Справа №588/1094/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/909/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Державна зрада
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у режимі відеоконференції у залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 лютого 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Охтирського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 436-2 КК України.

У рамках даного кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який закінчується 12 лютого 2024 року, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ст. ч. 1 177 КПК України, існують та не зменшилися і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останнього.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.02.2024, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, обчислюючи строк тримання під вартою з 30.01.2024 до 24 год. 29.03.2024.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.02.2024 та ухвалити нове рішення, яким відмовити прокурору в продовженні запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення не ґрунтується на досліджених доказах. Так, відповідно показам допитаних свідків, які спілкувалися з обвинуваченим, можливо дійти висновку, що ОСОБА_7 в час окупації м. Тростянець намагався допомогти населенню, вживаючи усіх заходів, які міг, у тому числі розмовляв з військовими.

Окрім цього стороною обвинувачення не доведено належними доказами, що обвинувачений надавав допомогу окупаційним військам ЗС РФ щодо забезпечення їх продуктами харчування, зокрема, що неодноразово привозив їм хліб, який випікався для потреб цивільного населення.

Досліджений в судовому засіданні відеозапис доводить, що 07 березня 2022 року неподалік магазину «Тростінка» місцеве населення збиралося з метою повернення в місто влади, тому ніякої зміни влади не планувалося.

Щодо існування ризику переховування обвинуваченого від суду, то апелянт зауважує, що ОСОБА_7 не має такого наміру та своєю поведінкою на стадії досудового розслідування довів, що може виконувати покладені на нього обов`язки.

Також захисник зауважує про те, що допитані свідки мають залегендовані данні, тому ризик незаконного впливу на останніх не існує. При цьому свідки не повідомляли суд, щодо спроб зі сторони ОСОБА_7 незаконно впливати на них і що вони його остерігаються.

Ризик вчинення обвинуваченим інше кримінальне правопорушення чи продовження вчиняти кримінальні правопорушення, жодним доказом не підтверджено стороною обвинувачення.

Апелянт просить колегію суддів врахувати те, що обвинувачений ОСОБА_7 утримується під вартою тривалий проміжок часу, а пред`явлене йому обвинувачення не обґрунтоване. Останній характеризується позитивно, має неповнолітню дитину та батьків.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка щодо задоволення апеляційної скарги - заперечувала, просила ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Враховуючи, що на спростування доводів захисника ОСОБА_8 , про те що повний текст оскаржуваної ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 лютого 2024 року отримано ним через електронний суд лише 06 лютого 2024 року, матеріали, що надійшли для апеляційного розгляду, доказів не містять, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення був пропущений апелянтом із поважних причин і підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , то колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 436-2 КК України, про продовження останньому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а саме, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні зокрема тяжкого та особливо тяжких злочинів, пов`язаних з посягання на територіальну цілісність та недоторканість України та державну зраду в умовах воєнного стану, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років, а також довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, а отже обвинувачений може переховуватися від суду. Крім того в даному кримінальному провадженні залишаються не допитаними свідки, таким чином існує ризик незаконного впливу на свідків з метою надання останніми бажаних для обвинуваченого показів. Також заважаючи на те, що злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 спрямовані на шкоду державі, на якій запроваджено воєнний стан, останній може продовжити злочинну діяльність, у тому числі з метою уникнення від відповідальності.

Відповідно, висновок суду про те, що неможливо запобігти ризикам, які існували на час обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме переховування останнього від суду, незаконний вплив на свідків, з метою зміни їх свідчення, вчинення іншого кримінального правопорушення, шляхом застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, є вмотивованим і з таким висновком погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими, тобто останній становить небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 є виправданим.

Вище вказане, підтверджує існування ризику переховування обвинуваченого від суду, у разі звільненні його з-під варти. Також необхідно враховувати, що в умовах воєнного стану питання щодо забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого набуває особливого значення, оскільки здійснення правосуддя в особливих умовах ускладнюється наявністю певних перешкод, які не існують у мирний час та вимагає від учасників судового розгляду відноситись до виконання своїх обов`язків, та реалізації наданих прав з більшою відповідальністю і зобов`язує суд діяти більш ефективно та організовано.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів не погоджується із доводами сторони захисту про недоведеність органом досудового розслідування вищевказаного ризику та вважає їх такими, що спростовуються наданими апеляційному суду матеріалами провадження.

Крім того, суд наголошує, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.111 КПК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України, а саме - тримання під вартою (ч. 6 ст. 176 КПК України).

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілих та свідків, та дослідження їх судом.

Так, всі заявлені стороною обвинувачення свідки судом першої інстанції не допитані, тому є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до обвинуваченого альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на свідків з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєні злочини.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов вірного висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому строк дії запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки доводами клопотання доведена неможливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження не було здобуто доказів, за яких можливо було б дійти висновку про незаконність прийнятого судом рішення та відсутність підстав для скасування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

У даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу. При цьому, в оскаржуваній ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику обвинуваченого ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 лютого 2024 року.

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 лютого 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4