УХВАЛА

Іменем України

30 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 752/9159/24

провадження № 51-4859 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 липня 2024 року щодо засудженого ОСОБА_4 ,

встановив:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 03 травня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 24 липня 2024 року, ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік з покладенням на нього таких обов`язків, передбачених ст. 59-1 КК: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; пройти курс лікування від наркотичної залежності.

Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК, а саме у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту.

Як установив суд, 18 квітня 2024 року, ОСОБА_4 перебуваючи в м. Києві, придбав без мети збуту у невстановленої досудовим розслідуванням особи блістер таблеток «Метадон», який поклав у кишеню джинсів. Цього ж дня близько 13:15 год, в АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 був затриманий працівниками поліції, які під час особистого обшуку виявили та вилучили у нього блістер з таблетками, які містять наркотичний засіб метадон (фенадон) загальною масою 0,044 г.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування своїх доводів прокурор вказує на те, що місцевий суд, без дослідження відповідних доказів встановлення діагнозу «наркоманія» поклав на засудженого ОСОБА_4 обов`язок пройти курс лікування від наркотичної залежності, а суд апеляційної інстанції належним чином не мотивував рішення про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора, порушивши вимоги ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Мотиви Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та копію оскаржуваного судового рішення стосовно ОСОБА_4 , колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Так, згідно ст. 59-1 КК покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства. Суд може покласти на засудженого до пробаційного нагляду обов`язки, зокрема, пройти курс лікування від наркотичної залежності.

Як убачається з копії ухвали суду апеляційної інстанції, місцевий суд призначив ОСОБА_4 покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 59-1 КК, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; пройти курс лікування від наркотичної залежності.

Прокурор, не погодившись із рішенням місцевого суду щодо обов`язку проходження засудженим курсу лікування від наркотичної залежності, з огляду на те, що під час судового розгляду не досліджувалися докази, які б підтверджували наявність у обвинуваченого наркотичної залежності, і суд не з`ясував, чи дійсно ОСОБА_4 страждає на захворювання з діагнозом наркоманія, просив змінити вирок суду та виключити з нього покладений на ОСОБА_4 обов`язок пройти курс лікування від наркотичної залежності.

Наведені у касаційній скарзі прокурора доводи, які за змістом аналогічні доводам апеляційної скарги, були предметом перевірки під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Так, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, апеляційний суд, окрім іншого, допитав засудженого ОСОБА_4 , який пояснив, що він дійсно вживає наркотичні засоби з 90-их років і вже проходив лікування. На виконання вказаного вироку суду він добровільно звернувся до закладу охорони здоров`я і розпочав лікування.

Об`єктивних підстав не довіряти поясненням засудженого ОСОБА_4 про те, що до лікувального закладу він звернувся з метою вилікуватися від наркоманії, у суду апеляційної інстанції не було.

Таким чином, суд апеляційної інстанції проаналізувавши норми чинного законодавства, заслухавши пояснення засудженого, з урахуванням інших встановлених обставин кримінального провадження, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, належним чином умотивувавши своє рішення.

Ухвала апеляційного суду за своїм змістом відповідає вимогам статей 370 і 419 КПК.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду, вмотивованість його висновків, прокурор у касаційній скарзі не навів.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 липня 2024 року щодо засудженого ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3