ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/488/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/275/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч. 1 ст. 125 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2024 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

потерпілої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/275/24 за апеляційною скаргою прокурора Шумського відділу Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 21 травня 2024 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено йому за даною статтею 475 покарання, призначене за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 21 лютого 2024 року у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень 00 копійок ухвалено виконувати самостійно.

В порядку КПК україни вирішено питання про долю речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, в ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які 17 березня 2024 року близько 00 год. 30 хв., перебували на сходовій площадці до приміщенні житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , мав місце словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_6 виник протиправний умисел, спрямований на умисне завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

В подальшому, 17 березня 2024 року близько 00 год. 30 хв., ОСОБА_6 , реалізовуючи свій протиправний умисел, перебуваючи на сходовій площадці до приміщенні житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в ході словесного конфлікту із ОСОБА_8 , наблизився до останньої, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс один удар дерев`яною палицею в область голови ОСОБА_8 . Своїми умисними діями він спричинив потерпілій тілесне ушкодження у вигляді: забиття м`яких тканин тім`яної ділянки волосистої частини голови у вигляді набряку, яке за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання за цією статтею у виді 200 годин громадських робіт, на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань з урахуваннням вироку Шумського районного суду Тернопільської області від 15.04.2024 року та положень ч.1 ст.72 КК України призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 1 року 6 місяців 10 днів пробаційного нагляду. На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання призначеного за цим вироком повністю приєднати покарання за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 21.02.2024 та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 1 року 6 місяців 10 днів пробаційного нагляду та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., який відповідно до положень ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно. Покласти на ОСОБА_6 обовязки, передбачені п.п.1,2,3 ч.2 та п.4 ч.3 ст.59-1 КК України, а саме: періодично зявлятись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Вважає що суд при ухваленні вироку допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого через мякість.

В обгрунтування доводів апеляційної скраги посилається на те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України 17.03.2024, тобто після ухваленого щодо нього вироку Шумського районного суду від 21.02.2024 за ч.1 ст.126 КК України та до вироку Шумського районного суду від 15.04.2024 щодо нього за 390-1 КК України.

Однак, в порушення вимог ч.4 ст.70 КК України суд не застосував положень вказаної норми закону про кримінальну відповідальність та не врахував попередній вирок щодо обвинуваченого від 21.02.2024 за ч.1 ст.126 КК України та не призначив йому покарання за сукупністю злочинів.

Вказує на те, що всупереч вимогам ст.71 КК України суд фактично не визначив обвинуваченому остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком.

Вважає що суд при призначенні ОСОБА_6 покарання не врахував даних про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем проживання, є судимою особою та повторно вчинив кримінальне правопорушення стосовно своєї сестри.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляцію та просив її задовольнити з викладених у ній мотивів, обвинуваченого та потерпілу, які просили рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону судом першої інстанцій не було дотримано.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України однією з підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку є правильним, як і кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 125 КК України - умисне спричинення легких тілесних ушкоджень та не оскаржуються апеляційному порядку тому колегією суддів не перевіряються.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, вважає обґрунтованими доводи, викладені у апеляційній скарзі прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого унаслідок м`якості, з огляду на що вважає що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

За змістом ст. 50 КК України, яка визначає поняття покарання та його мету, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді 100 годин громадських робіт врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку, особу винного, його вік, сімейний стан, посередню характеристику, думку потерпілої, яка в судовому засіданні вказала, що примирилася з обвинуваченим, а також наявність обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують його покарання, суд відніс повне визнання вини, щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. До обставин, що обтяжують покарання, суд відніс вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Колегія суддів погоджується з видом обраного щодо ОСОБА_6 покарання , однак вважає що при визначенні його розміру суд не врахував те, що ОСОБА_6 є раніше судимою особою тому слід визначити його у максимальному розмірі, передбаченому ч.1ст.125 КК України.

Колегією суддів встановлено що не дивлячись на те, що місцевий суд врахував те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, предебачене ч.1 ст.125 КК України 17.03.2024 після ухваленого щодо нього вироку Шумського районного суду від 21.02.2024 за ч.1 ст.126 КК України, призначаючи йому покарання з застосуванням ст.71 КК України за сукупністю вироків він фактично не визначив ОСОБА_6 остаточного покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком.

Також судом апеляційної інстанції встановлено що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України 17.03.2024, тобто до постановлення вироку Шумського районного суду від 15.04.2024 за 390-1 КК України та місцевий суд в порушення вимог ч.4 ст.70 КК України суд не застосував положень вказаної норми закону про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до п.25 постанови Пленуму ВС від 24.10.2003 N 7 Про практику призначення судами кримінального покарння коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім

за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК ( 2341-14 ): спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Відповідно до вимог статей 413, 420 КПК неправильне застосування кримінального закону, тобто незастосування кримінального закону, який підлягає застосуванню є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалення нового вироку апеляційним судом на підставі вимог ст. 409 КПК України.

Ухвалюючи новий вирок, колегія суддів відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до кримінального проступку, особу винного, який є раніше судимою осбою, його вік, сімейний стан, посередню характеристику, думку потерпілої, яка в судовому засіданні вказала, що примирилася з обвинуваченим, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, зокрема до обставин, що пом`якшують покарання, відносить повне визнання вини, щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, обставиною, що його обтяжує визанє - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

За наведених обставин, колегія суддів вважає що обвинуваченому слід призначити покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт в максимальному розмірі, визначеному вказаноїнорми закону України про кримінальну відповідальність, яке буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України 17.03.2024 до постановлення вироку Шумського районного суду Тернопільської області від 15.04.2024 року за 390-1 КК України, згідно з яким йому призначено покарання у виді 1 року 6 місяців пробаційного нагляду з покладенням на нього у відповідності до вимог п.п.1,2,3 ч.2 та п.4 ч.3 ст. 59-1 КК України обовязків: періодично зявлятись до уповноваженого органу з питань пробації , повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого проживання або роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, виконувати заходи передбачені пробаційною програмою, колегія суддів вважає що на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань з урахуваннням вказаного вироку та положень ч.1 ст.72 КК України слід призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 1 року 6 місяців 10 днів пробаційного нагляду.

Крім того, суд апеляційної інстанції виходячи з того, що ОСОБА_6 вчинив цей злочин після постановлення щодо нього вироку Шумського районного суду від 21.02.2024 року, згідно з яким йому визначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 НМДГ, що становить 850 грн., у відповідності до положень ч.1 ст.71 КК України, згідно з якою, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, на яку хоча суд й зіслався, однак, фактично не визначив йому остаточного покарання за сукупністю вироків у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, колегія суддів вважає що на підставі ч.1 ст.71 КК України , з урахуванням ч.3 ст.72 КК України ОСОБА_6 до покарання призначеного за цим вироком слід повністю приєднати покарання за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 21.02.2024 за ч.1 ст.126 КК України, та визначити остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 1 року 6 місяців 10 днів пробаційного нагляду та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., який виконувати самостійно, а покласти на ОСОБА_6 обовязки, передбачені п.п.1,2,3 та п.4 ч.3 ст.59-1 КК України .

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_6 слід рахувати з моменту постановлення на облік уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в частині призначеного обвинуваченому покарання - скасуванню, з ухваленням судом апеляційної інстанції на підставі ст. 420 КПК України свого вироку.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Шумського районного суду Тернопільської області від 21 травня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання за даною статтею у виді 200(двохста) годин громадських робіт.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань з урахуваннням вироку Шумського районного суду Тернопільської області від 15.04.2024 року та положень ч.1 ст.72 КК України призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 1 (одного) року 6(шести) місяців 10(десяти) днів пробаційного нагляду.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, з урахуванням положень ч.3 ст.72 КК України до покарання призначеного за цим вироком повністю приєднати покарання за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 21.02.2024 та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 1 року 6 місяців 10 днів пробаційного нагляду та штрафу у розмірі 50(пятилесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850(вісімсот пятдесят) грн., які виконувати самостійно. Покласти на ОСОБА_6 обовязки, передбачені п.п.1,2,3 ч.2 та п.4 ч.3 ст.59-1 КК України, а саме: періодично зявлятись для реєстарації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомялти цей орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 у виді пробаційного нагляду рахувати з моменту постановлення на облік уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту постановлення і може бути оскаржений безпосередньо до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги протягом трьох місяців з дня його проголошення .

Головуючий

Судді