"15" липня 2024 р. Справа № 363/3274/24
УХВАЛА

Іменем України

15 липня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі колегії суддів: головуючої - судді ОСОБА_1 , членів колегії: судді ОСОБА_2 , судді ОСОБА_3 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі судових засідань у м. Вишгороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 25.06.2024 року №0000580, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біла Церква, Київської області, громадянки України, що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК України,-

УСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвалою суду від 02.07.2024 року призначене підготовче судове засідання по вказаному кримінальному провадженню, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111 ч. 2 КК України у складі колегії суддів: головуючої судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 14 год. 30 хв. дня 15.07.2024 року.

15.07.2024 року прокурором подано клопотання про продовження строку дії обраного запобіжного заходу щодо обвинуваченої у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк 60 днів. Так, в обґрунтування клопотання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченій прокурором зазначено, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 , обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину та усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує в разі визнання її винною, може вчинити дії, спрямовані на переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Не виключається і можливість, на думку прокурора, переховування ОСОБА_7 від суду на тимчасово неконтрольованих територіях України. Також, на теперішній час не встановлені всі спільники ОСОБА_7 , яким вона може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі їй під час проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб. Прокурор зазначив, що враховуючи підтримку ОСОБА_7 протиправної діяльності російських окупаційних військ, в разі загострення воєнних дій на території України, існує ймовірність її сприяння представникам рф в проведенні підривної діяльності на шкоду державній безпеці України та перешкоджанню провадженню іншим чином. Прокурор вважає, що обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, в якому вона обвинувачується, оскільки її метою є надання представникам рф інформації щодо розташування ЗС України, встановлено, що вона планувала продовжити надавати відомості на шкоду держави, але в теперішній час така передача інформації припинилася, а відтак є підстави вважати, що обвинувачена, розуміючи, що представники рф можуть забезпечити її переховування на території рф, або на тимчасово окупованій території України, буде вважати, що єдиним способом уникнути відповідальності за вчинення протиправних дій, є доведення своїх злочинних намірів до кінця, продовжить кримінальне правопорушення у якому обвинувачується та вчинить інші протиправні дії, необхідні для передання представникам рф необхідної інформації.

Прокурор вважав, що саме такий запобіжний захід забезпечить належне виконання обов`язків обвинуваченою, а також просив, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України не визначати розмір застави та врахувати положення ч. 6 ст. 176 КК України щодо неможливості застосуванні інших, більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачена та її захисник проти задоволення клопотання прокурора заперечували. Захисник зазначив, що прокурором не доведено: наявності обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 111 КК України; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказував прокурор та, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним прокурором у клопотанні, а відтак просив суд змінити обраний обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, у вигляді домашнього арешту за місцем її реєстрації та проживання, поклавши на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України. Також обвинувачена та захисник, посилаючись на рішення Конституційного суду України, в разі неможливості заміні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, просили суд застосувати ОСОБА_7 заставу, як більш м`який запобіжний захід.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про продовження строку дії, обраного ОСОБА_7 раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника про заміну обвинуваченій запобіжного заходу на більш м`який, суд зазначає наступне:

Так, відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченої. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. ст. 131, 176 вказаного Кодексу - запобіжні заходи, в тому числі і тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частина 1 ст. 183 КПК України вказує на те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 6 та ч. 8 ст. 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, випливає зі змісту ч. 2 п. 4 ст. 183 КПК України.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.04.2024 року ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який був продовжений в ході досудового розслідування - ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18.06.2024 року, при цьому строк обраного запобіжного заходу спливає 25.07.2024 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За правовими позиціями ЕСПЛ ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого, тобто ризиком, у контексті кримінального провадження, є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню, судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд, ретельно вислухавши позицію сторін кримінального провадження та дослідивши подані прокурором та захисником клопотання вважає, що на момент їх розгляду прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити те, у якому ОСОБА_7 обвинувачується. На підтвердження зазначених ризиків, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, свідчить: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченої; міцність її соціальних зв`язків в місці постійного проживання, її репутацію, майновий стан, відсутність судимості.

Також, суд погоджується з доводами прокурора про те, що враховуючи можливість призначення покарання за особливо тяжкий злочин, обвинувачена може вчиняти заходи по перешкоджанню здійснення швидкого та об`єктивного судового розгляду, є можливість, переховування ОСОБА_7 від суду. Дійсно, оскільки на теперішній час не встановлені всі співучасники ОСОБА_7 , яким вона може повідомити про факт виявлення злочинної діяльності та обставини, які стали відомі їй під час проведення досудового розслідування, це може призвести до неможливості притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб (оскільки матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 111 КК України виділені постановою від 25.06.2024 року в окреме провадження). Продовжує існувати ймовірність сприяння обвинуваченою представникам рф в проведенні підривної діяльності на шкоду державній безпеці України та перешкоджанню провадженню іншим чином, а відтак обвинувачена дійсно розуміючи, що представники рф можуть забезпечити її переховування на території рф, або на тимчасово окупованій території України, може продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується та/або вчинить інші протиправні дії, необхідні для передання представникам рф необхідної інформації.

З урахуванням наведеного, а саме - наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обставин кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченої, суд вважає, що на даний час, існують підстави для продовження строку дії, обраного раніше запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, не встановлено будь-яких даних щодо неможливості перебування обвинуваченої ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора та щодо неможливості в отриманні нею відповідної медичної допомоги в умовах медичної частини, в разі її потреби.

Також, суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України - під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених в тому числі і ст. 111 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті (тримання під вартою).

З огляду на приписи ст. 131, ч. 1 та 3 ст. 176, ст. 177, ч. 1 ст. 183 Кодексу - запобіжні заходи у кримінальному провадженні використовують для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим серед таких запобіжних заходів, як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, оскільки під час його застосування особу позбавляють свободи. Водночас такий запобіжний захід порівняно з указаними більш м`якими запобіжними заходами за певних умов може стати єдиним дійсно дієвим й обґрунтованим запобіжним заходом для виконання завдань кримінального провадження, зокрема, в умовах воєнного стану, коли забезпечення правопорядку в державі ускладнено, а масові загрози життю і здоров`ю людей, іншим їхнім засадничим правам і свободам надвисокі. За таких умов без тримання особи під вартою, особливо якщо така потреба зумовлена тяжкістю й характером злочину, у якому обвинувачують особу, наявністю ризиків, визначених ст. 177 Кодексу, практично неможливо буде забезпечити виконання цією особою процесуальних обов`язків, запобігти її спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, іншій неналежній процесуальній поведінці, що перешкоджатиме здійсненню кримінального провадження або й зовсім унеможливить його й створюватиме у зв`язку із цим загрози низці публічних інтересів.

Застосування за ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, яку обвинувачують у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, громадської безпеки, миру, безпеки, людства та міжнародного правопорядку, за наявності ризиків, визначених ст. 177 Кодексу, є потрібним засобом для забезпечення ефективності розслідування цих злочинів і виконання завдань кримінального провадження в умовах воєнного стану, що обумовлено потребою посиленого захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України.

Виходячи зі змісту приписів ст. ст. 3, 8, ч.1 ч. 2 ст. 29, ч. 1 ст. 55, 62, 64 Конституції України Конституційний Суд України вважає, що відповідно до вказаних приписів Кодексу під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ч. 6 ст. 176 Кодексу є можливість, за певних підстав та обставин, визначених ст. ст. 177, 178 Кодексу, застосувати заставу як більш м`який запобіжний захід. Отже, за ч. 6 ст. 176 Кодексу запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не визначено як безальтернативний винятковий запобіжний захід (рішення Конституційного Суду України від 19.06.2024 року за №7-р(ІІ)2024).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України - суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Так, ч. 4 вказаної статті зазначає, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченому в тому числі і ст. 111 КК України.

З урахуванням досліджених доводів сторін, обставин кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченій, суд вважає, що запобігти ризикам, що продовжують існувати і забезпечити можливість судового розгляду кримінального провадження може виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без права внесення застави, а відтак клопотання сторони захисту з підстав та мотивів наведених вище задоволенню не підлягає.

Стаття 197 КПК України зазначає, що строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Оскільки закінчити розгляд справи до встановленого, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18.06.2024 року строку, не є можливим з причин, що не залежать від суду, тому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченій підлягає продовженню на строк 60 днів, тобто по 12.09.2024 року включно.

Розглядаючи клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 01.05.2024 року на нерухоме майно, суд виходить з наступного:

Так, прокурор проти зазначеного клопотання категорично заперечував, посилаючись на те, що санкція статті, за якою обвинувачується ОСОБА_7 передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна і саме з цією метою, ухвалою слідчого судді 01.05.2024 року було накладено арешт на нерухоме майно, оскільки судовий розгляд цієї справи судом ще не розпочинався то і підстав для скасування арешту він не вбачає.

Судом встановлено, що дійсно ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 01.05.2024 року накладено арешт на нерухоме майно: будинок, загальною площею 118,3 кв. м., розташований в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,1507 га кадастровий номер: :01:005:0019; квартиру, загальною площею 37,4 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 із забороною розпорядження зазначеним вище майном ОСОБА_7 та будь-яким іншим особам, а також вчинення дій щодо відчуження вказаного майна. Зі змісту вказаної ухвали слідує, що мета накладення арешту в даному випадку є забезпечення можливої конфіскації майна, оскільки санкція ч. 2 ст. 111 КК України, у вчиненні якого підозрювалася ОСОБА_7 передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Частина 3 ст. 315 КПК України передбачає, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження дійсно має право зокрема скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, яким, відповідно до ст. 131 ч. 2 п. 7 КПК України, є арешт майна.

При розгляді таких клопотань суд повинен додержуватися правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Так, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, зокрема обвинувачений, його захисник, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, дійсно мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час судового провадження розглядається судом. При цьому а решт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням зокрема обвинуваченого, захисника, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Захисник обвинуваченої, звертаючись до суду з цим клопотанням під час підготовчого судового засідання, посилався на ч. 1 ст. 174 КПК України, а саме на те, що обвинувачена та захисник, не були присутні при розгляді питання про арешт майна, а відтак мають право заявити клопотання про його скасування повністю, захисник зазначав, що описова частина клопотання слідчого, погодженого прокурором про арешт майна, фактично тотожна описовій частині ухвали слідчого судді, інших доводів заявлене клопотання не містить.

Оскільки захисником обвинуваченої в заявленому клопотанні не доведено ані того, що в подальшому застосування накладеного арешту на нерухоме майно обвинуваченої відпала потреба, ані того, що вказаний арешт накладено необґрунтовано, тобто жодної із альтернативних підстав для його скасування на цьому етапі, суд вважає клопотання таким, яке задоволенню не підлягає. При цьому звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту буде вирішуватися одночасно з ухваленням судового рішення, яким буде закінчено судовий розгляд.

Крім того, під час підготовчого судового засідання прокурор вважав за необхідне призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, зазначив, що справа підсудна Вишгородському районному суду Київської області, підстав для її зупинення чи закриття немає, обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України, підстав для повернення обвинувального акту не вбачається.

Обвинувачена ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 проти призначення справи до розгляду не заперечували.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, приходить до наступних висновків:

Провадження за обвинувальним актом підсудне Вишгородському районному суду Київської області. Обвинувальний акт відносно обвинуваченої складений у відповідності з вимогами КПК України і поверненню прокурору не підлягає. Підстав для закриття кримінального провадження немає. Порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення кримінального провадження до судового розгляду відсутні.

Відтак, суд приходить до висновку про необхідність призначення кримінального провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_7 до судового розгляду.

Судовий розгляд з урахуванням принципу гласності та відкритості слід проводити відкрито, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України обмеження щодо цього відсутні.

Відповідно до ст. 316 КПК України, після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду, який має бути призначений не пізніше десяти днів після постановлення ухвали про його призначення.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 315, 316, 391 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні за №0000580 від 25.06.2024 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК України, у судовому засіданні в приміщенні Вишгородського районного суду на 14 годину 00 хвилин 25.07.2024 року.

Розгляд кримінального провадження здійснювати у складі колегії суддів у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання викликати учасників судового провадження.Розгляд справи проводити за участі прокурора.

Клопотання прокурора першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки ОСОБА_5 - про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто по 12.09.2024 року включно та, утримувати її у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Ухвала в частині продовження строку дії обраного щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою діє по 12.09.2024 року включно.

В задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу та скасування арешту на майно відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченими, їх захисниками, прокурором, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання та судовий розгляд у суді першої інстанції.

Повний текст ухвали оголошено 17.07.2024 року о 13 год. 50 хв.

Колегія суддів:

Головуюча суддя ОСОБА_1 .

Члени колегії: суддя ОСОБА_2

суддя ОСОБА_3