Провадження № 1-кп/638/1725/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

перекладача ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженню № 0000463 від 29.03.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, уродженця м. Людиново Калузької області РФ, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України,-

встановив:

22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

Так, 24 лютого 2022 року о 05:00 годині, за наказом Президента Російської Федерації ОСОБА_7 , Російська Федерація незаконно вторглась на територію України та здійснила збройний напад, застосовуючи Збройні Сили РФ та Федеральну службу військ національної гвардії Російської Федерації.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було неодноразово продовжено та який триває до теперішнього часу.

Так, встановлено, що 09.05.2024 о 16 год. 57 хв., до громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який використовує обліковий запис « ОСОБА_6 » із номером мобільного телефону « НОМЕР_1 » у застосунку «Telegram», звернувся у вказаному застосунку абонент із обліковим записом « ОСОБА_9 », із пропозицією щодо надання інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, із можливістю їх ідентифікації на місцевості, та яка не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами.

Цього ж дня, ОСОБА_6 надав свою добровільну згоду на вказану пропозицію особи, що використовує обліковий запис « ОСОБА_9 », повідомивши про це письмово у застосунку «Telegram».

У подальшому, в період з 09.05.2024 по 15.05.2024, більш точу дату та час не встановлено, перебуваючи на території м. Харкова, більш точне місце не встановлено, у ОСОБА_6 , виник кримінальний протиправний умисел, направлений на поширення в умовах воєнного стану інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, із можливістю їх ідентифікації на місцевості, та яка не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами.

Реалізуючи вказаний кримінальний протиправний умисел, ОСОБА_6 , у період з 09.05.2024 по 15.05.2024, більш точу дату та час не встановлено, діючи умисно, здійснив збір інформації на території м. Харкова про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, із можливістю їх ідентифікації на місцевості, та яка не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, а саме місця розташування військовослужбовців ЗС України за адресою: АДРЕСА_3 .

Далі, в період часу з 10 год 21 хв. по 14 год. 10 хв. 15 травня 2024 року ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи обліковий запис « ОСОБА_6 » із номером мобільного телефону « НОМЕР_1 » у застосунку «Telegram», здійснив поширення зібраної інформації, а саме місця розташування військовослужбовців ЗС України за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом направлення повідомлень у застосунку «Telegram» абоненту із обліковим записом « ОСОБА_9 ».

Відповідно до відомостей військової частини НОМЕР_2

Міністерства оборони України № 0501/5/1/1090 від 27.05.2024 в районі прилеглої території за адресою АДРЕСА_3 , у період з 14.05.2024 по 16.05.2024 перебували та здійснювали переміщення особовий склад та військова/спеціальна техніка, що задіяна для виконання завдань по відсічі збройної агресії Російської Федерації.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 114-2 КК України, а саме: поширення інформації про розташування Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, із можливістю їх ідентифікації на місцевості, яка не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану.

16 липня 2024 року між прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_10 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000463 від 29.03.2024, та обвинуваченим ОСОБА_6 було укладено угоду про визнання винуватості, додержуючись наступних умов.

Згідно з угодою про визнання винуватості ОСОБА_6 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, сприяв встановленню обставин, що мають значення для даного кримінального провадження. Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 114-2 КК України, у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Крім того, прокурор та обвинувачений ОСОБА_6 визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.

У судовому засіданні сторони кримінального провадження просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд дійшов висновку про затвердження угоди про визнання винуватості, з огляду на таке.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Відповідно до ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

У судовому засіданні, перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості судом з`ясовано у обвинуваченого питання, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, та обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винуватим, зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, крім того розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, згоден з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні даної угоди.

Суд заслухав доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_6 під час кримінального провадження не подавав.

Суд перевірив угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, і встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 114-2 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_6 визнає себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, що в силу вимог ч. 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_6 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання є можливими для виконання.

З огляду на викладене, суд вбачає наявність підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, та затвердження угоди про визнання винуватості.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.

При дослідженні особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Російської Федерації, уродженець

м. Людиново Калузької області РФ, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий. Впродовж останніх 5 років за медичною допомогою до КНП «МПНД №3» ХМР не звертався, на диспансерному(профілактичному) обліку не перебуває. За місцем мешкання характеризується задовільно.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд визнає щире каяття та активе сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Суд дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, та приходить до висновку про призначення покарання ОСОБА_6 узгодженого сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. Суд вважає, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України дане покарання буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Процесуальні витрати по справі - відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 , до набранням вироком законної сили та направлення його для подальшого відбуття покарання, суд вважає за доцільне залишити без змін - тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374, 376, 473-475, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд-

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 16 липня 2024 року між прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили залишити без змін - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту обрання запобіжного заходу, тобто з 27 червня 2024 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту обрання запобіжного заходу - з 27 червня 2024 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 02 липня 2024 року, на тимчасово вилучене під час проведення 27 червня 2024 року обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 , у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , майно, а саме:

- мобільний телефони марки «Motto» модель «moto g 13», ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 із номером телефону НОМЕР_1 ;

- жорсткий диск «Seagate» 320 Gb, s/n 9VM42H1Y.

Речовий доказ: мобільний телефони марки «Motto» модель «moto g 13», ІМЕІ НОМЕР_3 , НОМЕР_4 із номером телефону НОМЕР_1 , на підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України - конфіскувати у власність держави.

Речовий доказ: жорсткий диск «Seagate» 320 Gb, s/n 9VM42H1Y - повернути власнику.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим, про визнання винуватості може бути оскаржений:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладання угоди;

прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1