Справа № 727/6894/23
Провадження № 1-кп/727/63/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10

обвинуваченої ОСОБА_11

захисників в інтересах обвинуваченої ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Чернівці кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000129 від 22.02.2023 року, відносно: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Чернівці, громадянки України, українки, з середньою освітою, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , заміжньої; на утриманні якої перебуває неповнолітня дитина; офіційно не працюючої за інвалідністю ІІІ групи; в силу ст. 89 КК України не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.15, ч.1 ст. 115, ч. 2 ст. 125 КК України, ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Обвинувачена ОСОБА_14 , 21 лютого 2023 року біля 20.00 годині, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , на ґрунті ревнощів і особистих неприязних відносин вчинила словесний конфлікт потерпілою ОСОБА_9 . У ході вказаного конфлікту у ОСОБА_14 виник протиправний умисел, спрямований на умисне спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і бажаючи їх настання, у ході конфлікту нанесла потерпілій ОСОБА_9 спочатку удари руками в область шиї і голови, після чого, не припиняючи своїх дій, дістала з кишені куртки, ніж, яким розмахуючи, нанесла ОСОБА_9 різані рани, внаслідок чого спричинила останній чисельні тілесні ушкодження, біля 15-ти; із яких - девять із застосуванням твердого предмету з гострою ріжучою кромкою; - два, шляхом травмуючої дії зубів та чотириразової травмуючої дії твердих тупих предметів, зокрема, у вигляді: садна на передній поверхні шиї зліва; рани різані: по лівій кологрудинній лінії у підключичній ділянці; в лівій надплічній ділянці по середньо-ключичній лінії; на передній поверхні верхньої третини лівого плеча; на задній поверхні верхньої третини лівого плеча; в середній третині лівого передпліччя по ліктьовій поверхні; в лівій підколінній ділянці; на ребрі лівої долоні, на долонній поверхні основної фаланги 5-го пальця правої китиці; садна в кількості 2-х на спині в правій лопаточно-надплечовій ділянці; рани рваної на долонній поверхні 4-го пальця правої китиці на середній фаланзі, з синцем навколо; синці в кількості 3-х по зовнішньо-задній поверхні верхньої половини лівого плеча; рани забійної в лівій тім`яній ділянці голови, що відносяться, згідно висновку судової медичного експерта № 93 екс від 22.02.2023р. до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я потерпілої.

Крім цього, під час вказаної вище бійки, яка відбулась 21 лютого 2023 року біля 20.00 годині, перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , між ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , ОСОБА_8 вирішила втрутитись в конфлікт та припинити протиправні дії ОСОБА_14 по відношенню до її матері ОСОБА_9 . Під час того як ОСОБА_8 намагалась розборонити останніх, ОСОБА_14 умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи наслідки, укусила ОСОБА_8 за праву руку (долоню китиці руки); у результаті чого, спричинила потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження: рани укушені на долонній поверхні правої китиці в проекції 5-і п?ясної кістки; в кількості двох на основній фаланзі другого пальця лівої китиці. Дані тілесні ушкодження згідно висновку експерта № 93 екс від 22.03.2023р. відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Позиція сторін кримінального провадження:

Обвинувачена ОСОБА_14 свою вину у вчиненні замаху на умисне вбивство ОСОБА_9 не визнала; повністю визнала винуватість у спричиненні легкого тілесного ушкодження, що призвело до короткочасного розладу здоров`я, як відносно останньої так і відносно потерпілої ОСОБА_8 . Суду обвинувачена надала показання про те, що 26 років перебуває в шлюбі цивільному з чоловіком ОСОБА_15 ; в сім`ї народилося двоє дітей, одна з яких померла від онкології, а інша донька проживає з нею. З 2020 року вона з ОСОБА_15 познайомилися з сім`єю ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , якого у 2022 році забрали служити в ЗСУ і саме з цього часу ОСОБА_18 стала надмірну увагу приділяти її чоловікові ОСОБА_19 ; останній часто став заходити до помешкання ОСОБА_18 під приводами здійснення якоїсь допомоги як сусідці, а згодом ОСОБА_18 , щодня почала залишати свій автомобіль на подвір`ї чоловіка, оскільки в них два роздільні будинки що поруч один від одного розташовані по АДРЕСА_4 ; на цій же вулиці по сусідству проживає потерпіла ОСОБА_18 з двома неповнолітніми доньками. Пояснила, що потерпіла дозволяла собі вранці приходити в гості до них додому на каву та бували непоодинокі випадки, коли вона заставала в будинку ОСОБА_20 - ОСОБА_18 , її одяг, на що чоловік їй пояснював, що з останньою це флірт і нічого серйозного не має, начебто ОСОБА_18 приходить йому робити масаж. Зазначила, що відносини у неї з чоловіком стали погіршуватися, все частіше вона бачила, як ОСОБА_21 до будинку ОСОБА_20 . На її прохання до ОСОБА_18 залишити її чоловіка, не втручатися в їх сім`ю, остання говорила, що вона вільна і буде роботи те, що захоче. Пояснила, що в сім`ї почалися конфлікти, саме після чергової зустрічі ОСОБА_20 з ОСОБА_18 , це було 02 січня 2023 року чоловік прийшов та почав її заспокоювати, що він з ОСОБА_18 нічого немає і заходить він до неї, як сусід. 19 лютого вона з чоловіком були на базарі і ОСОБА_19 подзвонив ОСОБА_22 і після розмови, вона дізналася, що останній приїде 21 лютого 2023р. на день народження 18-ти річчя своєї доньки ОСОБА_23 і саме тоді, вона вирішила, що прийде 21 числа до ОСОБА_24 додому і поговорить з ним щодо відносин його дружини ОСОБА_25 з її чоловіком. В показах зазначила, що 21 лютого 2023 року вона подзвонила до своєї знайомої, сусідки ОСОБА_26 і попросила, якщо вона побачить ОСОБА_24 , щоб передзвонила їй, на що ОСОБА_27 запросила її до себе, щоб вона спостерігала коли приїде ОСОБА_22 . Біля 19.00 години, коли вона пила каву з ОСОБА_28 , у вікно побачила як її чоловік ОСОБА_29 з сумками йде разом з ОСОБА_30 і ОСОБА_31 до будинку потерпілої. Побачене її обурило, і коли чоловік повертався з будинку ОСОБА_18 , вона йому у вікно постукала; вийшовши з будинку ОСОБА_27 на вулицю, вона побачила, що автомобіль ОСОБА_18 знову поставила у дворі ОСОБА_20 Повернувшись до будинку, ОСОБА_32 їй запропонувала випити бокал шампанського і заспокоїтесь, а саме пішла в магазин по цигарки. Вона у відсутність ОСОБА_32 ще випила бокал шампанського і вирішила піти до будинку ОСОБА_18 поговорити з її чоловіком і нею щоб припинила відносини з ОСОБА_15 . Коли вона подзвонила у двері, їй відчинила малолітня донька потерпілої ОСОБА_33 . Увійшов до коридору, вона попросила покликати батька і маму, на що з кімнати вийшла ОСОБА_34 та запитала, навіщо вона прийшла до неї додому. Вона пояснила, що бажає поговорити з ОСОБА_35 , так як знає, що він приїхав з приводи відносин ОСОБА_36 з її чоловіком. Почувши це, ОСОБА_18 розлютилася, стала кричати на неї нецензурною лайкою і підійшовши до неї, штовхнула в приміщення кухні, де вона впала на стіл на якому знаходився посуд і з столом поламаним вже на підлогу, спиною вниз, після чого, ОСОБА_37 сіла зверху на неї та почала бити її голову об підлогу, говорячи що знищить її, при цьому, вона добре знала, що в неї був перелом та інсульт; обороняючись від ОСОБА_36 , яка від неї по тіло будові і віку була значно сильнішою, вона також кілька разів нанесла удари ОСОБА_18 в область голови; після чого їй стало погано і вона відчула що щось кольнуло її в ногу. Одягнута вона була в куртку, в кишені якої виявила ніж кухонний, витягнула його та почала ножем розмахувати перед ОСОБА_38 в різні сторони її тіла. Пояснила, що можливо в той час вона і нанесла потерпілій різані рани, скільки їх було не рахували; рухи з ножем її були хаотичні, не послідовні; цілеспрямованих ударів ОСОБА_18 вона не наносила; у які саме частини тіла розмахувала ножем не пам`ятала. ОСОБА_18 , яка на той час була одягнена в білу майку, легінси, схопила її за руки і прижала їх до підлоги, намагаючись вирвати з її руки ніж який схопила за лезо забрала його і викинула в сторону, тим самим порізав собі руку; конфлікт супроводжувався нецензурною лайкою. В той час до кухні забігла старша донька потерпілої ОСОБА_23 , взяла ніж і віддала його меншій сестрі. ОСОБА_23 схопила її руками за шию намагаючись душити, вона виривалася і в той час було зірвано з шиї її ланцюжок. Зрозумівши що її можуть задушити, так як почула біль, вона вкусила ОСОБА_23 за палець, остання відпустила її шию однак зірвала з вух кульчики і викинула їх, після чого своїми пальцями вципилася до її роту і почала його роздирати. В той час, ОСОБА_18 з неї встала і зупинивши ОСОБА_23 , стала оглядати рану на руці після укусу, після чого, так як вона ще залишилася лежати на підлозі, ОСОБА_18 ногами почергово нанесла їй кілька ударів по тулубу в області ребер і по нозі, коли до кухні забіг ОСОБА_29 та зі словами: « ОСОБА_39 » дивися що вона зробила і почала показувати руки ОСОБА_23 , і свої тілесні ушкодження. В той час також до кухні забігла ОСОБА_26 допомогла їй піднятися і відвела до себе додому. Що відбувалося надалі в будинку ОСОБА_18 вона не знала, так як забравши у ОСОБА_32 свою сумку пішла до себе додому, де на якись час втратила свідомість і прийшовши до тями відчула сильний біль голови, вона поміряла тиск, випила ліки. В будинку вона залишилася одна і аналізувати ситуацію, не змогла спочатку зрозуміти звідки в її кишені був ніж, однак згадала, що перед тим, як вийти з дому і піти до ОСОБА_32 , її донька ОСОБА_40 попросила її почистити яблука після чого вона, механічно поклала в карман ніж. Будучи в шоковому стані, вона спочатку подзвонила до доньки, але трубку ніхто не взяв, а потім вона подзвонила в поліцію, все розповіла і коли приїхали працівники поліції, її відвезли в наркологічний диспансер, де взяли кров на виявлення ступеня алкогольного сп`яніння, а потім повезли райвідділу, де відкатали її пальці рук, дали направлення на суд мед експертизу, оскільки у неї були тілесні ушкодження і відпустили її додому. Наступного дня, їй подзвонила ОСОБА_26 і сказала, що їх викликають у райвідділ. Приїхавши до слідчого (прізвище ОСОБА_41 ) він їх почергово допитав, сказав що відносно неї відкрито кримінальне провадження за заявою потерпілої ОСОБА_18 за ч.2 ст. 125 КК України, пояснив, що стаття не тяжка, буде суд засідання буде закрите, справа розглядатиметься в спрощеному порядку і ні її, ні потерпілу викликати до суду не будуть; її відпустили додому. Однак, пояснила, що через деякий час її частіше стали викликати до слідчого на допити, з нею проводили кілька разів слідчі експерименти; потім вона дізналася, що ОСОБА_18 пише скарги на слідчого і має покровителів в поліції та 16 березня 2023 року їй подзвонив слідчий і сказав щоб вона прийшла до райвідділу, де їй вручили підозру по ч.2 ст.15, ч.1 ст.115; ч. 2 ст. 125 КК України і слідчий попередив про явку до Першотравневого суду м. Чернівці, де їй мали обирати запобіжний захід; в суд вона пішла з ОСОБА_42 суді їй було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Пояснила, що від поліції вона не переховувалась; до моменту оголошення їй підозри слідчий постійно говорив, що її та ОСОБА_18 будуть викликати на допити і слідчі експерименти та справу передадуть в суд і закриють за ст. 125 КК України, оскільки справа приватного обвинувачення.

Кваліфікацію своїх дій за ч. 2 ст. 15 , ч.1 ст. 115 КК України вважає не вірною, просить її дії перекваліфікувати на ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки в неї умислу прямого направленого на позбавлення життя ОСОБА_18 не було Я оборонялася від ОСОБА_43 та вважаю невірною кваліфікацію; жодних намірів на заподіяння шкоди потерпілій ОСОБА_18 , в тому числі позбавляти її життя вона не мала і хотіла владнати конфлікт мирним шляхом. Жалкує, що це не вдалося і потерпіла отримав тілесні ушкодження.

Вказала, якщо б вона дійсно мала намір вбити ОСОБА_18 , то могла б це зробити, така можливість у неї була. Ніж був використаний нею лише для захисту. Обвинувачена ОСОБА_11 в поясненнях наполягала на тому, що не завдавала потерпілій ОСОБА_18 цілеспрямованих ударів ножем, а лише розмахувала ножем. З ножем вона постійно не ходила, ніж в кишені опинився випадково, оскільки вона виходячи з дому, на прохання доньки почистила кілька яблук і поклала його до кишені. У скоєному щиро розкаялася і пояснила що під час досудового слідства вона сприяла в розкритті злочину щодо нанесення ОСОБА_18 тілесних ушкоджень, надавала по декілька разів пояснення, щодо зміни підозри з ч. 2 ст. 125 КК України на ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України дізналася в той день, коли їй обрали запобіжний захід в суді у вигляді тримання під вартою. Цивільний позов визнала частково; при призначенні покарання просила врахувати, що матеріальну шкоду потерпілим вона відшкодувала, на утриманні має неповнолітню дитину, являється інвалідом 3-ї групи. Також просила при призначенні їй покарання врахувати неправомірну поведінку потерпілої ОСОБА_44 .

Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

Потерпіла ОСОБА_9 , будучи приведеною до присяги, в судовому засіданні надала покази про те, що з ОСОБА_11 вона знайома близько 14 років; познайомив їх сусід ОСОБА_29 , чоловік обвинуваченої, в них є спільна донька ОСОБА_40 , подруга її меншої доньки Софії. Зазначила, що із ОСОБА_11 її сім`я була в нормальних, приязних відносинах до подій 21 числа. В день, коли усе сталося, 21.02.2023 року був день народження 18-ти річчя її доньки ОСОБА_23 . Святкувати не планували; в цей день, вона забрала молодшу доньку ОСОБА_45 і пішла на УЗД, в неї піднявся тиск. Біля будинку, де вона припарковувала свій автомобіль, її зустрів сусід ОСОБА_29 взяв сумки і допоміг їх віднести до її будинку; в квартирі вона випила таблетку від тиску та прилягла. Близько 20:00 години до неї в кімнату прибігла молодша донька ОСОБА_33 і сказала що прийшла тьотя ОСОБА_46 ; вона не одразу зрозуміла яка тьотя ОСОБА_46 та коли спустилася вниз, вона побачила в коридорчику ОСОБА_11 , яка була одягнена в темну куртку з кишенями, чоботи. Запитав навіщо остання прийшла і підійшовши ближче до неї вона відчула запах алкоголю і побачила, що права рука ОСОБА_11 була за спиною. Вона ще раз перепитала обвинувачену чому вона зайшла до її квартири без дозволу, після чого ОСОБА_11 відповіла що поговорити про ОСОБА_20 і стала нецензурною лексикою на неї кричати. В них почався конфлікт, ОСОБА_11 накинулася на неї, зі словами "я тебе вб"ю"; після чого вона відштовхнула останню яка вдарилася об стіл і впала на підлогу, вона сіла зверху на ОСОБА_11 з тим, щоби забрати в неї ніж, яким вона розмахувала і зачепила їй спочатку шию, а потім були різані рани у ліве передплічча та грудну клітку, перед тим, як ОСОБА_11 впала, вона вдарилася у дерев`яний пройом дверей ОСОБА_47 лівим плечем, після чого впала на підлогу і вона, після чого перевернулася так як ОСОБА_11 намагалася вдарити її ножем в область голови, після цього вона сіла зверху на ОСОБА_28 , яка продовжувала розмахувати ножем перед нею і наносити ушкодження. Пояснила, що загалом їй були нанесені удари в ліве передплічча, під ліве коліно. Вона стримувала руки ОСОБА_11 і при цьому намагалася вирвали з її руки ніж, тоді ОСОБА_11 вкусила її за праве плече та коли вона відпустила руку, обвинувачена зубами схопила її палець і в той момент до них підбігла старша донька ОСОБА_23 , яка схопила ОСОБА_11 за шию. Побачивши, що обвинувачена вкусила ОСОБА_23 , вона злякалася, що ОСОБА_11 завдасть ударів ножем доньці і схопила її правою рукою за зап`ястя, а лівою рукою взялась за лезо ножа, вирвала його з руки ОСОБА_28 та відкинула ніж, крикнув щоб ОСОБА_23 забрала ніж, викликала швидку і поліцію, після чого піднялася з ОСОБА_11 і пішла в кімнату, так як менша донька яка забрала ніж стала на скло і порізала ногу. В той час, коли вона доньці Софії перев`язувала ногу, помітила як в кухню увійшов ОСОБА_29 , він запитав у ОСОБА_48 що вона накоїла і піднявши її з підлоги, вивів на вулицю. Вказала, що було далі вона не знає так як в кімнаті залишилася з донбкою ОСОБА_49 , швидку викликала старша донька. Одночасно з швидкою приїхала і поліція і коли вона подивилася у вікно, то побачила що ОСОБА_29 стояв, а потім він повернувся в кухню, сказав, що ОСОБА_11 пішла і став замітати скло, під час чого, він знайшов золоті прикраси, пояснив, що вони належать ОСОБА_11 та поклав їх до своєї кишені. На запитання сторін провадження, потерпіла пояснила, що до приїзду служб ОСОБА_29 залишався в її квартирі, лікарі швидкої допомоги запропонували їй та дітям їхати в лікарні, однак вона відмовилася від госпіталізації, а дітей відправила в лікарню. Залишившись на місці події в квартирі, у неї працівники поліції відібрали пояснення. Зазначила в показах, що на наступний день, ОСОБА_11 звинуватила її у викраденні прикрас, однак ОСОБА_29 їй сказав що прикраси віднесе слідчому, що фактично і зробив та під розписку вони були повернуті ОСОБА_50 . Потерпіла пояснила, що удари які наносила їй ОСОБА_11 були миттєвими, хаотичними; вказала, що ніж був не настільки тупий якщо порізи від нього були на голові, в області плеча, в області шиї, коліна; вона була зосереджена на тому щоб забрати в ОСОБА_28 ніж; порізи зазначила що в неї були хаотичні, коли вона намагалася витягнути ніж з руки ОСОБА_28 , то взяла його лезо, тоді остання його випустила, внаслідок чого, її палець був поранений.

На запитання сторони обвинувачення, потерпіла пояснила, що під час нанесення їй ударів; старша донька ОСОБА_23 намагалася відтягнути ОСОБА_11 ; при цьому, вона не бачила, щоби обвинувачена наносила будь які удари її доньці ОСОБА_23 ; Софії удари також не наносилися. Вважала, що у ОСОБА_11 не було мотивів для захисту від неї. В показах вказала, що ОСОБА_11 декілька разів, до подій 21.02. намагалася з нею поговорити з приводу її спілкування з ОСОБА_15 ,; говорила, що хоче поговорити і з її чоловіком ОСОБА_51 . Розмова про стосунки між нею та ОСОБА_52 С могла бути однією з причин за якої ОСОБА_11 прийшла до неї додому 21 числа, оскільки вона за два тижні до подій що сталися говорила ОСОБА_19 про можливий приїзд чоловіка ОСОБА_24 , який служить в ЗСУ на день народження доньки.

На запитання прокурора, ОСОБА_18 потерпіла пояснила, що удари їй ОСОБА_11 наносила зверху вниз та в заяві слідчому вона вказувала, що ОСОБА_11 мала намір її вбити. На запитання сторони захисту, повністю заперечила, що виривала волосся ОСОБА_11 , чому було знайдено резинку від волосся належну останній, пояснити не змогла, як і не змогла пояснити чому ніж яким їй наносилися удари був зігнений і куди ділася рукавиця в якій ОСОБА_11 тримала ніж, не знала. Пояснила, що вона амбулаторно лікувалися днів 10; ОСОБА_23 донька проходила курс лікування в психолога. Просила, призначити ОСОБА_11 суворе покарання та задовольнити заявлений нею цивільний позов, не заперечувала надходження на її картку грошових коштів від родичів ОСОБА_50 .

Потерпіла ОСОБА_53 , будучи приведеною до присяги в залі суду пояснила, що ввечері 21.02.2023 року, біля 18-19 годин, її мати - ОСОБА_54 та молодша сестра ОСОБА_33 приїхали додому; речі їм в квартиру допоміг принести ОСОБА_29 сусід і чоловік ОСОБА_55 на той час, погано почувалася та пішла відпочити в свою кімнату. Близько 20:00 години подзвонили в двері і молодша сестра відчиняла; з кімнати вона почула (по голосу) що в коридор увійшла ОСОБА_11 та попросила покликати батька або маму, і в той момент, її мама ОСОБА_18 вже спустилася до неї. Особисто вона з кімнати не виходила, але все добре чула. Почала розмову з мамою ОСОБА_56 за ОСОБА_20 , потім розмова переросла в крик та нецензурно обоє стали розмовляти. Нанесення як першого удару мамі так і інших вона не бачила, однак чула що на кухні щось впало і звідти були крики та коли вона зайшла на кухню, там знаходилася мати та ОСОБА_11 яка впала на кухонний стіл та вони вдвох потім впали на підлогу. ОСОБА_11 лежала на підлозі знизу, а мама зверху сиділа на ній і утримувала руки ОСОБА_11 так як в правій руці у неї був ніж. ОСОБА_11 пручалася та намагалася вирватись, намагаючись потягнути за волосся маму. В той момент вона намагалася відтягнути ОСОБА_14 від мами, їй це не вдавалося, тоді вона закрила своєю долонею очі обвинуваченій, схопила за шию, після чого, ОСОБА_11 вкусила її за долоню руки, після чого вона відпустила руку і ОСОБА_28 лівою рукою намагалась опиралася на підлогу, щоб вирвати свою праву руку, а мама намагалася вирвати з цієї руки ОСОБА_11 ніж та схопилася за лезо ножа, але оскільки ніж був затуплений, тому мама не порізалася, а ОСОБА_11 випустила ніж після чого, ОСОБА_18 відкинула його в сторону, та попросила її забрати ніж, вона його підняла і передала молодшій сестрі, яка ніж віднесла до кімнати; саме в той час, ОСОБА_33 порізала ногу об скло, що було розбито на кухні, почала плакати, після чого вона пішла за сестрою, а згодом і мама прийшла та стала перев`язувати Софії ногу; ОСОБА_11 залишилася на кухні коли туди зайшов ОСОБА_29 підняв ОСОБА_11 і вивів її з будинку; при цьому вона не бачила, щоби ОСОБА_29 чи мама завдавали їй удари. Надалі приїхали швидка допомога і поліція. Її із сестрою відвезли до лікарні, мати залишилася вдома.

На запитання прокурора пояснила, що в коридорі у ОСОБА_11 коли та прийшла до квартири, в руках ножа вона не бачила. Розмова спочатку була спокійна, а потім почався крик, з якого вона переважно чула обривки слів про ОСОБА_57 . Чи говорила ОСОБА_11 матері що її в`бє не пам`ятала, однак пояснила, що на її думку ОСОБА_28 на це не наважилася б. Пояснила, що їх батько ОСОБА_22 постійно перебував в інших областях, їх сім"я дружила з сім`єю ОСОБА_20 , який був чоловіком ОСОБА_11 біля 10 років з їх донькою ОСОБА_58 її сестра ОСОБА_33 дружили. Коли вони приходили, а це було по кілька разів на місяць, ОСОБА_29 їх пригощав; разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , мати, вона та сестра святкували свята Новий рік і інші свята. Також, потерпіла на запитання інших учасників процесу, пояснила, що вона цілеспрямовано закривала очі ОСОБА_11 , так як їй було тоді важливим захистити матір, і щоби мама змогла вирвати у ОСОБА_28 ніж. Чи була ОСОБА_14 на подвір`ї в момент приїзду швидкої допомоги і поліції, пояснити не змогла. Зазначила, що поранення як у неї так і в матері виявили працівники швидкої допомоги; до приїзду швидкої, мати не переодягалася, залишалася одягненою на той час в білу майку, лосини; крові у мами як на обличчі, так і на одязі, вона не бачила. В її присутності, на кухні ОСОБА_11 тілесних ушкоджень ножем мамі не завдавала. Про те, що ОСОБА_59 С віднайшов на кухні прикраси і забрав, а потім під розписку повернув слідчому, їй розповіла мати на наступний день після подій. Мати розповідала як все було і показувала їй порізи на плечах, говорила, що ОСОБА_11 хотіла її вбити; порізи були малі. Вказала, що батькові про те, що сталося 21.02. 2023 року також розповіла мати. Підтримала цивільний позов. Просила призначити ОСОБА_11 покарання на розсуд суду.

Аналогічні покази в судовому засіданні у присутності законного представника надала і свідок, малолітня ОСОБА_60 , яка пояснила, що знає ОСОБА_14 , 21 лютого минулого року, ввечері вона постукала в двері їй вона відчинила і обвинувачена попросила покликати маму; в той час, ОСОБА_18 вже спустилася та почала в коридорі розмовляти із ОСОБА_11 , а вона пішла до сестри ОСОБА_23 в кімнату, із якої було чути образи ОСОБА_11 в бік матері. Вирішивши піднятися наверх до своєї кімнати, на сходах вона побачила штовханину між ОСОБА_48 і мамою, і разом тьотя ОСОБА_46 і мама впали в кухні на стіл, а потім на підлогу та ОСОБА_11 била її маму та тягнула за волосся. Ножа в руці ОСОБА_11 не бачила. Вона побігла на верх в кімнату і подзвонила сусіду ОСОБА_19 , пояснила, що ОСОБА_14 напала на маму та попросила допомоги. Після дзвінка спустилася подивитися чи продовжується конфлікт і в той час сестра ОСОБА_23 попросила забрати ніж в кімнату; вона в неї взяла ніж і віднесла його, поклавши на тумбу біля телевізора в кімнаті. Ніж був з чорною ручкою, невеликий, вузький, трохи зігнутий, на ножі крові вона не бачила. Пояснила, що в той час як від сестри забирала ніж, вона наступила на скло в кухні, так як на підлозі був розбитий посуд, і поранила собі ногу, з рани йшла кров і їй було болячи, вона почала плакати. Після чого в кімнату спочатку прийшла сестра ОСОБА_23 , потім мама і їй перевзувала ногу, а сусід ОСОБА_61 забрав з кухні ОСОБА_11 і вивів з будинку. Мама сказала сестрі викликати поліцію та швидку допомогу та по приїзду, лікар її оглянув і з сестрою, оскільки в неї була на руці кров, забрали в лікарню, а мама залишилася вдома.

На запитання учасників процесу, свідок пояснила, що ОСОБА_29 до того, що сталося 21.02., часто заходив до них додому, допомагав щось мамі. Коли ОСОБА_11 зайшла до квартири, вона запитала за маму, про батька не питала. Тато говорив що приїде, але не приїхав на день народження сестри. Від ОСОБА_11 в коридорі вона почула запах цигарок, а не спиртного. Коли вона забирала в кухні ніж від сестри, то бачила, що мама сиділа зверху на ОСОБА_11 , мама справилася з нею. Зазначила, що вона сусідку ОСОБА_32 не знає і ОСОБА_62 в їх квартирі не була. ОСОБА_63 , ІНФОРМАЦІЯ_2 була одягнена в біло - оранжеву футболку та чорні спортивні штани. До подій 21.02., ОСОБА_11 з мамою була в добрих, хороших відносинах; вона дружила з донькою обвинуваченої - ОСОБА_58 . Пояснила, що дійсно мама постійно залишала свій автомобіль на подвір`ї ОСОБА_20 .

Під присягою в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 надав показання про те, що 21.02.2023р. біля 20-21 години ОСОБА_60 зателефонувала йому та повідомила, що його жінка «тьотя ОСОБА_46 б`є маму»; він зібрався і за 2 хв. прийшов до квартири ОСОБА_64 , так як проживає по сусідству, де зайшовши на кухню і побачив, що його цивільна дружина ОСОБА_14 лежить на підлозі а ОСОБА_37 зверху на ній і одна одній завдають ударів. Після чого, почув плач ОСОБА_65 та ОСОБА_37 піднялася і пішла в кімнату до доньки. Піднімаючи ОСОБА_11 сказав їй: "що ти натворила" і вивів її на вулицю, при цьому вона на нього кричала нецензурною лексикою. На вулиці її забрала ОСОБА_32 і вони пішли до останньої додому; він повернувся на кухню щоб позамітати скло з підлоги і коли це робив на підлозі знайшов золоті прикраси ОСОБА_11 , які їй сам колись дарував, ланцюжок і кільчики поклав до кишені; при цьому ОСОБА_37 була в кімнаті з дітьми і не бачила цього. В подальшому приїхала швидка допомога і працівники поліції.

На запитання учасників процесу, свідок пояснив, що коли піднімав ОСОБА_11 від неї запаху алкоголю не чув; тілесних ушкоджень в останньої, а також і у ОСОБА_64 не бачив. Швидку допомогу і поліцію викликала ОСОБА_53 , він чув особисто, так як був в коридорі. Зазначив, що до подій 21.02.2023 року у нього з ОСОБА_66 усе було добре, відносини були нормальні, в сім`ї їх є спільна дитина, неповнолітня ОСОБА_67 , батьківство відносно якої він визнав, однак доньку на своє прізвище не записав, чому пояснити не зміг. Вказав в показах, що із сім`єю ОСОБА_17 , ОСОБА_30 і їх дітьми познайомилися в 2010 році коли останні приїхали і посилилися в будинку по сусідству; разом (він і ОСОБА_11 ) постійно святкували різні світа, відносини між сім`ями були добрі, однак, його дружина цивільна ОСОБА_11 постійно ревнувала його до ОСОБА_64 , особливо після того, як ОСОБА_22 пішов служити в ЗСУ, ОСОБА_28 йому висловлювала претензії з приводу залицяння до ОСОБА_64 , якій він допомагав як сусід то світло починити, щось прибити та й з його дозволу ОСОБА_18 ставила у його дворі свій автомобіль, так як перед її будинком був вузький проїзд.

У наданих суду показах свідок не заперечував і підтвердив, що 21.02.2023 року після того, як ОСОБА_37 залишила автомобіль у дворі його будинку, оскільки він з ОСОБА_11 на той час мали два окремі будинки, він допоміг ОСОБА_18 і дітям занести в їх квартиру пакунки з продуктами та речі та коли повертався проходячи повз будинку ОСОБА_32 її та ОСОБА_11 бачив у вікно вони пили каву, він зателефонував ОСОБА_50 та покликав до себе в квартиру, щоб показати ремонт, на що остання йому відповіла: «показуй це ОСОБА_18 ». Про будь які наміри вбити ОСОБА_44 . Кушнірик ОСОБА_28 йому не розповідала, та на його думку його дружина цього б іколи не зробила, вона на це спроможна. Про те, що ОСОБА_22 має приїхати на день народження доньки ОСОБА_23 , він дізнався приблизно за тиждень від ОСОБА_18 і з ОСОБА_11 мав про це розмову і ОСОБА_28 йому говорила, що буде з ним розмовляти. ОСОБА_18 його не запрошувала на день народження бо їй було в той день погано. Вважав, що на ОСОБА_11 мала вплив ОСОБА_32 , вони постійно спілкувалися, іноді випивали. Нічого в розмові до 21.02.2023 року йому ОСОБА_11 не говорила, що хоче розправитися з ОСОБА_18 через те, що він часто приходив до останньої, спілкувався з ОСОБА_38 , вона йому подобалася, однак, ніяких намірів мати стосунки із нею, він не мав. Пояснив, що дітей ОСОБА_64 , після конфлікту, забрала швидка допомога, оскільки ОСОБА_68 мала поранення від скла на нозі, а у ОСОБА_69 він бачив прокус на пальці, і як йому остання пояснила, що це зробила ОСОБА_70 ОСОБА_64 він не бачив тілесних ушкоджень з яких би йшла кров; на майці (світлого кольору), біля плеча були плями крові; на його думку ОСОБА_71 не потребувала медичної допомоги, швидка забрала дітей, а ОСОБА_18 залишилася біля будинку, а потім поїхала в поліцію.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_32 під присягою пояснила, що з ОСОБА_11 вона перебуває в дружніх відносинах з квітня 2022 року; ОСОБА_18 знає як сусідку; проживає за своєю адресою з квітня 2022 року, як внутрішньо переміщена особа.

21.02.2023 року вранці біля 09.20 годин ОСОБА_14 їй зателефонувала і сказала, що ніби то має на день народження доньки приїхати ОСОБА_22 , вона з ним хоче поговорити з приводу стосунків між її чоловіком ОСОБА_15 та попросила, в разі якщо вона його побачить, щоб її син взяв в ОСОБА_35 номер мобільного телефону; на що, вона, ОСОБА_11 відповіла що цього робити не буде і щоб вона не чіпала із такими проханнями її сина. Однак, увечері, біля 18:00-19.00 годин, ОСОБА_11 без запрошення прийшла до неї додому; була одягнена в куртці, штанах та в чорних шкіряних чоботах; присіла біля вікна виглядати ОСОБА_24 , з яким хотіла поговорити. Вона приготовила каву ОСОБА_11 і собі та присіла поруч, коли попри вікно пройшли ОСОБА_37 із ОСОБА_15 та дитиною ОСОБА_49 та усі разом зайшли до будинку ОСОБА_18 оскільки для того, щоби останній пройти до її будинку необхідно спочатку пройти попри її будинок; після чого, вона помітила, що в ОСОБА_11 почався нервовий стрес. Вона запропонувала їй заспокійливу таблетку, остання відмовилася. ОСОБА_29 повертався від ОСОБА_18 і запитав що ми робимо, на що ОСОБА_11 відповіла, що п`є каву та він пішов, а вона спостерігаючи за стресом ОСОБА_28 , запропонувала випити по бокалу шампанського. ОСОБА_11 закрила і випила з нею близько 100 гр., після чого пішла до магазину за цигарками які закінчилися. В магазині черги там не було і вона швидко повернулася, коли біля будинку ОСОБА_18 почула як ОСОБА_29 нецензурно кричить щось про ОСОБА_11 ; вона забігла до квартири ОСОБА_18 і побачила, як з підлоги намагається встати ОСОБА_11 , вона їй допомогла і завела до себе додому, де вмила, так в ОСОБА_28 був подряпаний ніс, роздерта губа, з якої текла кров. ОСОБА_11 була збуджена та сказала що нічого з ран не потрібно обробляти, розвернулася та пішла в сторону свого будинку. А, через деякий проміжок часу, до неї прийшла донька ОСОБА_11 ОСОБА_40 , з якою на вулиці біля будинку ОСОБА_18 чекали поліцію та швидку допомогу. Коли приїхала швидка та поліція, ОСОБА_11 вже не було, вона і ОСОБА_40 телефонували їй, однак слухавку ніхто не брала. Пояснила, що після подій 21.02.2023 року вона зустрічались з ОСОБА_66 в неї вдома, де обвинувачена їй розповіла що хотіла поговорити з ОСОБА_35 , щоб ОСОБА_71 залишила її чоловіка, т.б. ОСОБА_72 , однак його не було вдома і в процесі розмови з ОСОБА_38 у них почала бійка, в ході якої вона дістала з кишені ніж і ним розмахувала. Після розмови, вона роз`яснила ОСОБА_11 , статті закону по тілесних ушкодженнях, оскільки вона юрист. З ОСОБА_11 вона ходила в суд, коли відносно останньої вирішувалося питання про запобіжний захід і вона була впевнена що ОСОБА_28 не змінять запобіжний захід бо вона не мала умислу на вбивство ОСОБА_44 .

На запитання учасників процесу, свідок пояснила, що з ОСОБА_11 вона спілкувалася переважно коли в останньої траплялися конфлікти з ОСОБА_15 з причини його спілкування із ОСОБА_18 до якої ОСОБА_29 , за період відсутності ОСОБА_24 часто приходив, по 2-3 рази на день; що він робив в квартирі їй відомо не було, однак ОСОБА_11 була не задоволена тим, що потерпіла ОСОБА_18 залишає свою машину на подвір`ї ОСОБА_20 . Зазначила в показах, що ножа в ОСОБА_11 вона не бачила і про ніж остання нічого не говорила їй та коли вона з квартири ОСОБА_18 виводила ОСОБА_11 , ОСОБА_29 стояв поруч біля ОСОБА_18 яка була вдягнена в білу майку на якій біля плеча були плями крові та чорні бриджі, у Софії була забинтована нога, а в ОСОБА_23 на руці, якій саме не пам`ятала, була кров. Швидка допомога забрала дітей в лікарню, а ОСОБА_18 залишилася біля будинку з ОСОБА_15 .

Вищенаведені покази були підтверджені відповідно свідками ОСОБА_15 і ОСОБА_32 при здійсненні в залі суду перехресного допиту, в ході якого під присягою, ОСОБА_61 підтвердив, що він підняв в кухні квартири ОСОБА_18 з підлоги ОСОБА_11 і став її виводи на вулицю коли надійшла ОСОБА_32 , запитала що сталося і від нього забрала обвинувачену та відвела до себе додому. Свідок пояснив, що за знайдені на кухні ланцюжок і кулон він спочатку поліції коли його опитували на місці подій нічого не сказав, пізніше сам ці прикраси відніс до слідчого і віддав йому, однак, слідчий йому усе повернув назад під розписку і сказав зберігати.

Свідок ОСОБА_32 в ході перехресного допиту пояснила, що після того, як з її будинку 21.02.2023 р. і подій що мали місце в квартирі ОСОБА_18 пішла ОСОБА_11 , на місце події приїхали поліція та швидка допомога, в той день пізно увечері до неї прийшов дільничний інспектор і опитував що їй відомо з приводу подій. Вона останньому надала пояснення про те, що 21.02.2023 року увечері до неї прийшла ОСОБА_11 , з якою вона вживала спиртне шампанське, а потім вона пішла в магазин, а ОСОБА_28 залишилася в її квартирі, чи без неї ОСОБА_48 випивала ще шампанське не знала, та коли повернулася з магазину почула крики ОСОБА_72 біля будинку ОСОБА_18 ; вона спочатку зайшла до себе додому, допила з пляшки шампанське, а потім пішла до квартири ОСОБА_18 , з якої вивела ОСОБА_50 . Зазначила в показах, що коли ОСОБА_11 була в неї вдома, на ній бачила ланцюжок з кулоном і сережки, а коли виводила обвинувачену з квартири ОСОБА_18 на ОСОБА_28 не було прикрас і це її здивувало. Пояснила, що жалкує і винить себе за те, що залишила ОСОБА_11 одну у себе в квартирі в пригніченому стані.

Свідок ОСОБА_73 під присягою в судовому засіданні надала покази про те, що 21.02.2023р. біля 20.30 годин точно не пам`ятала годину, відбувся виклик бригади швидкої допомоги з 3-х людей, вона - лікар, фельдшер та водій-санітар за адресою АДРЕСА_4 , у зв`язку з подією ножового поранення. Пояснила, що прибувши на місце події, було встановлено, що в дитини Софії ОСОБА_9 рана на нозі від того, що дівчинка стала на розбите скло в кухні; в старшої дитини ОСОБА_9 . ОСОБА_23 виявлена була рана на руці від укусу зубами, а в самої ОСОБА_9 при її огляді виявлено було численні порізи по тілу та голові, виявлені в ОСОБА_18 рани не потребували зашиванню; рани були не колото різані, не глибокі; як повідомила ОСОБА_9 що ці тілесні ушкодження їй завдала їй завдала ножем сусідка. Зазначила, що ОСОБА_9 потребувала медичної допомоги, їй на місці було оброблено рану на голові, однак останні від госпіталізації відмовилася, а дітей потерпілої було госпіталізовано в лікарню швидкої медичної допомоги і по дорозі в лікарню ні вона, ні інший медичний персонал не розмовляли. Обвинувачену ОСОБА_14 на місці події за адресою АДРЕСА_4 вона не бачила.

Свідок сторони захисту - ОСОБА_74 в засіданні під присягою надала покази про те, що обвинувачену ОСОБА_14 знає багато років, так як остання є цивільною дружиною її двоюрідного брата ОСОБА_72 , який фактично і познайомив її з ОСОБА_28 . Пояснила, що працює майстром манікюру більше 5 років та постійно робила манікюр ОСОБА_14 , востаннє це було на початку січня чи лютого місяця 2023 року; манікюр ОСОБА_11 був замовлений овальної форми, гель-лак на 1,5-2 см., а в лютому або березні ОСОБА_11 повторно прийшла до неї переробляти манікюр, так як на двох чи трьох пальцях, були зламані нігті і при цьому пояснила, що гель лак міг зламатись від притискання до твердої поверхні, а від ударів об тверду поверхню могли лише утворитись тріщини. Про події бійки які мали місце між ОСОБА_30 і ОСОБА_66 вона дізналася вперше від ОСОБА_72 , а потім і від ОСОБА_32 , яка також була її клієнткою. Коли в лютому, а це було до 21 числа до неї приходила на манікюр ОСОБА_11 тілесних ушкоджень на видимих ділянках тіла вона не бачила.

Під присягою і роз`яснення вимог ст.. 63 Конституції України, в залі суду, свідок ОСОБА_75 погодившись надати покази, зазначив, що обвинувачена являється його матір`ю, яка проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_15 і їх донькою, його молодшою сестрою по материнській лінії ОСОБА_76 , в них по АДРЕСА_4 є два будинки, в одному проживає мати з ОСОБА_58 , в іншому ОСОБА_29 двадцятих числах лютого місяця 2023 року, він спілкувався із мамою ОСОБА_11 , яка йому розповіла що ОСОБА_29 приділяє багато уваги ОСОБА_77 і вона хоче поговорити з її чоловіком з цього приводу, а вже 22.02.2023 року він від матері дізнався про те, що в квартирі ОСОБА_18 була бійка між нею і його матр`ю, де остання захищаючись, нанесла ножем ОСОБА_18 порізи та його мати просила забрати пожити сестру ОСОБА_78 до нього додому. При зустрічі з мамою через пару днів після подій 21.02.2023 р., він на руці в ОСОБА_11 бачив поламані нігті; на руках, плечах, а також китицях рук і долонях синці, великий синець був під оком і на обличчі. На запитання учасників процесу, пояснив, що при його спілкуванні з ОСОБА_15 як з приводу подій, що мали місце 21.02.2023 року та його стосунків з ОСОБА_18 , він йому говорив, що ОСОБА_18 йому подобається. 21.02.2023р. сестра ОСОБА_40 йому подзвонила в пізній час і попросила її забрати з вул.. Гагаріна, однак, він не зміг сам приїхати і викликав їй таксі, про те де знаходиться мама сестра не знала. Зазначив, що в розмові з мамою дізнався що ОСОБА_29 дозволяв ОСОБА_18 ставити в нього на подвір`ї автомобіль останньої. Про наміри позбавити життя ОСОБА_18 мама ніколи не говорила, вважав, що у матері не було ніяких мотивів і умислу вбивати ОСОБА_18 так як тривалий час мама, ОСОБА_29 , приятелювали з сім`єю ОСОБА_18 , молодша донька якої ОСОБА_33 дружила з ОСОБА_58 ; вказав, що його мати добра, ввічлива. Не заперечував, що тривалий час проживав в сім`ї з ОСОБА_15 , і останній дійсно виховував його з 6-ти років, а після народження і ОСОБА_78 , батьківство якої чомусь визнав лише після подій які сталися 21.02.2023 року.

Свідок, неповнолітня ОСОБА_79 , будучи допитаною в судовому засіданні, у присутності педагога і представника служби у справах дітей Чернівецької міської ради ОСОБА_80 , під присягою надала пояснення про те, що являється донькою ОСОБА_11 , з якою проживає від народження а також проживала до подій 21.02.2023 року з батьком ОСОБА_15 по АДРЕСА_4 . Пояснила, що до 21.02.2023 року, за тиждень-два вона бачила ОСОБА_81 , яка їй повідомила що на день народження сестри ОСОБА_23 з фронту повинен приїхати її батько, про що вона при спілкуванні із мамою їй про це розповіла, тоді і від мами почула слова: «от і добре, поговорю з ОСОБА_51 про ОСОБА_82 ». 21.0.2023 року, біля 19 години мама одяглася в куртку, штани, чоботи і сказала їй що йде до сусідки ОСОБА_26 поговорити та до ОСОБА_18 поспілкуватися з ОСОБА_17 . Перед виходом з квартири, вона попросила маму почистити їй яблука, мама виконала її прохання і пішла з дому. Згодом, біля 21 години ОСОБА_29 зателефонував і сказав щоб вона підійшла до будинку ОСОБА_18 і подивилася, що скоїла її мама. Одягнувшись, вона підійшла до квартири ОСОБА_18 , де була ОСОБА_32 , ОСОБА_61 , ОСОБА_60 , в якої була забинтована нога і ОСОБА_23 , в якої палець був укушений. Зайшовши до квартири, побачила ОСОБА_83 , яка була вдягнена і світлу (білу) майку з вузькими лямками, лосини; в кухні був розбитий посуд на підлозі; матері в будинку не було. Вона вийшла з будинку і підійшла до ОСОБА_32 та запитала де мама; дізнатися про матір, вона намагалася і в ОСОБА_20 , який їй повідомив що мама побилася з ОСОБА_18 і нанесла їй ножем тілесні ушкодження та пішла; вона телефонувала до матері, однак трубку ніхто не піднімав. Біля будинку ОСОБА_18 вона знаходилася коли приїхали швидка допомога, а потім і поліція. Лікар обробив рану Софії, а потім ОСОБА_84 , яких забрали до лікарні, а ОСОБА_18 залишилася. Вдома мами також не було і оскільки вже було пізно, вона подзвонила до брата, він їй викликав таксі, а наступного дня, біля 13 годині вона побачила маму, яка їй розповіла про бійку і нанесення тілесних ударів; мама говорила, що була в поліції і давала покази; також розповіла, що в неї зник з шиї ланцюжок з кулоном. Спілкуючись з мамою, вона бачив в неї синці на обличчі, під оком та гематоми на спині і ногах. Пояснила, що мама про ОСОБА_85 у її присутності ніколи не говорила негативно, вона чули розмови в домі тільки про те, що ОСОБА_59 С приділяє ОСОБА_18 багато уваги; вказала, що мама не могла позбавити життя ОСОБА_83 .

Крім наведених доказів, судом безпосередньо в засіданні досліджено наступні письмові та речові докази, зокрема в томі І:

- протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 21.02.2023 в потерпілої ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка заявила про вчинення відносно неї протиправних дій, що виразились в тому, що 21.02.2023 близько 20:00 годин, перебуваючи в квартирі за адресою АДРЕСА_5 , ОСОБА_14 завдала їй тілесні ушкодження та її доньці ОСОБА_8 (а.с. 41);

- протокол огляду місця події (за участі понятих) від 21.02.2023 о 20:38 годин, зокрема квартири АДРЕСА_5 під час огляду вилучено: жіночу резинку для волосся коричневого кольору, змив речовини бурого кольору, виріз частини килима та кухонний ніж (а.с.44), з фото таблицею (а.с.45-58);

- висновок №365 Чернівецького обласного наркологічного диспансеру від 21.02.2023 відносно ОСОБА_9 , згідно з яким, стан алкогольного сп`яніння у останньої, не виявлено (а.с.63);

- протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 від 22.02.2023 року (а.с.67-68) та DVD-R диском (а.с.71), в якому потерпіла детально вказує про обставини завдання їй тілесних ушкоджень ОСОБА_14 ;

- висновок №364 Чернівецького обласного наркологічного диспансеру від 21.02.2023 про те, що свідок ОСОБА_29 на час події був тверезий (а.с.83);

- висновком №363 Чернівецького обласного наркологічного диспансеру від 21.02.2023 про те, що свідок ОСОБА_86 станом на 21.02.2023р., перебувала в стані алкогольного сп`яніння (а.с.88);

- протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 27.02.2023 від ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якій зазначено обставини завдання їй тілесних ушкоджень ОСОБА_14 (а.с. 98-99);

- протокол проведення слідчого експерименту, за участю потерпілої ОСОБА_8 від 27.02.2023 року (а.с.103-106) та DVD-R диском (а.с.107) в приміщенні будинку АДРЕСА_5 ;

- протокол огляду предметів від 22.02.2023 року, вилучених в ході огляду місця події, зокрема кухонного ножа, жіночої резинки коричневого кольору (а.с.125), з фото таблицями (а.с.126-133);

- постанова від 22.02.2023 про визнання речовим доказом, згідно якої визнано речовим доказом кухонний ніж, вилучений 21.02.2023 року, під час проведення огляду місця події за адресою АДРЕСА_5 (а.с.134) з квитанцією №5335 від 23.02.203, про передачу кухонного ножа до камери зберігання речових доказів (а.с.135);

- постановою від 22.02.2023 про визнання речовим доказом, згідно якої визнано речовими доказами жіночу резинку, змиви речовини бурого кольору, виріз волокон з килима, вилучені 21.02.2023 року, під час проведення огляду місця події за адресою АДРЕСА_5 (а.с.136) з квитанцією №5336 від 23.02.203 про передачу вказаних речей до камери зберігання речових доказів (а.с.137);

- постанова від 23.05.2023 про визнання речовим доказом та передачу їх на зберігання, жіночу резинку вилученої в ході огляду місця події за адресою АДРЕСА_5 визнано речовим доказом (а.с.138-140) та квитанція про зберігання її в камері схову від 24.05.2023 №5541 (а.с. 141);

- заяву потерпілої ОСОБА_9 , в якій зазначається що вона добровільно надає свій одяг на дослідження, у якому вона була одягнута під час вчинення відносно неї правопорушення, а саме: футболка помаранчева, лосини (велосипедки) чорні; колготи тілесні (а.с.143);

- постанова про визнання предметів речовими доказами від 23.05.2023 року, а саме - змив бурого кольору та виріз з килима (а.с.151-153) та квитанцію №5540 про передачу цих речей до камери зберігання речових доказів (а.с.154);

- постанова від 23.05.2023 року про визнання речовим доказом та передачу їх на зберігання (а.с.170-172) з квитанцією про передачу речей до камери схову від 24.05.2023 №5335 (а.с. 173);

- відомості щодо реєстрації виклику на спецлінію 102 які надходили від ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (а.с. 176-177; а.с.180-181) та відповідь на запит від 14.03.2024 року про звернення ОСОБА_9 на спецлінію 102 (а.с.183-184) з інформацією зареєстрованою до підсистем «Єдиний облік» та АРМ «оператор «102» ІКС ІПНП (а.с.185-188) та копії записів розмов на цифровому носії інформації DVD+R диску (а.с.189), із диску аудіо запису розмови (а.с.190-193);

- постанова від 16.06.2023 про визнання речовим доказом та передачу їх на зберігання, згідно якої визнано речовим доказом «DVD-R» диск, білого кольору, марки «ALERUS», із надписом на ньому «аудіо-запис 102», наданий УОАЗОР ГУНП в Чернівецькій області (а.с.193-195);

- відомості про звернення на спецлінію 102 які надходили від ОСОБА_14 (а.с.205-215);

- висновок №366 Чернівецького обласного наркологічного диспансеру від 22.02.2023 про те, що ОСОБА_14 на час вчинення правопорушення перебувала в стані алкогольного сп`яніння (а.с.216);

- протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_14 від 27.02.2023 року (а.с.230-233) та DVD-R диском (а.с.234)

- повідомлення про заміну раніше повідомленої підозри від 16.03.2023. зокрема, змінено правову кваліфікацію з ч. 1 ст. 125; ч.2 ст.125 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115; ч. 2 ст. 125 КК України (а.с.239-241);

Окрім наведених доказів судом досліджено в судовому засіданні і такі докази , як висновки по призначених в кримінальному провадженні експертиз, а саме:

- висновок експерта №92 екс від 22.02.2023 року та відповідно висновок експерта №331 екс від 20.06.2023 року, на підставі проведеної судово-медичної експертизи та по медичним документам громадянки ОСОБА_9 , відповідно, згідно яких, при проведені судово-медичної експертизи громадянки ОСОБА_9 виявлено наступні тілесні ушкодження: 1.1.Садно на передній поверхні шиї зліва.

- Рани різані: по лівій кологрудинній лінії у підключичній ділянці; в лівій надплічній ділянці по середньо-ключичній лінії; на передній поверхні верхньої третини лівого плеча, на задній поверхні верхньої третини лівого плеча; в середній третині лівого передпліччя по ліктьовій поверхні; в лівій підколінній ділянці; на ребрі лівої долоні; на долонній поверхні основної фаланги 5-го пальця правої китиці.

1.2.Садна в кількості 2-х на спині в правій лопаточно-надплечовій ділянці.

- Рана рвана на долонній поверхні 4-го пальця правої китиці на середній фаланзі, з синцем навколо.

1.3. Синці в кількості 3-х по зовнішньо-задній поверхні верхньої половини лівого плеча.

- Рана забійна в лівій тім?яній ділянці голови.

2. Тілесні ушкодження вказані в п. 1.1 виникли в результаті не менш як 9-и разової травмуючої дії твердого предмету з гострою ріжучою кромкою, цілком можливо типу ножа і відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

3. Тілесні ушкодження вказані в п.1.2 виникли в результаті не менш як 2-о разової травмуючої дії твердих тупих предметів, цілком могли виникнути від травмуючої дії зубів (укусів людиною) і відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

4. Тілесні ушкодження вказані в п.1.3 виникли в результаті не менш як 4-и разової травмуючої дії твердих тупих предметів, якими цілком могли бути руки та ноги людини і відносяться до: синці - до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень; рана - до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що призвела до короткочасного розладу здоров?я.

5. Усі тілесні ушкодження, вказані в п. 1. даних підсумків по строкам та обставинам виникнення можуть відповідати вказаному в фабулі постанови.

Експерт, беручи до уваги характер та локацію всіх вищевказаних тілесних ушкоджень прийшов до висновку що останні не могли виникнути в результаті падіння підекспертної з положення стоячи як з наданням прискорення так і без такого (т.1 а.с.73-74).

Вищенаведені висновки в судовому засіданні в повному обсязі були підтримані при допиті експертом ОСОБА_87 , який під присягою пояснив, що виходячи з дослідженого висновку враховуючи характер тілесних ушкоджень в ОСОБА_9 були виявлені різані, а не колото - різані рани, які не могли утворитися від манікюру; тілесні ушкодження наведені у висновку могли утворитися тільки від колото-різаних предметів типу ножа. В потерпілої ОСОБА_9 ним були встановлені ссадна і чисельні синці, описані у висновку. Від ножа могли утворитися рани різані- по лівій кологрудинній лінії у підключичній ділянці; в лівій надплічній ділянці по середньо-ключичній лінії; на передній поверхні верхньої третини лівого плеча, на задній поверхні верхньої третини лівого плеча; в середній третині лівого передпліччя по ліктьовій поверхні; в лівій підколінній ділянці; на ребрі лівої долоні; на долонній поверхні основної фаланги 5-го пальця правої китиці. Пояснив, що в ОСОБА_18 як рани так і ссадна і синці виявлені відносяться до легких тілесних ушкоджень, їх чисельність, локалізація і знаходження не є такими, що могли призвести до смерті потерпілої. По локалізації нанесених ОСОБА_9 ударів; їх місцезнаходження, можна говорити що особа знаходилась та наносила удари в динаміці, не точно ціле направлено, однак порізи мали місце з достатньою силою.

Також експерт пояснив, що в потерпілої ОСОБА_69 були тільки дві рани від укусу зубами правої китиці в проекції 5-ї п?ясної кістки.

Дані покази є співмірнними і з дослідженим висновком експерта №93 екс від 22.02.2023 року на підставі проведеної судово-медичної експертизи ОСОБА_8 , відповідно до якого, при проведені судово-медичної експертизи ОСОБА_8 виявлено наступні тілесні ушкодження: - Рани укушені: на долонній поверхні правої китиці в проекції 5-ї п?ясної кістки; в кількості 2-х на основній фаланзі 2-го пальця лівої китиці.

2. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті не менш як 2-о разової травмуючої дії твердих тупих предметів, цілком могли виникнути від травмуючої дії зубів (укусів людиною), по строку та обставинам виникнення можуть відповідати вказаному в фабулі постанови та вказаному підекспертною і відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров?я.

3. Беручи до уваги характер та локалізацію вищевказаних тілесних ушкоджень приходжу до висновку про неможливість виникнення їх в результаті падіння підекспертної з положення стоячи як з наданням прискорення так і без такого.

4. Тілесних ушкоджень розташованих на обличчі підекспертної не виявлено (т.1 а.с.97);

Також, згідно із висновку експерта №475 від 10.04.2023 року в плямах бурого кольору на фрагменті марлі ( об?єкт N?1) та на фрагменті синтетичної тканини ( об?єкт N? 2), знайдено кров людини та встановлено групу крові В з ізогемаглютиніном анти А, що не виключає належність крові особі з групою крові В (т.1 а.с.147-149);

Відповідно до висновку експерта №74-МК від 07.04.2023 року при експертизі речових доказів, наданого одягу від потерпілої громадянки ОСОБА_9 виявлено: по задній поверхні, у середній третині лівої половини колгот, пошкодження «Г» подібної форми, гілочки якого сходяться під гострим кутом, довжина гілочок-1,0см та-0,7 см, утворений кут направлений вгору, що виникло від ріжучої дії предмету типу ножа чи інших предметів із ріжучою кромкою, в ділянці тканинної складки, цілком можливо при обставинах вказаних в постанові. 2. Беручи до уваги матеріали кримінального провадження N?0000129 від 22.02.2023року, вище описане пошкодження одягу, та ушкодженням тіла, а саме в ділянці лівої підколінної ямки потерпілої ОСОБА_9 , які знаходиться в одній проекції та являються частиною одного раневого каналу, висновок експерта N?73-мк від 02.05.2024р, експерт прийшов до висновку, що даний раневий канал імовірно виник від ріжучої дії предмету типу ножа чи інших предметів із ріжучим краєм, в ділянці тканинної складки колгот, цілком можливо при обставинах вказаних в постанові: від дії кухонного ножа що вилучений під час ОМП 21.02.2023 за адресою АДРЕСА_5 (т. 1а.с.159-162);

- висновку експерта №73-МК від 07.04.2023 року, при експертизі наданого ножа вилученого, під час ОМП 21.02.2023 за адресою АДРЕСА_5 було встановлено, що ніж - середній кухонний, заводського типу виготовлення, з нержавіючої сталі, загальною довжиною-22,5 см. Руків?я пластмасове чорного кольору, в поперечному перерізі має округлу форму що поступово переходить в прямокутну форму для зручності утримання, максимальна товшина-2,1 см, довжина-12,1 см. Лезо ножа довжиною - 11,0 см, ріжуча частина леза довжиною-11,3 см, ширина леза в напрямку від вістря до руків?я поступово збільшується, максимальна ширина біля руків?я-1,9 см, ширина на відстані 1 см від вістря-0,6 см, на відстані 4см від вістря-1,4 см, на відстані 8 см від вістря-1,7 см, лезо на своєму протязі прямолінійне, обушковий край під гострим кутом проходить у вістря, вістря в свою чергу переходить в ріжучу кромку, із ознаками кустарної заточки. Ширина обушкового краю клинка-0,1 см. Беручи до уваги матеріали кримінального провадження N?0000129 від 22.02.2023року, пошкодження одягу представлене в висновку експерта N?74мк від 02.05.2023, ушкодженням тіла, а саме в ділянці лівої підколінної ямки потерпілої ОСОБА_9 , які знаходиться в одній проекції та являються частиною одного раневого каналу, експерт прийшов до висновку, що дане ушкодження тіла могло бути нанесене предметом із наявним гострим ріжучим краєм по типу ножа, що наданий на експертизу, а також і іншими предметами аналогічних характеристик (т. 1 а.с.167-169);

Згідно із висновку експерта №249 від 08.03.2023 року ОСОБА_14 на час проведення судової психіатричної експертизи, ознак психічного захворювання не виявляє, вона може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

???На період часу, до якого відноситься інкриміноване їй діяння, ОСОБА_14 ознак хронічного психічного захворювання, недоумства та ознак іншого, хворобливого розладу психічної діяльності також не виявляла, за своїм психічним станом вона могла усвідомлювати свої дії та керувати ними (т. 1 а.с.237-238);

Досліджені докази в ІІ томі, зокрема: - протокол затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 17.03.2024 року підозрювану ОСОБА_14 затримано о 13 годині 10 хвилин (а.с.10-13); - протокол проведення слідчого експерименту від 17.05.2023 року в присутності понятих, за участю ОСОБА_14 та захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_88 та DVD диском (а.с.45) за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 42-44);

- висновку експерта №259 д від 18.05.2023 року, на підставі проведеної судово-медичної експертизи та по медичним документам громадянки ОСОБА_8 експертом встановлено, що при проведені судово-медичної експертизи громадянки ОСОБА_8 у неї виявлено наступні тілесні ушкодження: рани укушені: на долонній поверхні правої китиці в проекції 5-ї п?ясної кістки; в кількості 2-х на основній фаланзі 2-го пальця лівої китиці. ???Дані тілесні ушкодження виникли в результаті не менш як 2-о разової травмуючої дії твердих тупих предметів, цілком могли виникнути від травмуючої дії зубів (укусів людиною), по строку та обставинам виникнення можуть відповідати вказаному в фабулі постанови та вказаному підекспертною і відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров?я. Беручи до уваги характер та локалізацію вищевказаних тілесних ушкоджень експерт прийшов до висновку про неможливість виникнення їх в результаті падіння підекспертної з положення стоячи як з наданням прискорення так і без такого. ??? Тілесних ушкоджень розташованих на обличчі підекспертної не виявлено (а.с.49-50);

- висновок експерта №258декс від 18.05..2023 року судово-медичної експертизи стосовно ОСОБА_9 , відповідно, згідно яких, при проведені судово-медичної експертизи громадянки ОСОБА_9 виявлено наступні тілесні ушкодження: 1.1.Садно на передній поверхні шиї зліва. - Рани різані: по лівій кологрудинній лінії у підключичній ділянці; в лівій надплічній ділянці по середньо-ключичній лінії; на передній поверхні верхньої третини лівого плеча, на задній поверхні верхньої третини лівого плеча; в середній третині лівого передпліччя по ліктьовій поверхні; в лівій підколінній ділянці; на ребрі лівої долоні; на долонній поверхні основної фаланги 5-го пальця правої китиці.

1.2.Садна в кількості 2-х на спині в правій лопаточно-надплечовій ділянці. - Рана рвана на долонній поверхні 4-го пальця правої китиці на середній фаланзі, з синцем навколо.

1.3. Синці в кількості 3-х по зовнішньо-задній поверхні верхньої половини лівого плеча. - Рана забійна в лівій тім?яній ділянці голови.

Виявлені тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, по строку та обставинам з урахуванням локалізації тілесних ушкоджень можуть відповідати вказаному зі ОСОБА_14 під час проведення слідчого експерименту 17.05.2023 року (а.с. 54-56);

- висновок експерта №331 екс від 20.06.2023 року на підставі проведенного судово-медичного обстеження громадянки ОСОБА_14 виявлено наступні тілесні ушкодження: Синці: на зовнішній поверхні в середній третині лівого передпліччя; на зовнішній поверхні в середній третині лівого плеча; по задній поверхні в нижній третині лівого плеча; по задній поверхні правого ліктя; по задній поверхні в середній третині правого плеча; на кінчику носа; на передній поверхні грудної клітки по середині в кількості 2-х; на передньо-внутрішній поверхні правого коліна; на передній поверхні в середній третині правої гомілки; на передній поверхні в середній третині лівої гомілки; група в кількості 3-х на зовнішній поверхні в середній третині правого стегна. - Садно на правій щоці; на тилі лівої китиці. - Крововилив на внутрішній поверхні нижньої губи зліва. Виявлені тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, по строку та обставинам можуть відповідати вказаному зі слів громадянки ОСОБА_14 , і відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (а.с. 71,72)

Також судом було досліджено низку процесуальних документів, пов`язаний з ходом досудового розслідування, які не містять відомостей про обставини вчинення злочинів, а підтверджують законність проведення досудового розслідування, а саме: витяги з ЄРДР N?0000129 від 22.02.02.2023 року та N?0000150 від 27.02.2023 року;

- постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 27.02.2023 року було об`єднано матеріали досудового розслідування зареєстрованого в ЄРДР N?0000129 від 22.02.02.2023 року за ч. 1 ст. 125 КК України, з N?0000150 від 27.02.2023 року за ч.2 ст.125 КК України (т. 1 а.с.12-13);

- постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 16.03.2023 року, кримінальне правопорушення у кримінальному провадженні N?0000129 від 22.02.02.2023 року за ч. 1 ст. 125; ч. 2 ст. 125 КК України перекваліфіковано на ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115; ч. 2 ст. 125 КК України (т. 1 а.с. 16-18);

- постанову про задоволення клопотання про продовження строку досудового розслідування від 25.04.2024 року, задоволено клопотання слідчого відділення розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров?я особи СВ ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_89 (т.1 а.с.20-22) та продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні за N?0000129 від 22 лютого 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115; ч.2 ст. 125 КК України, до трьох місяців, тобто до 25.05.2023 року (т. 1 а.с. 25-28);

- ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17.03.2023 року, якою задоволено клопотання слідчого (т.2 а.с.1-5) про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном до 12.05.2023 року (т. 2 а.с.7-9);

- ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10.05.2023 року, якою задоволено клопотання слідчого (т. 2а.с.18-23) про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном до 25.05.2023 року (т. 2 а.с.25-27);

- ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 23.05.2023 року, якою задоволено якою задоволено клопотання слідчого (т. 2 а.с.28-31) про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном до 20.07.2023 року (т. 2 а.с.33-35);

- відомості щодо призначення захисника підозрюваній ОСОБА_14 т(т. 2 а.с.38-40);

В судовому засіданні були встановлені розбіжності в показаннях потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_90 свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_35 , ОСОБА_91 , які відповідно полягали в тому, що потерпіла ОСОБА_9 була одягнена під час подій 21.02. 2023 року в білу майку (футболку), а потерпіла ОСОБА_9 наполягала, що була одягнена в світло рожеву майку.

Судом, при безпосередньому дослідженні в залі суду витребуваних речових доказів, було установлено, що наявність світлої рожевої майки з плямами бурого кольору схожими на кров, а також були досліджені чорні лосини, резинка від волосся, наявні були і змиви і виріз з килима.

Відповідно до висновку експерта №74-МК від 07.04.2023 року 9 а.с. 159-162 т.1) для проведення експертизи речових доказів, було надано одяг від потерпілої ОСОБА_9 , а саме, в розділі об`єкти надані на дослідження) футболка помаранчева, лосіни чорного кольору, колготи тілесного кольору, у яких остання була вдягнена під час подій що мали місце 21.02.2023 року (а.с. 159 оборот т.1). Відповідно до вказаного висновку, при експертизі одягу потерпілої ОСОБА_9 була досліджена експертом футболка-безрукавка - напівсинтетична, розового кольору, по передній поверхні якої наявний принт темного кольору у вигляді напису «1983 summer LOVE California». Футболка розмірами: довжина від середини лівого плечового шва до нижнього краю-62,0см, ширина по плечових швах - 51,0см. Футболка із ознаками тривалої експлуатації. При дослідженні футболки, будь-яких видимих пошкоджень не виявлено, окрім ознак тривалої експлуатації. По задній поверхні, у верхній та середній третині, більш ліворуч, наявне накладання речовини бурого кольору, що просякає собою тканину та нагадує запеклу кров.

Вищенаведеним спростовуються доводи потерпілої ОСОБА_9 в тому, що футболка у якій вона була одягнена 21.02. 2023 року мала чисельні порізи і була в крові. Ці ж доводи спростовуються і показами експерта ОСОБА_92 , який підтвердив при огляді речового доказу футболки (майки), що на ній має місце накладання плям бурого кольору, схожих на кров.

Суд, також відзначає, що інші докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, у своїй сукупності дозволяють поза розумним сумнівом встановити джерело походження речових доказів - знарядь злочину, що були надані до суду, та належним чином перевірити це джерело під час судового розгляду кримінального провадження. Вирішуючи поставлене захистом питання, суд звертає увагу на те, що під час вирішення питання про можливість допустити "речові докази" - знаряддя злочину - до дослідження у суді суд не має можливості керуватись згаданим захистом висновками, викладеними у постанові від 16 березня 2017 року Верховного Суду України у справі № 671/463/15-к.

Надаючи оцінку вказаним розбіжностям, суд виходить з наступного.

Відповідно до висновку експерта №74-МК від 07.04.2023 року при експертизі речових доказів, наданого одягу від потерпілої громадянки ОСОБА_9 виявлено: по задній поверхні, у середній третині лівої половини колгот, пошкодження «Г» подібної форми, гілочки якого сходяться під гострим кутом, довжина гілочок-1,0см та-0,7 см, утворений кут направлений вгору, що виникло від ріжучої дії предмету типу ножа чи інших предметів із ріжучою кромкою, в ділянці тканинної складки, цілком можливо при обставинах вказаних в постанові. Беручи до уваги матеріали кримінального провадження N?0000129 від 22.02.2023року, вище описане пошкодження одягу, та ушкодженням тіла, а саме в ділянці лівої підколінної ямки потерпілої ОСОБА_9 , які знаходиться в одній проекції та являються частиною одного раневого каналу, висновок експерта N?73-мк від 02.05.2024р, експерт прийшов до висновку, що даний раневий канал імовірно виник від ріжучої дії предмету типу ножа чи інших предметів із ріжучим краєм, в ділянці тканинної складки колгот, цілком можливо при обставинах вказаних в постанові: від дії кухонного ножа що вилучений під час ОМП 21.02.2023 за адресою АДРЕСА_5 (т. 1а.с.159-162);

Наявність у потерпілої ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у вигляді садно на передній поверхні шиї зліва - ??рани різані: по лівій кологрудинній лінії у підключичній ділянці; в лівій надплічній ділянці по середньо-ключичній лінії; на передній поверхні верхньої третини лівого плеча; на задній поверхні верхньої третини лівого плеча; на задній поверхні верхньої третини лівого плеча в середній третині лівого передпліччя по ліктьовій поверхні; в лівій підколінній ділянці; на ребрі лівої долоні; на долонній поверхні основної фаланги 5-го пальця правої китиці. Садна в кількості 2-х на спині в правій лопаточно-надплечовій ділянці - рана рвана на долонній поверхні 4-го пальця правої китиці на середній фаланзі, з синцем навколо. Синці в кількості 3-х по зовнішньо-задній поверхні верхньої половини лівого плеча; - рана забійна в лівій тім?яній ділянці голови утворилися від дії тупого предмета, які потерпіла могла отримати 21.02.2023 року о 20.00 год., що підтверджується висновком судово-медичної експертизи №258 д від 18.05.2023 року та додаткової судової медичної експертизи, а пошкодження футболки (майки) світло рожевого (помаранчевого) кольору з написом як вищенаведеним висновком експерта, так і протоколом огляду та показаннями потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 .

Жодних відомостей про те, що до конфлікту 21.02.2023 року у ОСОБА_9 були тілесні ушкодження або порізаний на ній одяг, в ході судового розгляду встановлено не було.

Факт перебування обвинуваченої ОСОБА_14 під час конфлікту 21.02.2023 року біля 20 години за адресою АДРЕСА_5 , у стані алкогольного сп`яніння підтверджується наявним в матеріалах справи - висновком № 366 від 22.02.2023р. щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, в яких зафіксовано перебування ОСОБА_14 у стані алкогольного сп`яніння на момент надходження до лікарні (а.с. 216 т.1).

Крім того, маються розбіжності в механізмі нанесення ударів ножем за версіями обвинуваченої та потерпілої ОСОБА_9 . Так, обвинувачена як у своїх показаннях наданих в суді, наполягала на тому, що не завдавала ОСОБА_9 цілеспрямованих ударів ножем, а лише розмахувала ножем, при цьому ОСОБА_14 допускала, що наявні у ОСОБА_9 порізи (різані рани) вказані за висновками судових медичних експертиз могли утворитися від її розмахувань ножем, які вона робила хаотично, оскільки вона лежала на підлозі вниз спиною, а її руки утримувала потерпіла ОСОБА_9 і не давала можливості їй піднятися, лише тільки тоді коли рука звільнялася вона розмахувала ножем, так як і ОСОБА_9 їй завдавала ударів рукою. Дані показання є спів мірними і з дослідженим протоколом слідчого експерименту від 27.02.2023р. а.с 230-232). Потерпіла ОСОБА_9 у своїх поясненнях в суді зазначала, що удари їй нанесені ножем ОСОБА_11 були цілеспрямовані, з умислом позбавити її життя. Все вийшло дуже швидко, і їй удари ОСОБА_11 здавалися цілеспрямованими та такими, що направлені на позбавлення її життя. Дані доводи потерпілої ОСОБА_9 спростовуються як протоколом слідчого експерименту за її участі від 22.02.2023р. (т.1 а.с. 67), так і вищенаведеними висновками судових медичних експертиз, а також показами наданими в судовому засіданні експертом ОСОБА_92 , який пояснив, що удари потерпілій ОСОБА_9 виходячи з локалізації і проекції, місця розташування різаних ран удари були динамічними, не цілеспрямованими, відносяться до легких тілесних ушкоджень і не могли спричинити у своїх сукупності смерть потерпілої. Експерт при дачі пояснень вказував на те, що в області шиї, як життєво важливого органу було ссадно, а не колото різана рана.

Відповідно до висновку експерта №92 екс від 22.02.2023 року та відповідно висновок експерта №331 екс від 20.06.2023 року, на підставі проведеної судово-медичної експертизи та додаткової суово медичної експертизи вищенаведеної і з даних медичних документів ОСОБА_9 , було виявлено наступні тілесні ушкодження: 1.1.Садно на передній поверхні шиї зліва. - Рани різані: по лівій кологрудинній лінії у підключичній ділянці; в лівій надплічній ділянці по середньо-ключичній лінії; на передній поверхні верхньої третини лівого плеча, на задній поверхні верхньої третини лівого плеча; в середній третині лівого передпліччя по ліктьовій поверхні; в лівій підколінній ділянці; на ребрі лівої долоні; на долонній поверхні основної фаланги 5-го пальця правої китиці.

1.2.Садна в кількості 2-х на спині в правій лопаточно-надплечовій ділянці. - Рана рвана на долонній поверхні 4-го пальця правої китиці на середній фаланзі, з синцем навколо.

1.3. Синці в кількості 3-х по зовнішньо-задній поверхні верхньої половини лівого плеча. - Рана забійна в лівій тім?яній ділянці голови.

2. Тілесні ушкодження вказані в п. 1.1 виникли в результаті не менш як 9-и разової травмуючої дії твердого предмету з гострою ріжучою кромкою, цілком можливо типу ножа і відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. 3. Тілесні ушкодження вказані в п.1.2 виникли в результаті не менш як 2-о разової травмуючої дії твердих тупих предметів, цілком могли виникнути від травмуючої дії зубів (укусів людиною) і відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. 4. Тілесні ушкодження вказані в п.1.3 виникли в результаті не менш як 4-и разової травмуючої дії твердих тупих предметів, якими цілком могли бути руки та ноги людини і відносяться до: синці - до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень; рана - до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що призвела до короткочасного розладу здоров?я (т.1 а.с.73-74).

Сукупність вказаних доказів дають суду підстави для висновку про те, що на момент завдання потерпілій ОСОБА_9 . ударів ножем обвинувачена ОСОБА_14 дійсно тримала в руці ніж, яким розмахувала в безпосередній близькості від потерпілої, так як ні потерпіла ОСОБА_18 ні обвинувачена ОСОБА_11 відповідно не заперечували того, що після падіння зі столом, ОСОБА_11 впала і лежала вниз до підлоги спиною, а ОСОБА_9 сіла на обвинувачену зверху. Дану обставини в судовому засіданні підтвердили і потерпіла ОСОБА_53 , свідки ОСОБА_60 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 . Достовірних даних, що обвинувачена ОСОБА_14 наносила цілеспрямовані удари потерпілій ОСОБА_9 з ціллю позбавити її життя, в область шиї та голови встановлено не було.

Що стосується висновку судово-медичних експертиз досліджених судом відносно ОСОБА_9 , згідно яких механізм спричинення тілесних ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_18 та обставин вказаних під час проведення слідчого експерименту, як з потерпілою ОСОБА_18 , так і обвинуваченою не суперечить механізму утворення різаних ран по лівій кологрудинній лінії у підключичній ділянці; в лівій надплічній ділянці по середньо-ключичній лінії; на передній поверхні верхньої третини лівого плеча, на задній поверхні верхньої третини лівого плеча; в середній третині лівого передпліччя по ліктьовій поверхні; в лівій підколінній ділянці; на ребрі лівої долоні; на долонній поверхні основної фаланги 5-го пальця правої китиці та суд зазначає, що у висновках, експерт фактично констатував лише нанесення різаних ран ножем по певній частині тіла та не підтверджує цілеспрямованого удару у вказаних частинах тіла.

Висуваючи та підтримуючи обвинувачення за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, прокурор посилається на те, що 21.02.2023 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_14 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_5 , на ґрунті ревнощів та раніше виниклих особистих неприязних відносин, що виникли з потерпілою ОСОБА_9 , розпочала конфлікт з останньою та в ході вказаного конфлікту, діючи умисно, з метою протиправного позбавлення життя потерпілої ОСОБА_9 , вийнявши заздалегідь підготовлений кухонний ніж, який тримала в правій руці, при цьому викрикуючи погрози про позбавлення життя потерпілої, почала наносити численні тілесні ушкодження у верхню частину тулуба з лівої сторони та по голові потерпілій ОСОБА_9 , розуміючи та усвідомлюючи протиправний характер свої дій та бажаючи настання відповідних наслідків, при цьому розуміючи та усвідомлюючи, що саме в лівій частині тулуба знаходяться життєво-важливі органи та судини.

Однак, з огляду на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставин справи, досліджені в сукупності, надані стороною обвинувачення докази вищенаведені, досліджені речові докази по справі, суд не може погодитися з вказаними твердженнями прокурора та правовою кваліфікацією дій обвинуваченої ОСОБА_14 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За приписами ч.2 ст.15 КК України, замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Відповідно до ч.1 ст.115 КК України, вбивством є саме умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Отже, із суб`єктивної сторони замах на вбивство можливий лише з прямим умислом. А згідно з частиною другою статті 24 КК України, умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом (коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки та бажає їх настання). Отже, якщо винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальність за замах на вбивство. Також злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідками, які фактично настали. Згідно з п. 22 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України питання про наявність у діях особи умислу на вбивство слід вирішувати, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного та потерпілого, що передували події, їх стосунки.

Виходячи з вищевказаного, а також з положень кримінального закону при відмежуванні замаху на умисне вбивство (ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України) від тілесного ушкодження необхідно враховувати спрямованість умислу і ставлення винної особи до наслідків свого діяння. Крім того, необхідно брати до уваги те, що замах на умисне вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, але такі наслідки не настали з незалежних від неї причин. При цьому питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час та після злочину, його взаємини з потерпілою, що передували події. Визначальним у цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Як звернуто увагу в правових позиціях Верховного Суду (постанова від 09.102018 справа № 760/4968/15-к),суд вказав, що визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.

Аналогічна позиція висвітлена Верховним Судм у постановах № 760/4968/15-к, від 18 жовтня 2018 року у справі № 348/1153/17, від 08 листопада 2018 року у справі № 360/718/16-к, від 18 грудня 2018 року у справі № 569/2944/16-к; від 15 лютого 2023 року у справі № 688/1271/21 (провадження № 51-3736км22.

Відповідно у наведених постановах, Верховний Суд зазначав, що визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тілесного ушкодження, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.

Заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості. А оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.

Відповідно зі ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі. Стадія замаху можлива лише у злочинах, вчинюваних з прямим умислом. Безпосередня спрямованість на вчинення злочину означає, що особа розпочинає вчинення дій (бездіяльності), передбачених відповідною статтею Особливої частини КК (починає виконувати об`єктивну сторону злочину, ставить об`єкт кримінально-правової охорони у стан безпосередньої небезпеки заподіяння йому істотної шкоди). Замах на злочин може бути вчинено лише з прямим умислом, коли особа усвідомлює суспільне небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Розмежовуючи замах і закінчений злочин, необхідно враховувати конструкцію складу злочину, яка впливає на момент його закінчення та зміст умислу винної особи. Характерна для замаху незавершеність об`єктивної сторони злочину є вимушеною. Особа не доводить злочин до кінця не за власною ініціативою, а з причин, які не залежать від її волі.

Як було встановлено під час судового розгляду, в ході конфлікту 21 лютого 2023 року біля 20.00 годині, ОСОБА_14 прийшовши до квартири АДРЕСА_3 , у якій проживає потерпіла ОСОБА_9 , з метою поспілкуватися із чоловіком останньої з приводу зв`язків ОСОБА_18 з її чоловіком ОСОБА_15 , де між обвинуваченою і потерпілою ОСОБА_18 відбувся словесний конфлікт, який переріс у бійку, в ході якої, в приміщенні кухні ОСОБА_14 наносила потерпілій ОСОБА_9 спочатку удари руками в область голови та у верхню частину тулуба з лівої сторони, а потім діставши із кишені куртки, кухонний ніж, розмахуючи ним, стала наносити ОСОБА_9 тілесні ушкодження - у верхню частину тулуба з лівої сторони та область голови; задню частину плечей, по руках, без умислу на позбавлення останньої життя, чим заподіяла ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Локалізація тілесних ушкоджень (ссадна в області шиї, в області плеча зліва, області голови, тулуба зліва) та їх тип (різані рани), відсутність проникаючих, колотих ран, свідчать про хаотичний механізм їх нанесення. При цьому, суд звертає увагу на те, що сама потерпіла ОСОБА_9 припинила конфлікт, піднявшись з обвинуваченої ОСОБА_14 і пішла в іншу кімнату надавати допомогу дитині Берт Софії, яка в кухні на скло порізала ногу, з якої йшла кров. Дані обставини в судовому засіданні були підтверджені як показами потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_95 , а також показами свідків ОСОБА_20 , який зазначив, що коли він прийшов до квартири ОСОБА_9 побачив, що ОСОБА_11 лежить на підлозі спиною вниз, а ОСОБА_9 піднявшись з неї пішла в кімнату, де стала забинтовувати доньці Софії рану на нозі, тобто жодних дій обвинувачена ОСОБА_14 для доведення злочинного умислу, направленого на вбивство ОСОБА_9 не вживала, хоча в той момент їй ніхто не заважав та не перешкоджав продовжити наносити удари і довести свій умисел, як би такий був, до кінця.

Дані обставини підтверджуються як показаннями самої обвинуваченої ОСОБА_14 , яка неодноразово в судовому засіданні вказувала на те, що єдиною метою її приходу до квартири ОСОБА_9 було поговорити з її чоловіком ОСОБА_17 з приводу відносин потерпілої та її чоловіка ОСОБА_20 , щоб зберегти свою сім`ю, та умислу на вбивство ОСОБА_9 в неї не було; ніж вона після того, як своїй дитині почистила яблука, механічно поклала до кишені куртки і в ході конфлікту, якби вона цим ножем не вкололася в ногу, його б з кишені і не діставала і ним не нанесла ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, а також і показаннями свідків, а саме дітей потерпілої потерпілої ОСОБА_69 , свідка ОСОБА_95 , ОСОБА_20 , ОСОБА_94 . Останні в судовому засіданні чітко вказували, що підстав оговорювати в них як ОСОБА_9 , так і ОСОБА_14 не має. Кожен відповідно з вказаних осіб, в наданих поясненнях зазначали, що між сім`ями ОСОБА_9 та ОСОБА_96 на протязі більше 10 років були дружні приятельські відносини, діти дружили, разом святкувалися свята новорічні, відносини змінилися між обвинуваченою і потерпілою ОСОБА_9 на протязі останніх двох років.

Вказані пояснення потерпілої ОСОБА_69 , свідків малолітньої ОСОБА_95 , ОСОБА_20 , ОСОБА_32 та інших свідків ОСОБА_97 та неповнолітнього свідка - ОСОБА_98 отримані судом безпосередньо в судовому засіданні спростовують посилання прокурора на те, що обвинувачена ОСОБА_14 не закінчила злочин з причин, які не залежали від її волі, оскільки її зупинив свідок ОСОБА_29 .

Доводи сторони обвинувачення, прокурора і потерпілої про те, що ОСОБА_14 не залишилася на місці події до приїзду поліції і швидкої і не надала допомогу ОСОБА_9 і ОСОБА_8 спростовуються показаннями останніх, в яких відповідно потерпілі вказували, що ОСОБА_29 , який зайшов до квартири, пішов в кухню, підняв з криками ОСОБА_14 і вивів її з будинку на вулицю. Ці покази узгоджуються і з показаннями свідка ОСОБА_20 , який зазначив в поясненнях, що виводячи ОСОБА_14 з квартири ОСОБА_9 він обвинувачену передав ОСОБА_32 з тим, щоб останньою на місці не було, що також в засіданні було підтверджено показами свідка ОСОБА_94 .

Також, неспроможними є посилання прокурора на те, що відбуття обвинуваченою ОСОБА_14 раніше покарання за замах на вбивство було додатковою психологічною підставою занадто емоційно відреагувати на шкоду, заподіяну потерпілій ОСОБА_9 .

За матеріалами кримінального провадження ОСОБА_14 вважається такою, що в силу вимог ст.. 89 КК України, не судима (довідка ВІТ про судимість т.1 а.с. 200).

Відповідно до вимог ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Обов`язок доказування обставин, зазначених в ст.91 КПК України (подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого, форма вини, мотив, мета вчинення кримінального правопорушення, вид, розмір шкоди та інше) покладається на прокурора, що передбачено ст. 92 КПК України.

Суд, критично ставиться до показів потерпілої ОСОБА_9 в частині того, що наносити їй удари ОСОБА_14 почала ще в коридорі квартири і дані обставини, спростовуються насамперед показаннями потерпілої ОСОБА_8 і свідка ОСОБА_95 , які відповідно пояснила, що коли ОСОБА_14 почала розмову з їх мамою ОСОБА_9 , спочатку вони розмовляли спокійно, потім почули крик, і в кімнату на першому поверсі, де вони перебували були відчинені двері, за яких проглядається коридор; ножа в руці ОСОБА_14 коли остання розмовляла з їх мамою, ні ОСОБА_8 , ані ОСОБА_95 не бачили. Як в показах зазначила ОСОБА_8 ніж вона побачила в руці ОСОБА_14 на кухні, коли остання лежала на підлозі поруч був зламаний стіл. А її мама сиділа на обвинуваченій і намагалася в ОСОБА_14 вирвати з руки ніж та коли їй це вдалося відкинула ніж в сторону крикнув їй щоб ніж забрали в кімнату. Саме в той час на кухню забігла ОСОБА_60 , і вона їй передала ніж та повертаючись до кімнати, остання наступила на скло і поранила ногу. Свідок, малолітня ОСОБА_60 надала аналогічні покази і зазначила, що коли вона зайшла на кухню, сестра передала їй ніж, сказала віднести в кімнату, куди йдучи вона поранила об скло, що було розбито в кухні ногу; ніж вона поклала в кімнаті на тумбу біля телевізора, звідти його згодом і забрали працівники поліції та, після того, як вона стала плакати бо боліла нога, до кімнати прийшла мати ОСОБА_9 перебинтувала ногу з якої йшла кров, а ОСОБА_29 в той час виводив ОСОБА_14 з будинку. При цьому суд враховує і факт отримання ОСОБА_14 тілесних ушкоджень від дій потерпілої ОСОБА_9 , що підтверджується висновком експерта №331 екс від 20.06.2023 року (т. 2 а.с. 71-72) та показаннями свідка ОСОБА_32 , яка в показах зазначила, що після того, як ОСОБА_29 їй передав ОСОБА_14 , останню вона відвела до себе додому вмитися, так на обличчі обвинуваченої була кров, і в області носа; в ОСОБА_14 до того, як вона від неї пішла 21.02.2023р. до ОСОБА_9 тілесних ушкоджень не було, а після конфлікту вони з`явилися і бачила вона їх не тільки на обличчі а і на руках.

Аналіз показань свідків, обвинуваченої та потерпілих, зміст досліджених доказів дозволяє суду дійти висновку, що застосування фізичного насильства потерпілою ОСОБА_9 відносно ОСОБА_14 було для останньої неочікуваним, при тому, що, як вбачається з показів обвинуваченої, так і самої потерпілої ОСОБА_9 , станом на 21.022023 року переважала у віці та тілобудови на відмінну від обвинуваченої, т.б. була значно сильнішою за ОСОБА_14 .

Суд, також враховує перебування обвинуваченої у стані алкогольного сп`яніння, наявність у ОСОБА_14 тілесних ушкоджень отриманих в ході бійки, а також те, що коли обвинувачену вивели з місця вчинення злочину, вона переконалася, що ОСОБА_9 і потерпіла ОСОБА_8 залишилися вдома, їх життю не було загроз, з ними залишався ОСОБА_29 до приїзду працівників, викликаних швидкої допомоги і поліції. Безумовно, розмахуючи ножем перед потерпілою ОСОБА_9 і завдаючи при цьому їй тілесні ушкодження, обвинувачена ОСОБА_14 мала розуміти і усвідомлювати можливі наслідки своїх дій, зокрема у вигляді тілесних ушкоджень в область голови, наносячи ссадно в область шиї та інші частини тіла, однак локалізація тілесних ушкодження, знаряддя його заподіяння у сукупності з характером та послідовністю дій, вчинених обвинуваченою щодо потерпілої ОСОБА_9 , у тому числі до та після нанесення ударів, вказують на те, що у ОСОБА_14 не було прямого умислу на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_9 , у зв`язку з чим кваліфікувати її дії як закінчений замах на умисне вбивство неможливо, тому що його може бути вчинено лише з прямим умислом.Також із встановлених судом фактичних обставин не вбачається й того, що обвинувачена ОСОБА_14 діяла в межах необхідної оборони, про це стороною захисту не було заявлено.

У випадках, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі і смерті, вона не може бути притягнута до відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті.

Відповідальність у цих випадках повинна наставати лише за наслідки, які фактично було заподіяні. Замах на життя людини за жодних обставин не можна вчинити з непрямим умислом (постанова Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 31.01.2013 № 5-32кс12).

Крім того, відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 15 травня 2014 року у справі N 5-12кс14 та від 01 жовтня 2015 року у справі N 5-134кс15, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Крім того, пояснення обвинуваченої ОСОБА_14 про те, що вона не мала умислу на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_9 відповідають обставинам, встановленим під час судового розгляду, враховуючи направленість раптово виниклого умислу обвинуваченої нанести потерпілій тілесні ушкодження, спосіб та знаряддя злочину, кількість ударів, характер та локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілої, що передувала події, їх стосунки. На думку суду, сама по собі кількість ножових поранень та їх глибина не може свідчити про мотив та силу їх нанесення. Натомість за відповідно вищенаведеними дослідженими в засіданні безпосередньо висновками судово-медичних експертиз і додаткових судових медичних експертиз, враховуючи локалізацію та морфологічні особливості різаних ран в потерпілої ОСОБА_9 , не виключається можливість спричинення їх за обставин, на які вказує обвинувачена. Даючи оцінку досліджених під час судового розгляду доказів в сукупності, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не доведено наявність в діях ОСОБА_14 умислу на замах умисного вбивство потерпілої ОСОБА_18 , а отже, оскільки у результаті протиправних дій ОСОБА_14 смерть потерпілої ОСОБА_9 не настала, останній було завдано умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а в ході судового розгляду справи не було встановлено наявності умислу у ОСОБА_14 на позбавлення життя ОСОБА_9 , то дії обвинуваченої слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України, як спричинення потерпілій легкого тілесного ушкодження, що призвело до короткочасного розладу здоров`я.

При кваліфікації дії обвинуваченої ОСОБА_14 за ч.2 ст. 125 КК України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України», у п.43 якого Суд зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і взаємоузгоджених. У цій правовій позиції можна відокремити такі конститутивні ознаки: а) обов`язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпцій; б) ознаки чи презумпції повинні бути достатньо вагомими; в) чіткими; г) взаємоузгодженими. Тому за відсутності таких ознак не можна констатувати, що вину доведено «поза розумним сумнівом».

Враховуючи всі встановлені судом обставини кримінального правопорушення, оцінуючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 62 Конституції України, що усі сумніви стосовно доведеності вини обвинуваченого мають трактуватись на його користь, суд вважає, що доводи обвинуваченого про відсутність у нього умислу на вбивство не спростовані, його вина в замаху на вбивство та нанесені умисних тілесних пошкоджень не доведена відповідно критерію «поза розумним сумнівом». Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у його вчиненні. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, установленими на підставі допустимих доказів, і єдиною версією, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою.

Виходячи з вимог ст. 337 КПК України, якою передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, враховуючи те, що суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Суд також зауважує, що здійснює судовий розгляд в межах висунутого ОСОБА_14 обвинувачення, а тому питання щодо завдання тілесних ушкоджень, як таких що потягли короткочасний розлад здоров`я потерпілої ОСОБА_8 , має розглядатися в межах пред`явленого ОСОБА_14 обвинувачення за ч. 2 ст. 125 КК України, в рамках кримінального провадження і з врахуванням позиції обвинуваченої ОСОБА_14 яка в цій частині пред`явленого їй обвинувачення визнала в повному обсязі, дії її щодо нанесення потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, суд вірно кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України, як спричинення легкого тілесного ушкодження, що призвело до короткочасного розладу здоров`я потерпілої.

В судовому засіданні захисником ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_14 заявлено клопотання (т.4 а.с. 72), підтримане обвинуваченою і захисником ОСОБА_99 про недопустимість доказів, зокрема, сторона захисту просить визнати недопустимими такі докази, як: - протокол проведення слідчого експерименту від 22.02.2023р., за участі потерпілої ОСОБА_9 ; - протокол проведення слідчого експерименту від 22.02.2023р., за участі потерпілої ОСОБА_8 ; - постанови слідчого про призначення судових медичних експертиз відносно ОСОБА_9 та постанови слідчого про призначення судових медичних експертиз відносно ОСОБА_8 , - висновок експерта про проведеній судовій медичній експертизі за № 92 від 22.02.2023р. відносно потерпілої ОСОБА_9 ; - висновок експерта про проведеній судовій медичній експертизі за № 93 від 22.02.2023р. відносно потерпілої ОСОБА_8 , а також постанову про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 27.02.2023 року було об`єднано матеріали досудового розслідування зареєстрованого в ЄРДР N?0000129 від 22.02.02.2023 року за ч. 1 ст. 125 КК України, з N?0000150 від 27.02.2023 року за ч.2 ст.125 КК України.

В обґрунтування заявленого клопотання посилається на те, що постановою заступника керівника Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_100 від 27 лютого 2023 року визначено групу прокурорів у кримінальному провадженні N? 0000150 ОСОБА_101 . В подальшому, прокурором Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_102 винесено постанову в рамках кримінального провадження 0000129 від 22.02.2023 про об?єднання матеріалів досудових розслідувань у кримінальних провадженнях N?0000129 та N?0000150. Однак, прокурор ОСОБА_102 не була наділена повноваженнями прокурора у кримінальному провадженні N? 0000129, оскільки її керівником органу прокуратури не було призначено прокурором у цьому кримінальному провадженні, відповідно вона й немала правових підстав об?єднувати зазначені вище кримінальні провадження Зазначають, що згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.02.2023, начальником сектору дізнання призначено у провадженні N?0000129 дізнавача підрозділу дізнання Чернівецького районного управління поліції головного управління національної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_103 . Вказаним дізнавачем Чернівецького районного управління поліції в межах кримінального провадження N?0000129 від 22.02.2023, яке було зареєстроване за заявою ОСОБА_9 , було проведено ряд слідчих та процесуальних дій, а саме: допит потерпілої ОСОБА_9 ; допит потерпілої ОСОБА_8 , проведено за участі потерпілих слідчі експерименти, призначено судово-медичні експертизи ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які проводилось у проміжку часу з 22 по 27 лютого 2023 року та проведено судово-медичним експертом судово-медичні експертизи N? 92 відносно ОСОБА_9 та N? 93 відносно ОСОБА_8 від 22.02.2023 обидві.

Крім цього, звертають увагу на те, що відповідно до витягу з ЄРДР від 27 лютого 2023 року, кримінальне провадження N? 0000150, зареєстровано за заявою ОСОБА_8 від 27.02.2023, а постанова про призначення судово-медичної експертизи відносно ОСОБА_8 винесена в рамках кримінального провадження Л? 0000129 від 22.02.2023, яке було зареєстроване за заявою ОСОБА_9 .

Отже, на думку сторони захисту, органом досудового розслідування проведено слідчі дії та прийнято процесуальні рішення у кримінальному провадженні у якому не було призначено прокурора, що унеможливлює здійснення нагляду у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, а також прокурором прийнято процесуальні рішення, який не уповноважений на їх прийняття.

Прокурор в засіданні заперечувала проти заявленого клопотання сторони захисту і в доводах посилалася на обставини викладені в письмових запереченнях наданих суду (т. 4 а.с. 90). Просила, в задоволенні клопотання відмовити.

Потерпіла ОСОБА_9 та в її інтересах та в інтересах потерпілої ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_104 також заперечували проти заявленого клопотання про недопустимість доказів і відповідно в доводах, посилалися на обставини, викладені в письмових запереченнях ( т.4 а.с. 86).

Суд вивчивши клопотання сторони захисту про недопустимість наведених вище доказів, заслухав доводи сторін кримінального провадження, зважає на наступне.

Із положень ст. 94 КПК слідує, що оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Що стосується доводів сторони захисту про не відкриття прокурором в порядку ст. 290 КПК України постанови про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні N?0000129 від 22.02.2023 та, як наслідок, недопустимість зібраних в ході проведення досудового розслідування доказів прошу звернути увагу Суду на наступне.

У відповідності до положень ч. 2, ч.12 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов?язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом?якшенню покарання. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 99 КПК України документом с спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об?єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомостей, які можуть бути використані як докази фактичних обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Документи є процесуальним джерелом доказів. У кримінальному провадженні лише той документ відповідає вимогам належності, якщо він прямо чи непрямо підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, отриманих у встановленому законом порядку. Процесуальне рішення про призначення групи слідчих, групи прокурорів не є самостійним доказом у кримінальному провадженні. Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані У передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Процесуальні ж документи, які стали підставою для здійснення досудового розслідування уповноваженими особами, не є документами розумінні частини другої статті 99 КПК України, оскільки не містять зафіксованих та зібраних відповідними суб?єктами фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб або групи осіб.

Відповідно до правового висновку Об?єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 14.02.2022 у справі за N?477/426/17 (провадження N851-4963кмо2000), якими вона розширила раніше сформований висновок у справі N? 724/86/20, постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано не уповноваженими особами. Виходячи з системного аналізу норм КПК України, колегія суддів вважає, що у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне питання щодо перевірки доказів з огляду на їх належність та допустимість, суд має перевірити ці обставини, в тому числі шляхом витребування та приєднання до справи відповідних процесуальних документів з подальшим наданням їм оцінки.

В судовому засіданні прокурором надана постанова про призначення групи прокурорів від 27.02.2023 року, і даний документ був розкритий стороні захисту згідно протоколу 23.07. 2024 року, що в засіданні не заперечувалося захисниками в інтересах обвинуваченої і самою обвинуваченою.

Отже, сторона кримінального процесу вправі долучити в ході проведення судового розгляду кримінального провадження постанову про визначення групи слідчих, групи прокурорів, якщо в сторони захисту наявні сумніви щодо належності зібраних в ході досудового розслідування доказів.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного суду у постанові від 18.08.2022 (справа N? 698/937/13-к, провадження N?51-3218км21) зазначає, що не відкриття постанови про створення групи слідчих стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та автоматично не зумовлює визнання доказів недопустимими. Аналогічну позицію зайняв Касаційний кримінальний суд у складі Верховного суду у постанові від 24.01.2022 (справа N?426/22634/18, провадження N? 51-4102 км 21).

Сторона захисту в клопотанні зазначає, що прокурором ОСОБА_102 в рамках кримінального провадження N? 0000129 від 22.02.2023 винесено постанову про об?єднання кримінального провадження з N? 0000150 від 27.02.2023. Однак, в матеріалах кримінального провадження т.1 1 а.с. 12 є постанова про об?єднання матеріалів досудового розслідування від 27.02.2023.

Вказаний факт також підтверджується витягом з ЄРДР де вказано дату об?єднання вказаних вище проваджень, що іде додатком до вказаного заперечення.

Також, сторона захисту посилається на те, що у ході досудового розслідування кримінального провадження N? 0000129 від 22.02.2023 за завою ОСОБА_9 проводились наступні слідчі дії допит потерпілої ОСОБА_8 , за участю потерпілих проведено слідчі експерименти, призначено судов-едичні ехопертизи ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які проводились у проміжок часу з 22 по 27 лютого 2023 та проведено СМЕ N? 92 та 93.

Судом встановлено за досліджених документів, що 22.02.2023 до ЄРДР внесено відомості N? 0000129, за заявою ОСОБА_9 щодо вчинення відносно неї кримінального правопорушення. У ході досудового розслідування 22.02.2023: начальником сектору дізнання ЧРУП ГУНІ в Чернівецькій області визначено групі дізнавачів у складі капітана поліції ОСОБА_105 та лейтенанта поліції ОСОБА_106 , яким доручено проведення досудове розслідування, процесуальне керівництво доручено здійснювати прокурору Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_107 , проведено допит та слідчий експеримент з потерпілою ОСОБА_9 , а також призначено і проведено СМЕ відносно виявлення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 , ОСОБА_8 . Цього ж дня допитано свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_86 , ОСОБА_8 , а в подальшому 27.02.2023 ОСОБА_8 звернулась до Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області з заявою (а.п. 98-99) про вчинення відносно неї правопорушення - завдання тілесних ушкоджень. Після чого, допитано ОСОБА_8 в якості потерпілої (а.п. 101-102) та проведено з нею слідчий експеримент (а.п. 103-106 т.1).

Отже, суд вважає, що сторона захисту не навела вичерпних аргументів, які би ставили під сумнів оцінку вищенаведених доказів і процесуальних документів.

Згідно з ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому законом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.

Згідно із ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отриманні внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Вимогами ч. 2 ст. 92 КПК України визначено обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КПК України допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинними на момент їх отримання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частинами 1-10 ст. 290 КПК визначено порядок відкриття матеріалів іншій стороні на стадії закінчення досудового розслідування. Зокрема, відповідно до ч. 2 цієї статті прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ доматеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Частина 11 цієї ж статті зобов`язує сторони кримінального провадження здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду, а відповідно до положень ч. 12 ст. 290 КПК в разі, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази. В установленому законом порядку стороні захисту були відкриті матеріали кримінального провадження, зокрема, в яких міститься розписка обвинуваченої і в її інтересах захисників. Суд вважає досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченої та визнання її винуватості, а отже в задоволенні клопотання сторони захисту про недопустимість ряду доказів наведених у заяві, слід відмовити. Суд вважає, що при розгляді цього кримінального провадження не було порушено балансу інтересів сторін провадження, вони нарівно використовували надані їм процесуальні права на збирання та подання до суду доказів і у зв`язку з цим мали достатньо часу для обстоювання своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК. Відкриття стороні захисту вищезазначених клопотань слідчого, прокурорів та ухвал слідчих було здійснено з дотриманням вимог чинного КПК.

У справі "Маточча проти Італії" (Mattoccia v. Italy, N 23969/94, рішення від 25 липня 2000 р., п. 59) Європейський суд з прав людини встановив порушення ст. 6 ч. 3 п. "а" і п. "в" у поєднанні зі ст. 6 ч. 1 Європейської конвенції з прав людини, підкресливши, що "надання повної, детальної інформації стосовно обвинувачень проти підозрюваного є необхідною умовою для забезпечення справедливості провадження". Аналогічні правові позиції щодо порушення права обвинуваченого бути детально поінформованим щодо суті, характеру та причин обвинувачення, висунутого проти нього, та права мати достатньо часу і можливостей для підготування свого захисту Європейський суд з прав людини висловив і в рішеннях "Пелісьє іСассі проти Франції" (Pelissier and Sassi v. France, N 25444/94 рішення від 25.03.99 року),

У відповідності до ч. 3 ст. 62 Конституції України, п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумнім сумнівом.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання та характеризуючі дані про особу обвинуваченої та мотиви призначення покарання

Вивченням даних про особу ОСОБА_14 ( т.1 а.с. 200-217) встановлено, що вона в силу вимог ст.. 89 КК України, раніше не судима, має сім`ю,на утриманні якої перебуває неповнолітня дитина ОСОБА_79 ; задовільно характеризується за місцем мешкання, на обліках у лікаря психіатра не перебуває, взята на облік 22.02.2023 року Чернівецьким обласним наркологічним диспансером; являється інвалідом третьої групи, має незадовільний стан здоров`я, що підтверджується медичною документацією (т.3 а.с. 179 -185).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої є щире каяття, обвинувачена ОСОБА_14 висловлював жаль з приводу завдання потерпілим тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад їх здоров`я та активне сприяння розкриттю злочину, в повному обсязі відшкодувала матеріальну шкоду завдану злочином. В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 не заперечувала про надходження коштів в рахунок відшкодування їй і дитині матеріальної шкоди.

Обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та у присутності дитини.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_14 покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, спосіб і кількість завдання тілесних ушкоджень, дані, які характеризують її особу, стан здоров`я, матеріальний та сімейний стан, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, думку потерпілих, щодо призначення обвинуваченій суворого покарання.

Отже, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_14 покарання суд ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом ст. 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Тому суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

З урахуванням викладеного, призначаючи покарання, судом враховується ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, обставини його вчинення, поведінку і потерпілої ОСОБА_9 та обставини, що послужили причиною виникнення конфлікту, особу ОСОБА_14 та її ставлення до вчиненого, матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я, думку потерпілих відносно призначення обвинуваченій покарання і вважає за необхідне призначити ОСОБА_14 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі.

Згідно ст. 61 КК України обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років. Обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Судом встановлено, що на на час ухвалення вироку донька ОСОБА_14 ОСОБА_79 досягла 15 ти річного віку; обвинувачена ОСОБА_14 не є інвалідом 1 або 2 групи, а має інвалідність 3-ї групи, обвинувачена не являється і особою, яка досягла пенсійного віку.

Суд при призначенні даного виду покарання, з урахуванням вимог ст.. 61 КК України, а також з урахуванням того, що з ОСОБА_14 перебуває під вартою, з 17.03.2023 року була затримана в порядку вимог ст.. 208 КПК України ( т.2 а.с. 10-12) та 17.03.2023 року ОСОБА_14 обрано запобіжний захід тримання під вартою (ухвала слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17.03. 2023 року (а.с. 7,8 т.2). Тобто, ОСОБА_14 строк з 17.03.2023р. по 29.07.2024р. включно має бути зараховано строк попереднього ув`язнення у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України. Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій ст. 72 КК України, а саме:

1) одному дню позбавлення волі відповідають:

б) два дні обмеження волі;

Верховний Суд дійшов висновку в правових позиціях (постанова від 04.10.2021 року справа 937/10313/19), що суди повинні спершу призначити одне із видів основного покарання за нормою, яка передбачає відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, керуючись загальними засадами призначення покарання, а потім зарахувати строк попереднього ув`язнення. І лише зарахування строку попереднього ув`язнення у фактично призначене покарання для визначення його остаточного розміру може бути обчислено у днях.

За наведеного вище, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_14 слід зарахувати їй у строк покарання таким чином: - період з 17.03.2023 року до моменту ухвалення цього вироку 29.07.2024р. включно (два роки 08 місяців 24 днів)- з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, тобто - за два дні обмеження волі. Отже, оскільки ж наразі цей строк перевищує строк призначеного ОСОБА_14 покарання, її слід вважати такою, що повністю відбула призначене судом покарання.

Таким чином, ОСОБА_14 є такою, що повністю відбула покарання за цим вироком, як фактичні, так й юридичні підстави для її подальшого тримання під вартою є відсутніми. Отже, обраний відносно неї раніше запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід скасувати, звільнивши її з-під варти з зали суду.

Вирішення питання цивільних позовів потерпілих.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в підготовчому засіданні подали цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просять стягнути з обвинуваченої на їх користь матеріальну шкоду в розмірі , моральну шкоду в розмірі гривень.

Так в позові ОСОБА_9 посилається на те, що її було визнано потерпілою в кримінальному провадженні. 21.02.2023, вона звернулася в приймальне відділення Чернівецької лікарні швидкої медичної допомоги де був встановлений діагноз: укушена рана правої кісті (людиною), поверхневі різані рани лівого плеча, ділянки шиї та ділянки лівої підключичної ямки, волосистої частини голови та з 21.02.2023 по 29.02.2023, проходила амбулаторне лікування.

Зазначає, що у відповідності до проведеної у кримінальному провадженні судово-медичної експертизи N? 92 екс від 22.02.2023, отримані під час вказаного вище злочину у неї ( ОСОБА_9 ) буди виявлені тілесні ушкодження, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я. Вказує, що вона для лікування купувала ліки, на що витратила 4222 грн., Дана сума і становить розмір матеріальної шкоди, яку вона просить стягнути з ОСОБА_14 .

Щодо завдання їй моральної шкоди, вимоги обґрунтувала тим, що внаслідок здійсненого ОСОБА_14 злочину відносно неї, у спосіб нанесення їй ножем тілесних ушкоджень, змінився її уклад життя; у зв?язку з чим вона пережила сильний стрес і перебуває в депресії. Стверджує, що із вчиненням стосовно неї злочину, заподіяння тілесних ушкоджень, що в подальшому призвели до погіршення здоров?я, вона була позбавлена можливості працювати, саме через характер отриманих травм. Цим самим їй було завдано психологічну травму, значних моральних страждань та душевних переживань. Просить, враховуючи тяжкість завданих їй моральних страждань, оцінює моральну шкоду у 200 000 гривень які вважає слід стягнути з ОСОБА_14 .

При вивчені і вирішенні цивільного позову, заявленого потерпілою ОСОБА_8 остання посилаючись на обставини пред`явленого ОСОБА_14 обвинувачення, зазначає, що внаслідок отриманих протиправними діями ОСОБА_14 тілесних ушкоджень у вигляді укусу останньою її за праву руку (долоню китиці руки, другого пальця), вона 21.02.2023 року з місця подій була госпіталізована до Чернівецької лікарні швидкої медичної допомоги, де в період з 21.02.2023р. по 03.03.2023 року перебувала на амбулаторному лікуванні. Згідно проведеної у кримінальному провадженні судово-медичної експертизи N? 93 екс від 22.02.2023, отримані під час вказаного вище злочину у неї буди виявлені тілесні ушкодження, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я. Просить, стягнути з ОСОБА_14 на її користь 2396.12 грн. суму матеріальних збитків. Що стосується завданої їй моральної шкоди позивач зазначила, що згідно психологічного дослідження її, ОСОБА_8 , на час проведення психологічного дослідження, у неї виявлені зміни в емоційному стані, в індивідуально-психологічних проявах, які за своєю психологічною природою перешкоджають її активному соціальному функціонуванню як особистості, і виникли внаслідок впливу обставин, пов?язаних з фактом протиправних та насильницьких дій ОСОБА_14 . З психологічної точки зору, психологом визначено було, що їй завдано моральних страждань (моральної шкоди) та нанесено глибокої психологічної травми, через що знижено рівень якості життя та соціального функціонування.. Завдало суттєвих порушень у соматичній частині життя (порушення або збій у функціонуванні тіла, внутрішніх органів та центральної нервової системи. Просить, стягнути з ОСОБА_14 на її користь 200 000 грн. моральної шкоди.

Потерпіла, цивільна позивачка ОСОБА_9 у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Потерпіла, цивільна позивачка ОСОБА_8 у судовому засіданні також позов підтримала, просила його задовольнити, однак у подальші судові засідання не з`являлася надавши суду письмову заяву про завершення розгляду справи у її відсутність, що відповідно при обговоренні цього питання судом, іншими учасниками процесу не заперечувалося.

Представник потерпілих, адвокат ОСОБА_104 в судовому засіданні позовні вимоги своїх довірителів підтримав з підстав, викладених в позовних заявах.

Обвинувачена ОСОБА_14 цивільні позови ОСОБА_9 та ОСОБА_108 відповідно визнала частково та пояснила, що в повному обсязі потерпілим було відшкодовано матеріальну шкоду і частково моральну шкоду шляхом перерахування на картковий рахунок потерпілої ОСОБА_9 грошових коштів у розмірі 15.000 грн.

Прокурор підтримала заявлені цивільні позов та просила їх задовольнити.

Обвинувачена і в її інтересах захисники відзиву на повні заяви не подали ОСОБА_14 як позов до неї ОСОБА_9 , так і позов ОСОБА_8 визнала частково та просила при вирішенні позовів врахувати відшкодовані збитки.

Суд заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши в сукупності докази додані до цивільних позовів потерпілих, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , зважає на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Згідно з вимогами ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Крім цього, згідно із вимогами ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Судом встановлено та досліджено, що відповідно потерпілі ОСОБА_9 і ОСОБА_8 до матеріалів провадження долучили квитанції на придбання ліків та платіжні доручення про перерахунок коштів (т.3 а.с. 62-65; а.с. 84-92) та за замовленням здійсненим ОСОБА_9 практичному психологу Кузіній- ОСОБА_109 відповідно за складеним нею 03.07.2023 року висновками відносно ОСОБА_110 та ОСОБА_8 (т.3 а.с.66-76) та (т.3 а.с. 93-103).

Судом установлено що родичами, сином обвинуваченої ОСОБА_14 ОСОБА_75 перераховано на картковий рахунок потерпілої ОСОБА_9 15.000 грошових коштів у рахунок відшкодування завданої злочином як майнової шкоди потерпілій ОСОБА_8 так і частково моральної шкоди, а також потерпілій ОСОБА_8 повністю матеріальних збитків і частково моральної шкоди, а саме, що складаються з матеріальних збитків заявлених ОСОБА_9 в сумі 4222 грн., матеріальних збитків заявлених ОСОБА_8 в розмірі 2396.12 грн. та за заявленими вимогам моральної шкоду за позовом ОСОБА_9 в розмірі 4191 грн. та за вимогами про стягнення моральної шкоди ОСОБА_8 4191 грн.) (т.4 а.с.213).

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Із системного аналізу норм ст. 23 ЦК випливає, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачена можливість відшкодування моральної шкоди грішми. При цьому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, судам слід звернути увагу на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Згідно з п. 3 даної Постанови, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У п. 9 Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» (п. 53), від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України» (п. 79), які є остаточними, в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

Вирішуючи позовні вимоги потерпілої ОСОБА_9 і відповідно потерпілої ОСОБА_8 в частині відшкодування їм відповідно моральної шкоди, суд приходить до висновку про те, що неправомірними діями ОСОБА_14 дійсно була така завдана моральна шкода потерпілим, відповідно ОСОБА_9 і ОСОБА_8 Моральна шкода полягала в перенесенні потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_8 негативних переживань, тривоги, страждань, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного життя. Після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 перебувала на лікуванні, пережила емоційний стрес як через фізичні, так і психологічні страждання через наявні у неї сліди від побиття. Вона і надалі відчуває дискомфорт як перед сусідами, так і членами сім`ї, через події, які відбулись.

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд приймає до уваги фактичні обставини справи, враховує характер, тривалість і глибину душевних страждань потерпілої, пов`язаних з ушкодженням здоров`я, ступінь вини обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, його матеріальне і сімейне становище, виходячи з вимог розумності, справедливості та вищеописаних обставин, вважає, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди є підставною, однак підлягає до часткового задоволення в розмірі 6000 гривень, як за позовними вимогами ОСОБА_9 , так і заявленими позовними вимогами заявленими ОСОБА_8 . Такий розмір, на думку суду, не буде надмірним для обвинуваченої, який являється особою з інвалідністю третьої групи, має на утриманні неповнолітню дитину, відповідатиме її поведінці, та кореспондуватиме глибині та силі страждань, які відповідно завдані потерпілим у зв`язку з порушенням їх життєвого укладу. В решті суми позовних вимог, суд вважає слід відмовити, оскільки заявлений розмір в сумі 200000 грн. не відповідає спричиненій шкоді та наслідкам, що настали. А відтак, позов підлягає до часткового задоволення.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Відповідно до ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Колегія суддів у зв`язку із зазначеним згідно із п.п.3,4,5 ч.9 ст.100 КПК України вирішує питання щодо речових доказів, а саме, вважає, що підлягають знищенню речові докази за постановою слідчого від 22.02.2023 року - кухонний ніж (спец. пакету НПУ №7325637), вилучений 21.02.2023 під час проведення огляду місця події АДРЕСА_5 (а.с.134, т.1); - жіноча резинка для волосся коричневого кольору; змиви речовини бурого кольору, вилучений з поверхні підлоги гостьової кімнати, який упаковано до паперового конверту, що вилучений 21.02.2023 під час проведення огляду місця події АДРЕСА_5 ; виріз волокон з килима на підлозі гостьової кімнати з елементами РБК який упакований до паперового конверту, що вилучений 21.02.2023 під час проведення огляду місця події АДРЕСА_5 (а.с.136, т.1) (а.с.151-153, т.1) та кухонний ніж, поміщений в картонну коробку, який поміщена в сейф-пакет №7325637.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100 ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,- УХВАЛИВ:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити їй покарання у вигляді двох років обмеження волі.

На підставі частини 5 статті 72, п.1.б ч.1 ст. 72 Кримінального Кодексу України зарахувати ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк відбуття покарання період тримання під вартою: з 17.03.2023року по 29.07.2024р. - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні обмеження волі, що складає 2 роки 8 місяців 24 дні), в зв`язку з чим вважати ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що повністю відбула призначене судом покарання.

Обраний відносно ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - скасувати. Звільнити ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти негайно в залі суду.

Речові докази:

- за постановою слідчого від 22.02.2023 року, речовий доказ, а саме кухонний ніж, який виявлений, на серванті в гостьовій кімнаті, поміщений разом із першочерговою упаковкою та картонною коробкою до спец. пакету НПУ №7325637, вилучений 21.02.2023 під час проведення огляду місця події АДРЕСА_5 (а.с.134, т.1) - знищити

- за постановою слідчого від 22.02.2023 року, речові докази, а саме жіноча резинка для волосся коричневого кольору із підлоги кухні, яка упакована до паперового конверту, вилучена 21.02.2023 під час проведення огляду місця події АДРЕСА_5 ; змив речовини бурого кольору, вилучений з поверхні підлоги гостьової кімнати, який упаковано до паперового конверту, що вилучений 21.02.2023 під час проведення огляду місця події АДРЕСА_5 ; виріз волокон з килима на підлозі гостьової кімнати з елементами РБК який упакований до паперового конверту, що вилучений 21.02.2023 під час проведення огляду місця події АДРЕСА_5 (а.с.136, т.1) знищити;

- за постановою слідчого від 23.05.2023 року, речові докази, а саме виявлені та вилучені під час ОМП 21.02.2023 за адресою АДРЕСА_5 , після проведеної судово-імунологічної експертизи, а саме: змив РБК - на один марлевий тампон з поверхні підлоги в кімнаті біля стола, поміщений в паперовий конверт коричневого кольору, виріз із ковра на підлозі в кімнаті, з нашаруванням РБК, поміщений в паперовий конверт коричневого кольору - (а.с.151-153, т.1) знищити;

- за постановою слідчого від 23.05.2023 року, речові докази, а саме виявлені та вилучені під час ОМП 21.02.2023 за адресою АДРЕСА_5 , кухонний ніж, поміщений в картонну коробку, який поміщена в сейф-пакет №7325637 знищити; добровільно надані потерпілою ОСОБА_9 речі а саме: футболка помаранчевого кольору, лосіни чорного кольору, колготи тілесного кольору, які поміщені в картонну коробку сірого кольору - (а.с.170-172, т.1) повернути потерпілій ОСОБА_9

- за постановою слідчого від 16.06.2023 року, речові докази, а саме «DVD-R» диск, білого кольору, марки «ALERUS», із надписом на ньому «аудіо-запис 102», наданий УОАЗОР ГУНП в Чернівецькій області - (а.с.193-195, т.1) залишити в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактичне місце проживання АДРЕСА_5 6000 грн. моральної шкоди. В решта частині заявлених позовних вимог відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , фактичне місце проживання АДРЕСА_5 6000 грн. моральної шкоди. В решта частині заявлених позовних вимог відмовити.

Вирок суду може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1