15.10.2024 Єдиний унікальний номер 205/3615/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000177 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, має неповну вищу освіту, розлученого, офіційно не працевлаштованого, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частинами 1 ст. 286-1 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

представника цивільного позивача - в режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

07.04.2021 року о 17.35 годин, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем «Хюндай-І10» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , рухався в Новокодацькому районі міста Дніпра по вулиці Моніторній збоку провулку Парусного в напрямку вулиці Метробудівської. Під час руху ОСОБА_3 , знаходячись у стані наркотичного сп`яніння, що підтверджується висновком щодо результатів медичного огляду, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку та координувати свої дії, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, на перехресті з вулицею Метробудівською при виконанні маневру - повороту ліворуч на вулицю Метробудівську, при зеленому сигналі основного світлофора, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину вулиці Метробудівської по регульованому пішохідному переходу, на зелений сигнал світлофора, зліва направо за напрямком його руху, на яку він повертає, внаслідок чого скоїв на неї наїзд.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді - тупої травми тіла, синця на передньо-зовнішній поверхні правого променево-зап`ясткового суглобу з переходом на кисть, синця та саден на задній поверхні лівого променево-зап`ясткового суглобу з частковим переходом на кисть та передпліччя, а також на зовнішню та внутрішню поверхню вищевказаних ділянок, закритого поперечного перелому нижньої гілки лівої лобкової кістки без зміщення уламків, синця на задньо-внутрішній поверхні лівої гомілки на межі середньої та нижньої третини, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6 - термін зрощення кісткової тканини понад 21 добу.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом - автомобілем «Хюндай-І10» реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п.п. 2.9 «а» та 16.2 Правил дорожнього руху України, які свідчать:

п. 2.9 «а» - «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

п. 16.2 - «на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку», невиконання якого знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

29.07.2024 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_7 відповідно до положень ст.ст. 468, 469, 471 КПК України у даному кримінальному провадженні була укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим, в якій, зокрема, зазначено її сторони, формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті, частини статті Закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України.

Даним кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_7 завдано матеріальної та моральної шкоди, яка відшкодована обвинуваченим ОСОБА_3 добровільно в повному обсязі, зазначене підтверджено у судовому засіданні обвинуваченим та потерпілою. Потерпіла ОСОБА_7 не має жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, про що також подано відповідну заяву потерпілою.

Сторони узгодили міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) грн. 00 коп. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

В угоді також передбачені наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, в обсязі пред`явленого обвинувачення, у вчиненні цього кримінального правопорушення щиро розкаявся, зазначив, що він цілком розуміє характер інкримінованого йому обвинувачення за ч. 1 ст. 286-1 КК України, розуміє надані йому законом права і наслідки укладання та затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згоден з видом покарання, яке до нього буде застосовано, якщо угода про примирення буде затверджена, просив затвердити вказану угоду.

Захисник обвинуваченого просив суд затвердити угоду.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що їй цілком зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України, та просила затвердити зазначену угоду, вважаючи, що визначене нею покарання є достатнім для обвинуваченого, який їй моральну та матеріальну шкоду відшкодував добровільно в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_7 підтвердили в судовому засіданні, що укладання даної угоди є добровільним.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти затвердження вказаної угоди про примирення, зокрема зазначивши, що затвердження угоди між обвинуваченим та потерпілою в поданій редакції буде суперечить вимогам КПК України, оскільки відсутні законні підстави для застосування ст.69 КК України при призначенні покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України, угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч.3 ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені ч.5 ст. 474 КПК України, зокрема, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом або захищатись самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Судом також з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє наслідки укладання та затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, наслідки невиконання угоди, визначені ст. 476 КПК України.

Судом з`ясовано, що потерпіла ОСОБА_7 цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені ч.1 ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, визначені ст. 476 КПК України.

Суд також переконався, що укладення угоди про примирення сторонами є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Судом встановлено, що угода відповідає закону, вимогам КПК України, КК України.

Відповідно до ст.66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданих збитків потерпілій.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Відповідно до матеріалів, які характеризують особу, ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем постійного проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Суд, перевіривши угоду встановив, що вона складена відповідно до вимог ст. 471 КПК України, її умови не суперечать вимогам КПК України та КК України, а також інтересам суспільства, не порушують прав свобод чи інтересів сторін або інших осіб, узгоджена сторонами міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

За правилом ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнані дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: а) наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, які певним чином характеризують особу винного.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, повністю добровільно відшкодував потерпілій ОСОБА_7 матеріальну та моральну шкоду, у зв`язку з чим остання відмовилась від позовних вимог та відмова від позову прийнята судом, також обвинувачений відшкодував матеріальну та моральну шкоду цивільному позивачу - ОСОБА_11 , у зв`язку з чим представник цивільного позивача - адвокат ОСОБА_12 - ОСОБА_13 відмовився від позову та відмова прийнята судом.

Щире каяття ОСОБА_3 виражається у його психічному ставленні до вчиненого злочину, в правдивій розповіді про всі відомі йому обставини вчиненого. Так, обвинувачений в судовому засіданні вказав, що дуже жалкує з того, що вчинив кримінальне правопорушення, зробив для себе відповідні висновки, попросив вибачення у потерпілій.

Так, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, що саме і було встановлено в судовому засіданні.

Всі зазначені обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВССУ №13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», сторони мають право узгоджувати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п.3 ч.1 ст.65 КК України). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК України, мають право, використовуючи положення ст.69 КК України, узгоджувати: основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України; або інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України за цей злочин; або не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч.2 ст.69 КК України.

Угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу, адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норму права про примирення щодо конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси.

Виходячи з викладеного, заслухавши учасників судового розгляду та дослідивши матеріали кримінального провадження, приймаючи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, його ступінь тяжкості, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд вважає, що наявні достатні підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України при призначенні покарання та дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами основного покарання у виді штрафу у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Питання про речові докази належить вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, а питання щодо скасування арешту майна - відповідно до ст. 174 КПК України.

У провадженні наявні документально підтверджені витрати на залучення експерта, питання щодо яких належить вирішити відповідно до ч.2 ст.124 КПК України.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374, 468, 469, 471, 473-476 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення, укладену 29 липня 2024 року між потерпілою ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000177.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та із застосуванням ст.69 КК України до основного покарання призначити йому узгоджене сторонами в угоді покарання, у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1307,60 грн. (одна тисяча триста сім гривень 60 коп.), витрати на проведення судової автотехнчної експертизи № СЕ-19/104-21/12752-ІТ від 20.04.2021 року.

Арешт з позбавленням прав відчуження, розпорядження та користування на автомобіль «Хюндай-І10» реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_11 , накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 09.04.2021 року - скасувати.

Речовий доказ: автомобіль марки «Хюндай-І10» реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути власнику ОСОБА_11 за належністю.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до ч. 1 ст. 476 КПК України, у разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості, потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано.

На вирок суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок суду на підставі угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1