Справа №212/5432/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області , у режимі відеоконфернеції, обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості від 28 травня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000111 від 01.02.2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Теребовля Тернопільської області, громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина - 2007 р.н., не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який на час скоєння кримінального правопорушення зарахований у розпоряджання командира військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурори Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6

встановив:

ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, будучи зарахованим у розпоряджання командира військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , у військовому званні «солдат» діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах воєнного стану, з метою тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, мотивуючи це небажанням їх виконувати та приймати участь у бойових діях на певний період, 16.09.2023 року повідомив командуванню військової частини завідомо неправдиві відомості щодо поважності причин відсутності на військовій службі, а саме щодо продовження знаходження останнього на лікуванні і найближчими часом планує повернутись до місця проходження служби для подальшого виконання обов`язків військової служби, тобто діючи шляхом обману, ухилявся від військової служби до 22.09.2023, Вільний час, що з`явився у зв`язку з цим, солдат ОСОБА_3 - використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

22.09.2023 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, прибув до пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , з щирим каяттям у скоєному, повідомив про себе та вчинюваний злочин, чим припинив вчиняти кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 409 КК України, а саме ухилятися від військової служби шляхом іншого обману, вчинюваного в умовах воєнного стану. При цьому, будь-яких підтверджуючих документів щодо поважності причин відсутності на службі солдат ОСОБА_3 командуванню частини НОМЕР_1 не надав.

Досудовим розслідуванням дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 4 ст. 409 КК України за ознаками ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, вчинене в умовах воєнного стану.

На підставі ч. 1 ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України, у судовому засіданні прокурор заявив клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості від 28 травня 2024 року, укладеної між прокурором Криворізької спеціальзованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , якому на підставі ст.ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та ОСОБА_3 , який є обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, за участю захисника ОСОБА_6 .

Виходячи із змісту даної угоди, сторони виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 4 ст. 409 КК України, яка ніким не оспорюється, зазначили істотні обставини для даного кримінального правопорушення, ОСОБА_3 повністю визнає свою винуватість у зазначених діяннях і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі обвинувального акту у судовому провадженні.

Згідно угоди, сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 409 КК України, з застосуванням ч.1 ст.69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2(два) роки. На підставі ч.1 ст. 58 КК України сторони погоджуються замість призначеного покарання у виді 2 років позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахуванням в дохід держави 20 (двадцять) відсотків із суми грошового забезпечення.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ст. 473, ч. 4 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України, які йому були роз`яснені судом в ході підготовчого судового засідання.

Також, в підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою вину за ч. 4 ст. 409 КК України та надав суду згоду на призначення узгодженого сторонами угоди покарання.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні також просила затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор ОСОБА_5 вважав за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості з огляду на наявність правових підстав для цього і відповідність угоди вимогам закону.

Враховуючи наведене, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт, перевіривши угоду про визнання винуватості, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 469, ст. 472 КПК України, з`ясувавши у обвинуваченого, що він розуміє викладені в ч. 4 ст. 474 КПК України обставини, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, переконавшись, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, правильності правової кваліфікації злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 409 КК України за ознаками ухилення військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом іншого обману, вчинене в умовах воєнного стану, суд вважає за необхідне затвердити угоду про визнання винуватості.

Підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості суд не вбачає.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Керуючись ст. ст. 314-316, 472, 474, 475 КПК України, суд, -

ухвалив:

Угоду про визнання винуватості від 28 травня 2024 року, укладену між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000111 від 01.02.2024 - затвердити.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України і призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 28 травня 2024 року покарання за ч. 4 ст. 409 КК України, ст.69 ч.1 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 58 КК України ОСОБА_3 замість призначеного покарання у виді 2 (два) роки позбавлення волі, призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахуванням в дохід держави Україна 20 (двадцять) відсотків із суми грошового забезпечення.

Матеріали досудового розслідування кримінального провадження залишити при обвинувальному акті.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з моменту його проголошення прокурором та обвинуваченим виключно з підстав призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене, ухвалення вироку без згоди обвинуваченого на призначення покарання, не роз`яснення наслідків укладення угоди. Прокурором вирок може бути оскаржений виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

В умовах дії воєнного стану проголошена резолютивна частина вироку 29 липня 2024 року у порядку ст.615-15 КПК України.

Суддя ОСОБА_1