переходу з право-наліво по ходу руху автомобіля.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14/531-А/21 від 30.09.2021, спричинено закритий крайовий перелом тіла грудини та закритий неускладнений перелом тіла 8-го грудного хребця, що належить до категорії ушкоджень середньої ступеню тяжкості.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-22/2800-ІТ від 09.02.2022, у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху. Технічна можливість запобігання даної події для водія автомобіля «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_8 , визначалась виконанням ним вимог п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху. В діях водія ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 18.1 та 18.4 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП.

В апеляційній скарзі представник потерпілої просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та призначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавлення права керувати транспортним засобом на 3 роки. Цивільний позов ОСОБА_11 задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 36959,62 грн. та 200 000 грн. моральної шкоди у відшкодування шкоди завданої злочином, та 27 000 грн. витрати на понесену правову допомогу.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_12 просить скасувати вирок, який постановлений з порушенням норм матеріального та процесуального права. Постановити виправдувальний вирок, яким визнати обвинуваченого ОСОБА_8 не винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначенням покарання, яке вочевидь не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок судом апеляційної інстанції, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подала письмове клопотання, в якому просить вирок скасувати, звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити у зв`язку із закінченням строків давності.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу обвинувачення та заперечував проти задоволення апеляції захисту, але не заперечував щодо закінчення строків давності, перевіривши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляції доводи, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно проаналізував всі докази в їх сукупності, зокрема за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення прийшов до вірного висновку винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Як вбачається з вироку суду обвинувачений в суді першої інстанції свою вину у вчинення інкримінуємого йому злочині не визнав, зазначав про безпідставність та недоведеність його обвинувачення.

Проте, не дивлячись на вищезазначену позицію обвинуваченого його вина у вчиненому повністю підтверджується дослідженими у суді та наведеними у вироку доказами.

Так, це підтверджується узгодженими між собою показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , експерта ОСОБА_14 , які останні надали безпосередньо в суді першої інстанції.

Крім того, встановлені фактичні дані, підтверджуються інформацією яка міститься в наступних документах:

- протоколі огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди від 31.05.2021, з план-схемою та фото таблицями;

- зберігальної розписки від 31.05.2021;

- копії посвідчення водія НОМЕР_3 , виданого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- листа КНП ХОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 12.08.2021;

- протоколі слідчого експерименту від 24.09.2021 з додатком-схемою;

- протоколі слідчого експерименту від 24.09.2021 з додатком-схемою;

- протоколі слідчого експерименту від 24.09.2021;

- копії наказу ГУ ДФС у Харківській області» від 20.09.2021 №257-о «Про звільнення ОСОБА_8 »;

- висновку експерта № 12-14/531-А/21 від 30.09.2021 року;

- висновку експерта № СЕ-19/121-22/2800-ІТ від 09.02.2022;

- висновку експерта № СЕ-19/121-22/2673-ІТ від 17.02.2022.

Отже всі вищенаведені докази не тільки не суперечать один одному, а навпаки узгоджуються та доповнюють один одного.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Звідси, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив та дослідив всі надані докази по справі і наведені у вироку, які не викликають сумніву у тому, що висновки суду підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що не визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального злочину - це обраний спосіб захисту для введення суду в оману та в подальшому уникнення справедливого покарання за вчинене.

Сторона захисту в апеляційній скарзі зазначає проте, що стороною обвинувачення не надано належних, допустимих та достовірних доказів щодо обвинувачення підзахисного.

Проте, ці твердження не знайшли свого підтвердження матеріалами провадження та спростовуються вищенаведеними дослідженими судом першої інстанції доказами, отриманими відповідно до приписів КПК України, та які судом, відповідно до положень ст.ст. 85, 86 КПК України, визнані належними та допустимими доказами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з ч. 4 ст. 12 КК України , нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строк давності обчислюються окремо за кожен злочин (ч. 3 ст. 49 КК України). Підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. ч. 2, 4 ст. 49 КК України), притягнення особи як обвинуваченого, згода особи на таке звільнення(ст. ст. 284 - 288 КК України).

Початком перебігу строків давності є день, коли злочин був вчинений. Закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Початком перебігу строку давності за яким є 31.05.2021- день вчинення злочину.

Оскільки санкцією ч. 1 ст. 286 КК України встановлене покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, вказаний злочин відноситься до категорії нетяжкого злочину, а тому з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за його вчинення становить 3 роки.

Отже, на час розгляду судом апеляційної інстанції кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України 31.05.2024закінчився строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Протягом цього строку обвинувачений не ухилявся від слідства та суду, згоден зі звільненням його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, вказаний строк, виходячи з наданих суду доказів та пояснень прокурора, не переривався, а тому колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, а саме в частині скасування вироку, звільнивши ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у випадку звільнення судом особи від кримінальної відповідальності кримінальне провадження закривається.

Виходячи зі змісту ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

За наведених обставин, кримінальне провадження стосовно обвинуваченого слід закрити у зв`язку з звільненням його від кримінальної відповідальності, скасувавши вирок суду та задовольнивши клопотання захисника обвинуваченого.

Таким чином, оскільки вимога щодо скасування вироку була присутня у всіх апеляційних скаргах то в цій частині усі скарги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. ст. 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.11.2023 року стосовно ОСОБА_8 скасувати, та закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді