Справа № 487/6253/24
Провадження № 1-кс/487/4086/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва клопотання слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 12.07.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001693, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України,

УСТАНОВИВ:

Слідчий Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням, погодженим прокурором, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 12.07.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001693, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України. Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні кримінального правопорушення в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами. Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Зазначений ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за ч. 3 ст. 201-2 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років. У зв`язку з чим, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 може переховуватись від органу досудового розслідування та як наслідок, уникнути настання кримінальної відповідальності за скоєний злочин. Знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Зазначений ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України та обґрунтовується тим, що на даний час не встановлене місцезнаходження грошових коштів в сумі 200 доларів США, одержаних ОСОБА_5 у вигляді задатку за продаж товарів гуманітарної допомоги - транспортних засобів. У випадку обрання підозрюваному ОСОБА_5 будь-якого іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, останній сховає, знищить чи спотворить вищевказані грошові кошти, які є речовими доказами у кримінальному провадженні та які потрібно відшукати і вилучити під час слідства шляхом проведення слідчих (розшукових) дій. Незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному проваджені. Зазначений ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та обґрунтовується тим, що не маючи обмежень у пересуванні, ОСОБА_5 буде мати можливість схиляти свідка ОСОБА_7 та інших свідків, яким відомі обставини зазначеного кримінального правопорушення, до дачі завідомо неправдивих показів, які виправдовують його, чим перешкоджати встановленню істини у провадженні, чи взагалі схиляти до відмови давати свідчення, а також інших свідків, зокрема свого знайомого гр. ОСОБА_8 , які дотепер не допитані, але підлягають допиту за обставинами кримінального провадження, які йому достовірно відомі. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Зазначений ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України та обґрунтовується тим, що на даний час не проведено всіх необхідних і можливих слідчих дій з метою отримання доказів вини ОСОБА_5 . По кримінальному провадженню проводяться слідчі та процесуальні дії, спрямовані на виявлення і документування інших кримінальних правопорушень скоєних ОСОБА_5 за фактами продажу товарів (предметів) гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку. Знаходячись на свободі ОСОБА_5 , дізнавшись від органу досудового розслідування про здобуті в ході слідства докази на обґрунтованість його підозри та виявлені під час слідства обставини кримінального правопорушення, наявні у наданих йому додатках до клопотання про обрання запобіжного заходу, може вживати заходи до перешкоджання об`єктивності досудового розслідування. Може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Зазначений ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та обґрунтовується тим, щоперебуваючи на свободі, ОСОБА_5 вчинив умисне тяжке кримінальне правопорушення з корисливих мотивів із одержанням двічі грошових коштів, яке припинено ОСОБА_5 не з власної волі, а припинено співробітниками правоохоронних органів. Вказане прямо свідчить, що мета незаконного збагачення та корисливий мотив ОСОБА_5 спонукають його на вчинення ряду злочинів, у тому числі які мають характер повторності дій продовжуваних кримінальних правопорушень. Разом з цим, вимогист.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 49, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язують ОСОБА_5 дотримуватися Конституції України, законів України та Військової присяги, однак на даній стадії досудового розслідування встановлено порушення ОСОБА_5 як раніше покладених на нього обов`язків військовослужбовця, так і складеної ним Присяги на вірність Українському народові, що свідчить про існуючий факт недодержання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, сумлінно виконувати які він урочисто присягнув. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчинені тяжкого злочину, а також, що вчинене останнім кримінальне правопорушення створило в очах громадян негативне враження безладдя та безкарності у лавах Збройних Сил України у період дії воєнного стану, що є виключним випадком, зважаючи на суспільно-політичну ситуацію в державі, також ураховуючи майновий стан ОСОБА_5 та суму одержаних коштів за продаж товарів гуманітарної допомоги в розмірі 13 200 доларів США (547 272 грн.), слід призначити йому заставу у розмірі, що перевищує 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі не менше 180 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі не менше 545 040 гривень, та, у випадку внесення застави, необхідно визначити необхідність виконання обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні.

Захисник та підозрюваний у судовому засіданні зазначили про необґрунтованість підозри та недоведеність ризиків, зазначених у клопотанні. Просили обрати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту або визначити заставу у мінімальному розмірі.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до таких висновків.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001693 від 12.07.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до положень п. 2 ст.1 Закону України «Про гуманітарну допомогу» (далі «Закон»), гуманітарна допомога - цільова адресна безоплатна допомога у грошовій або натуральній формі, у вигляді безповоротної фінансової допомоги або добровільних пожертвувань, або допомога у вигляді виконання робіт, надання послуг, що надається іноземними та вітчизняними донорами з мотивів гуманності отримувачам гуманітарної допомоги в Україні або за кордоном, які потребують допомоги у зв`язку із соціальною незахищеністю, матеріальною незабезпеченістю, скрутним фінансовим становищем, введенням воєнного або надзвичайного стану, виникненням надзвичайної ситуації або тяжкою хворобою конкретної фізичної особи, а також для підготовки до збройного захисту держави та її захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту.

Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що не відносяться до гуманітарної допомоги підакцизні товари, крім: транспортних засобів, що надходять у період проведення антитерористичної операції, здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, безпеки населення та захисту інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для отримання і використання Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною спеціальною службою транспорту, Національною поліцією України, Національною гвардією України, Державною прикордонною службою України, Державною службою України з надзвичайних ситуацій, Державною міграційною службою України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, іншими державними органами, які входять до складу сектору безпеки і оборони України, а також для використання військовослужбовцями з метою забезпечення проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації. У такому випадку державні органи, які входять до складу сектору безпеки і оборони України, мають статус отримувача гуманітарної допомоги, а з моменту використання таких транспортних засобів - статус набувача гуманітарної допомоги.

Абзацом першим ст. 8 Закону визначено, що митне оформлення вантажів (товарів) без справляння плати за виконання митних формальностей поза місцем розташування митних органів або поза робочим часом, встановленим для митних органів, здійснюється митними органами за наявності рішення відповідних спеціально уповноважених державних органів з питань гуманітарної допомоги про визнання таких вантажів (товарів) гуманітарною допомогою, а в період дії воєнного або надзвичайного стану, під час виникнення надзвичайної ситуації та протягом трьох місяців після їх припинення чи скасування - у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ст. 12 Закону визначено, що особи, винні у порушенні законодавства про гуманітарну допомогу, несуть відповідальність згідно із законами України.

Порушеннями законодавства про гуманітарну допомогу, що тягне за собою кримінальну або адміністративну відповідальність згідно з законом, серед іншого визначається: використання гуманітарної допомоги не за цільовим призначенням, а також використання гуманітарної допомоги з метою отримання прибутку.

Товари (предмети) гуманітарної допомоги, які продаються за грошові кошти або передаються за інші види компенсації, та (або) виручка, отримана за такий продаж, вилучаються або конфіскуються у встановленому законом порядку.

Згідно частини 1 статті 6, частини 2 статті 10 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», Держприкордонслужба є правоохоронним органом спеціального призначення, основною оперативно-службовою ланкою якої є прикордонний загін, на який покладаються завдання з охорони певної ділянки державного кордону самостійно чи у взаємодії з іншими органами охорони державного кордону та Морською охороною, забезпечення дотримання режиму державного кордону і прикордонного режиму, здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, охорони та захисту пунктів пропуску через державний кордон України, припинення у взаємодії з відповідними військовими частинами та підрозділами Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, відповідними правоохоронними органами збройних та інших провокацій на державному кордоні України.

Згідно положень частини 5 статті 14 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 № 661-IV, пункту 6 розділу І Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009, комплектування Державної прикордонної служби України військовослужбовцями і проходження ними військової служби здійснюються на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 119-ОС від 05.04.2022 ОСОБА_5 призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби, (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 361-ОС від 27.05.2024 ОСОБА_5 призначено на посаду інспектора прикордонної служби 3 категорії - номера обслуги (заряджаючий) мінометної групи відділення вогневої підтримки п`ятої прикордонної застави (з місцем дислокації АДРЕСА_1 (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ).

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 05.04.2022, тобто з моменту зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу вказаної військової частини, останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.

Проходячи військову службу, ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 2, 4, 6, 8 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, ОСОБА_5 став на шлях протиправної діяльності та обрав для себе як спосіб особистого збагачення продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги, за наступних обставин.

За версією сторони обвинувачення 28.06.2024, об 18 год. 37 хв., громадянином України ОСОБА_9 через пункт пропуску «Шегині - Медика» митного поста «Мостинська» Львівської митниці, в якості гуманітарної допомоги ввезено легковий автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Touareg» 2007 року випуску, іноземної реєстрації з номерним знаком «DFN 664» номер кузова НОМЕР_2 .

Крім того, 04.07.2024, о 09 год. 51 хв., громадянином України ОСОБА_9 через пункт пропуску «Шегині - Медика» митного поста «Мостинська» Львівської митниці, в якості гуманітарної допомоги ввезено легковий автомобіль марки «Nissan» моделі «X-Trail» 2005 року випуску, іноземної реєстрації з номерним знаком « НОМЕР_3 СF» номер кузова НОМЕР_4 .

Крім того, 04.07.2024, о 07 год. 12 хв., громадянином України ОСОБА_9 через пункт пропуску «Шегині - Медика» митного поста «Мостинська» Львівської митниці, в якості гуманітарної допомоги ввезено легковий автомобіль марки «Volvo» моделі «ХC-90», іноземної реєстрації з номерним знаком «JSJ44G» номер кузова НОМЕР_5 .

В подальшому, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинам, у невстановлений час та місці вищевказані транспортні засоби потрапили у користування ОСОБА_5 , який усвідомлюючи, що вказані транспортні засоби являються гуманітарною допомогою, вирішив здійснити продаж таких транспортних засобів, а саме: легковий автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Touareg, легковий автомобіль марки «Nissan» моделі «X-Trail, легковий автомобіль марки «Volvo» моделі «ХC-90», з метою особистого збагачення та отримання прибутку.

З метою реалізації свого корисливого умислу направленого на незаконне використання, а саме продажу, з метою отримання прибутку товарів (предметів) гуманітарної допомоги, усвідомлюючи, що діє під час воєнного стану, розмістив оголошення про продаж вищевказаних транспортних засобів, а саме: легковий автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Touareg», легковий автомобіль марки «Nissan» моделі «X-Trail, легковий автомобіль марки «Volvo» моделі «ХC-90», на загальнодоступному сайті оголошень ІНФОРМАЦІЯ_3 з відображенням власного мобільного номеру для зворотного зв`язку НОМЕР_6 .

У подальшому, а саме 11.07.2024, громадянин ОСОБА_7 з метою придбання для потреб ЗСУ транспортних засобів високої прохідності, переглядав оголошення на сайті ІНФОРМАЦІЯ_3 де виявив транспортні засоби, які його зацікавили, а саме: легковий автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Touareg» 2007 року випуску, реєстраційний номер « НОМЕР_7 » (вартістю 4700 євро, що на той час складало 203 745 грн.); легковий автомобіль марки «Nissan» моделі «X-Trail» 2005 року випуску реєстраційний номер « НОМЕР_8 » (вартістю 3200 євро, що на той час складало 140 288 грн.); легковий автомобіль марки «Volvo» моделі «ХC-90» реєстраційний номер « НОМЕР_9 » (вартістю 4200 євро, що на той час складало 184 128 грн.), в результаті чого за наявним в оголошеннях номером телефону НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_5 , домовився з останнім про зустріч з метою огляду відповідних транспортних засобів.

Приблизно о 17:00 годині 16.07.2024 ОСОБА_7 , за попередньою домовленістю з ОСОБА_5 прибув на визначене місце останнім для огляду транспортних засобів, а саме до м. Херсон, біля центрального автовокзалу, неподалік площі Привокзальної, 1, де на відкритій ділянці місцевості знаходились вищевказані автомобілі. За результатами огляду відповідних транспортних засобів та на прохання ОСОБА_7 , ОСОБА_5 надав для ознайомлення наявні документи на відповідні транспортні засоби, з яких ОСОБА_7 виявив, що всі транспортні засоби ввезені на територію України із-за кордону та є гуманітарною допомогою, кінцевим користувачем якої повинні бути Збройні сили України.

У той же час, 16.07.2024 за адресою: м. Херсон, біля центрального автовокзалу, неподалік площі Привокзальної, 1, при передачі від ОСОБА_7 . ОСОБА_5 грошових коштів в розмірі 200 доларів США (що на той час складало 8 200 грн.), в якості завдатку за вказані транспортні засоби, останній написав відповідну розписку та зазначив про необхідність передачі повної суми коштів за всі три автомобілі при наступній зустрічі.

На питання ОСОБА_7 щодо порядку оформлення купівлі-продажу відповідних транспортних засобів, ОСОБА_5 повідомив, що покупець передає безпосередньо йому обумовлені грошові кошти у визначеній сумі та валюті, а останній у свою чергу передає ключі від відповідних транспортних засобів із переоформленням права власності на покупця.

За таких обставин, ОСОБА_7 , розуміючи протиправність дій ОСОБА_5 , звернувся із відповідною заявою до правоохоронних органів.

У подальшому, 18.07.2024 приблизно о 15:45 годині, ОСОБА_7 діючи під контролем правоохоронних органів, за попередньою домовленістю з ОСОБА_5 , прибув за місцем розташування транспортних засобів які виставив на продажу останній, а саме: легковий автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Touareg» 2007 року випуску, реєстраційний номер « НОМЕР_7 » (вартістю 4700 євро, що на той час складало 203 745 грн.); легковий автомобіль марки «Nissan» моделі «X-Trail» 2005 року випуску реєстраційний номер « НОМЕР_8 » (вартістю 3200 євро що на той час складало 140 288 грн.); легковий автомобіль марки «Volvo» моделі «ХC-90» реєстраційний номер « НОМЕР_9 » (вартістю 4200 євро що на той час складало 184 128 грн.), які мали знаходитись поблизу будинку АДРЕСА_2 . Однак за вказаним місцем знаходився лише легковий автомобіль марки «Volvo» моделі «ХC-90» реєстраційний номер « НОМЕР_9 » на якому приїхав на зустріч ОСОБА_5 . В ході розмови ОСОБА_7 звернувся до ОСОБА_5 з проханням надати для ознайомлення документи, що посвідчують законність факту перетину державного кордону України вищевказаних транспортних засобів.

У свою чергу ОСОБА_5 , з метою реалізації своїх протиправних намірів направлених на незаконне використання, а саме продаж, з метою отримання прибутку товарів (предметів) гуманітарної допомоги у вигляді вказаних транспортних засобів, пред`явив для ознайомлення ОСОБА_7 (без передачі в руки) документи, лише на автомобіль марки «Volvo» моделі «ХC-90» іноземної реєстрації з номерним знаком «JSJ44G» з яких вбачалось, що вказаний транспортний засіб є гуманітарною допомогою для потреб Збройних Сил України, стосовно інших двох автомобілів, ОСОБА_5 повідомив, що вони із документами знаходяться у м. Херсоні та після передачі грошових коштів, останній передасть ОСОБА_7 вказані два автомобілі та документи на них, та повідомив, що не наддасть листи з благодійного фонду після розрахунку за вказані транспортні засоби.

Після нетривалої розмови, ОСОБА_7 висловив готовність розрахуватись за вищевказані автомобілі у загальній сумі 13 000 доларів США (що еквівалентно 539 110 гривень за офіційним курсом НБУ станом на 18.07.2024), та передав вказані грошові кошти ОСОБА_5 .

На підставі викладених фактичних обставин кримінального правопорушення ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 3 ст. 201-2 КК України, а саме: продаж товарів (предметів) гуманітарної допомоги, з метою отримання прибутку, вчинене у значному розмірі, під час воєнного стану.

18.07.2024 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

19.07.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, викладені та підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема: повідомленням з УСБУ в Миколаївській області № К-291 від 12.07.2024 про вчинення кримінального правопорушення; заявою ОСОБА_7 від 11.07.2024 про вчинення кримінального правопорушення; рапортом старшого оперуповноваженого 1 відділу ГВ ЗНД УСБУ в Миколаївській області від 15.07.2024; протоколом допиту та додатковим допитом свідка ОСОБА_7 ; заявою ОСОБА_7 від 16.07.2024; розпискою ОСОБА_5 від 16.07.2024 про отримання грошових коштів; протоколом затримання ОСОБА_5 від 18.07.2024; протоколом обшуку автомобіля марки «Volvo» моделі «ХC-90» реєстраційний номер « НОМЕР_9 »; протоколом огляду місця події, де виявлені легкові автомобілі: «Volkswagen» моделі «Touareg» 2007 року випуску, реєстраційний номер « НОМЕР_7 » та «Nissan» моделі «X-Trail» 2005 року випуску реєстраційний номер « НОМЕР_8 ».

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_5 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Щодо ризиків, зазначених у клопотанні.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

Згідно ч. 3 ст. 201-2 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Отже, з урахуванням наведених обставин обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, а також враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає доведеним, що з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а тому наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також прокурором у судовому засіданні доведено існування ризику, передбаченого пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик незаконного впливу ОСОБА_5 на свідків у даному кримінальному провадженні. При цьому слідчий суддя враховує, що за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя доходить висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами ОСОБА_5 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Крім того, доведено існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 КК України, яке було припинено підозрюваним не з власної волі, а співробітниками правоохоронних органів, що свідчить про можливість, у разі не застосування відповідних обмежень, продовження та повторення протиправної поведінки шляхом вчинення інших кримінальних правопорушень.

Інші ризики, згідно наведеного в клопотання обґрунтування, слідчий суддя вважає недоведеними.

Метою запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України слідчий суддя враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, в разі визнання підозрюваного винуватим йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. Також слідчим суддею враховуються: вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_5 , який народився у 1973 році; на обліку у лікарів нарколога та психолога не перебуває, інвалідність не встановлювалась. Крім того, слідчим суддею враховуються: міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, а саме: ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі не перебуває, має на утриманні дітей 2005, 2007 та 2020 років народження, має постійне місце проживання, проходить військову службу в НОМЕР_10 прикордонному загоні ДПСУ (військова частина НОМЕР_1 ) на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії - номера обслуги (заряджаючий) мінометної групи відділення вогневої підтримки п`ятої прикордонної застави (з місцем дислокації АДРЕСА_1 (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ), у військовому званні «сержант», раніше не засуджувався, повідомлень про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення не має.

Пунктом 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Таким чином, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним, суд приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового слідства з урахуванням дати затримання та дати повідомлення про підозру, оскільки слідчий в клопотанні і прокурор в судовому засіданні в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_5 на свободу.

Судом встановлено, що надані сторонами кримінального провадження докази доводять обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_5 для забезпечення належної процесуальної поведінки.

Доводи, наведені стороною захисту, зазначених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 КПК України будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 КПК України.

При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків. У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення. (ч. 3 ст. 182 КПК України).

Розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК України).

Згідно ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

У випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 КПК України, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. (ч. 7 ст. 182 КПК України).

Розмір застави, з одного боку, повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обв`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

З урахуванням конкретних обставин даного кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного ОСОБА_5 , даних про його особу та встановлених під час розгляду клопотання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність виключних підстав для визначення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка достатньою мірою гарантує виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не є завідомо непомірною для нього, оскільки застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, враховуючи характер та специфіку інкримінованих діянь, тяжкість покарання, передбаченого за вчинення тяжкого злочину, розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_5 , а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

У разі внесення застави згідно ч. 5 ст. 194 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, а також виконувати обов`язки, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 186, 193, 194, 309, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 16.09.2024 року включно.

Визначити розмір застави, після внесення якої підозрюваний ОСОБА_5 повинен бути звільнений з-під варти, в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

У разі звільнення під заставу, зобов`язати ОСОБА_5 виконувати наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, а саме: міста Херсону Херсонської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утриматися від спілкування зі свідками за виключенням випадків спільної участі у проведенні слідчих дій у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити та попередити ОСОБА_5 , що з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 КПК України.

За невиконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, на підозрюваного може бути накладено грошове стягнення у розмірі: від 0,25 до 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого, прокурора; від 0,5 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого судді, суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошено 23.07.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1