Справа № 739/898/24
Провадження № 1-кп/739/77/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження,відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000136 від 08.03.2024 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Лоска, Новгород-Сіверського району, Чернігівської області, маючий середню спеціальну освіту, тимчасово не працюючого, одруженого, на утриманні має шістьох неповнолітніх дітей, державних пільг та нагород не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

06 березня 2024, близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_4 знаходячись у приміщенні кухні житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому він проживає з дружиною та дітьми, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, з метою протиправного заподіяння тілесних ушкоджень своїй дружині ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в присутності малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , схопив правою рукою за кисть правої руки ОСОБА_5 та викрутив її руку, внаслідок чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді перелому дистального кінця правої променевої кістки зі зміщенням, які відповідно до висновку експерта № 55 від 18.03.2024 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS № 210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п.b ст.3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 згідно ст.ст.1,3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вчинив домашнє насильство у формі фізичного насильства.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме у нанесенні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого.

Прокурор у судовому засіданні просив суд при призначенні покарання врахувати тяжкість скоєння кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, характеризуючи дані обвинуваченого, щире каяття, обставини, що обтяжують покарання та надані підтверджуючі матеріали щодо вини обвинуваченого. На підставі чого просила визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.На підставі ст.75 КК України звільнити з іспитовим строком на один рік, з покладанням на обвинуваченого обов`язків передбачених ст. 76 КК України, з врахуванням того, що вчинено кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час допиту в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України визнав повністю, дав покази на підтвердження обставин скоєння кримінального правопорушення, а саме показав, що 06 березня 2024 року, близько 19 год. 00 хв., перебуваючи на кухні свого будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 він під час сварки викрутив руку своїй дружині ОСОБА_5 .. У вчиненому розкаюється, погодився з позицією прокурора щодо призначення йому покарання.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила покази чоловіка та також показала, що 06 березня 2024 року, ввечері, перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 між нею та її чоловіком - ОСОБА_4 , виникла сварка, в ході якої чоловік викрутив (заламав) їй рук, в результаті чого виник перелом кістки руки. Чоловіка вона пробачила, просить суворо не карати, так як раніше він ніколи фізичне насильство не проявляв, а вказані ушкодження на її думку утворилися «випадково».

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніви у добровільності його позиції у суду відсутні. Окрім того, учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи пояснення обвинуваченого, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушенням знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. Так, обвинувачений дав чіткі та послідовні пояснення стосовно обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, вказуючи на спосіб, мотив їх вчинення. Надані обвинуваченим пояснення повністю узгоджуються зі встановленими судом фактичними обставинами справи.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілу, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме у заподіяні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілої.

Оскільки ОСОБА_4 заподіяв умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілій ОСОБА_5 , то суд його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому кримінальному правопорушенні є щире каяття.

Обставини, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого є вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини та вчинення кримінального правопорушення щодо дружини з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисне кримінальне правопорушення щодо здоров`я потерпілої ОСОБА_5 , в порушення засад Конституції України, третя стаття якої передбачає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого санкцією ч.1 ст.122 КК України, передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, його наслідки, які не є тяжкими, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його вік та стан здоров`я, перебування на утриманні шістьох неповнолітніх дітей, пом`якшуючу покарання обставину та обставини, що обтяжують покарання, думку потерпілої, надану Новгород-Сіверським РС №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області досудову доповідь про ОСОБА_4 , з якої вбачається, середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим та можливість призначити йому покарання без ізоляції від суспільства, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 призначити покарання у виді обмеження волі на строк в межах санкції ч.1 ст. 122 КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене.

Разом з тим, суд також вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, із застосуванням приписів ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України протягом іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та відповідно до п.п. 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України додатково покласти обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, оскільки вчинено кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством.

Призначене судом покарання є необхідним і достатнім заходом примусу для перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідає тяжкості вчиненого ним правопорушення, сприятиме дотриманню обвинуваченим правослухняної поведінки у майбутньому.

Крім цього, на переконання суду, призначене покарання забезпечує дотримання балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався. Підстави для обрання запобіжного заходу відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.12, ч.1 ст.122 КК України, ст.ст. 369-371,373-374,381-382, 394 КПК України, суд-

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеженням волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 1 (один) рік.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1, пунктів 2, 4 частини 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, однак відповідно до ч.2 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя: ОСОБА_1