ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/3853/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/2009/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 121 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000505 від 20.05.2024, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, неодруженого, не маючого будь-яких осіб на утриманні, офіційно не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який, в силу статті 89 КК України є таким що не має судимості, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Згідно вироку, ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що 20.05.2024 приблизно о 04 год. 15 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, цілеспрямовано прибув за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем мешкання малознайомої йому ОСОБА_9 , де раніше того ж дня вони разом розпивали спиртні напої.

Саме в той час між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 стався словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якого у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння ОСОБА_9 ушкоджень будь-якого ступеня тяжкості.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільну-небезпечність своїх протиправних дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень будь-якого ступеню тяжкості, використовуючи в якості знаряддя злочину кухонний ніж, який він узяв на столі кухні загального користування за вказаною адресою, перебуваючи в загальному коридорі поруч з входом до квартири АДРЕСА_4 , несподівано для ОСОБА_9 наніс останній один удар ножем в ділянку життєве-важливого органу людини, а саме: ділянку черевної порожнини зліва.

Після цього, ОСОБА_8 , вчинивши всі дії, які вважав за необхідне для досягнення злочинної мети, пов`язаної зі спричиненням тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , припинив свої дії.

Того ж дня, 20.05.2024, безпосередньо після заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 було госпіталізовано до КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім.проф. О.І.Мещанінова» ХМР, де їй була надана кваліфікована медична допомога та проведено оперативне втручання.

В результаті протиправного діяння ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 відповідно до висновків судово-медичних експертиз № 12-14/301-А/24 від 12.06.2024 та № 12-14/353-А/24 від 26.06.2024 проникаюче до черевної порожнини колото-різане поранення живота, з локалізацією рани в лівому підребер`ї, з ушкодженням низхідного відділу поперечно-ободової кишки та селезінки, яке ускладнилося зовнішньою та внутрішньою кровотечею, і призвело до видалення селезінки, що належить до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, а також втрати органу, відповідно до пункту 2.1.1. «а, б», пункту 2.1.2, п. 2.1.3 «к, о» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.

Не погодившись з зазначеним вироком, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Захисник в апеляційній скарзі, не заперечуючи висновку суду щодо фактичних обставин провадження, доведеності винуватості обвинуваченого, кваліфікації його дій, просить вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року змінити в частині призначеного покарання, відповідно до положень статті 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі, встановши іспитовий строк 3 роки та поклавши на нього передбачені пунктами 1,2 статті 76 КК України обов`язки, запобіжний захід обраний ОСОБА_8 у виді тримання під вартою скасувати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказує, що суд першої інстанції не врахував пом`якшуючі обставини, а саме: явка обвинуваченого зі зізнанням; щире каяття; активне сприяння в розкритті злочину та допомога суду у встановленні істини; відсутність у потерпілої жодних претензій матеріального або морального характеру.

На думку захисника, зазначене свідчить про усвідомлення обвинуваченим протизаконності вчинених ним злочинних дій, про що він щиро шкодує, та свідчить про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок змінити, в частині призначеного йому покарання, пом`якшити призначене судом першої інстанції покарання, шляхом застосування положень статті 75 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції було допущено порушення його права на захист та неповноту судового розгляду, оскільки він є юридично не освідченою людиною та погодився на розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України, однак у повному обсязі не розумів її наслідків. Крім того, йому було надано захисника, який на його думку, є некомпетентним та некваліфікованим для захисту його прав та інтересів.

Обвинувачений звертає увагу, що судом першої інстанції не враховано: наявність у нього психічного захворювання; інвалідності 2 та 3 групи; проходження лікування у психіатричному диспансері; стан його осудності. Поміж з цим обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції вказав на наявність у нього судимості за вчинення злочину у сфері обігу наркотичних засобів та звільнення його 4 рази від відбування покарання з іспитовим строком, що не відповідає дійсності.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження та переглянувши судове рішення, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких, відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі частини 2 статті 394, частини 1 статті 404 КПК України, не перевіряє.

Згідно вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок в межах апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та вмотивовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, та призначив покарання відповідно до вимог статей 50, 65 КК України.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм статті 65 КК України та роз`яснень, наведених у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог статей 50,65 КК України, врахував особу обвинуваченого, який в силу статті 89 КК України є таким, що не має судимості, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, тяжких захворювань чи інвалідності немає, неодружений, немає будь-яких осіб на утриманні, офіційно не працює, має постійне місце проживання та реєстрації.

Судом першої інстанції враховано висновок судово-психіатричної експертизи № 450 від 26.06.2024 року з якого вбачається, що ОСОБА_8 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності, внаслідок вживання алкоголю. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_8 виявляв ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_8 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відповідно до статті 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до пункту 13 частини 1 статті 67 КК України, суд першої інстанції визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Вказані обставини, судом першої інстанції чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом ухваленого рішення щодо кваліфікації вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, призначення йому певного виду та міри покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, не можливе без його ізоляції від суспільства та правильно призначив покарання, в межах санкцій частини 1 статті 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, що відповідає вимогам статті 50, 65 КК України, загальним засадам призначення покарання та його меті, є пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого та його наслідкам, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про неврахування судом першої інстанції наявних пом`якшуючих обставин та стану здоров`я, що могло б слугувати підставами для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, на думку суду апеляційної інстанції є безпідставними, з огляду на те, що ОСОБА_8 хоча в силу статті 89 КК України є таким, що не має судимості, однак раніше засуджувався за скоєння злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів (частина 2 статті 309 КК України), проти власності (частина 1 статті 185, частина 2 статті 185 КК України), та проти громадської безпеки ( частина 1 статті 263 КК України), чотири рази звільнявся від призначеного покарання з випробуванням відповідно до положень статті 75 КК України, та знову вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином (частина 1 статті 121 КК України).

Суд апеляційної інстанції вважає, що обвинувачений своєю поведінкою не доводить свого виправлення та перевиховання, належних висновків для себе не робить, є суспільно - небезпечною особою, яка наполегливо не бажає ставати на шлях виправлення.

На думку колегії суддів, обвинуваченим та захисником не наведено в поданих апеляційних скаргах обставин, що не були враховані судом першої інстанції та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, які могли б свідчити про явну суворість призначеного покарання судом першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він є юридично не освідченою людиною та не розумів наслідки розгляду кримінального провадження, відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України, є безпідставними, та спростовуються матеріалами судового провадження.

Як вбачається з журналу судового засідання та диску звукозапису від 08.07.2024, судом першої інстанції під час судового засідання роз`яснено положення частини 3 статті 349 КПК України, після чого обвинувачений ОСОБА_8 вказав, що йому зрозуміло положення вказаної норми та він погоджується на розгляд кримінального провадження в спрощеному порядку. Під час судового розгляду був присутній його захисник, який був призначений обвинуваченому ОСОБА_8 з центру безоплатної правової допомоги. Обвинувачений не заявляв клопотань про необхідність додаткового роз`яснення йому судом або захисником положень частини 3 статті 349 КПК України.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що захисник, на його думку, є некомпетентним та некваліфікованим, також не знайшло свого підтвердження, з огляду на те, що обвинувачений під час судового розгляду в суді першої інстанції не висловлював свою незгоду щодо його захисту адвокатом ОСОБА_7 та не заявляв клопотань про його заміну, ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду.

Порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для зміни або скасування вироку у даному провадженні колегію суддів не встановлено.

У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції за наслідками перегляду вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року дійшов висновку, що вирок суду є законним, обґрунтованим, вмотивованим, та таким, що відповідає вимогам статті 370 КПК України. Підстав для його зміни застосування положень статті 75 КК України, не встановлено.

Керуючись статтями 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 липня 2024 року стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що перебуває під вартою в той самий строк, з моменту отримання копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: