Провадження №1-кп/523/1346/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.04.2024р. було накладено арешт на майно, в тому числі, на мобільний телефон, належний ОСОБА_5 , у зв`язку із з метою збереження речового доказу, для подальшого запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна та настання інших наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню та істотно ускладнивши одержання органом досудового розслідування достовірних доказів.

Розгляд клопотання було проведено у відсутність власника майна.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_4 на адресу суду подано клопотання про скасування арешту на визнаний в якості речового доказу вищезазначений мобільний телефон, що обґрунтовано відсутністю подальшої потреби у накладенні такого арешту;

обвинувачений підтримав клопотання адвоката;

прокурор ОСОБА_3 просив задовольнити клопотання адвоката частково, повернути телефон власнику із можливістю користування, але із забороною відчуження та розпорядження, оскільки судовий розгляд ще триває і вказаний мобільний телефон визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню.

З`ясувавши думку учасників судового розгляду, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Ст.174 КПК України передбачає можливість для особи, інтересів якої стосується арешт майна, що був накладений у її відсутність під час судового розгляду, ініціювати розгляд з перегляду правомірності такого заходу і при цьому фактично це є поновленням судового розгляду, передбаченого ст.ст.172, 173 цього Кодексу, у якому тягар доведення залишається на особі, яка подала клопотання про арешт майна.

При накладенні арешту 26.04.2024р. слідчий суддя виходив із того, що зазначене майно може зберігати на собі сліди вчиненого злочину та є речовим доказом у кримінальному провадженні.

З матеріалів, наданих захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_5 не був присутній при розгляді клопотання про арешт майна та був позбавлений можливості висловити свою думку по заявленому стороною обвинувачення клопотанню про арешт майна. На даний час ОСОБА_5 , як власник мобільного телефону, позбавлений можливості користування мобільним телефоном, що укладнює організацію його побуту.

За таких обставин слід дійти висновку, що прокурором не доведено доцільність подальшого перебування мобільного телефону під забороною користування ним, а відтак клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 підлягає задоволенню частково, з наступною передачею даного мобільного телефону власнику на відповідальне зберігання.

Керуючись ст.ст.167-174, 369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту на мобільний телефон задовольнити частково.

Мобільний телефон марки «ОРРО», моделі А76, імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , чорного кольору, належний ОСОБА_5 , на який накладений арешт ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.04.2024р. передати ОСОБА_5 під розписку на відповідальне зберігання за належністю, з можливістю користування.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1