Справа № 214/7804/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року слідчий суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі клопотання представника іншого володільця майна ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про скасування арешту з вилученого майна у кримінальному провадженні №0000085 від 14.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

23.10.2024 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшло клопотання представника володільця майна ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , в якому останній просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2024 року по справі № 214/7804/24, провадження № 1-кс/214/1288/24, зокрема, на: ноутбук «Lenovo P50»; мобільний телефон марки «Honor», imei(1) НОМЕР_1 imei(2) НОМЕР_2 сім картою НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «ОРРО», imei(1) НОМЕР_4 imei(2) НОМЕР_5 , сім-карта відсутня; мобільний телефон марки «IPHONE 15», imei(1) НОМЕР_6 imei(2) НОМЕР_7 , з сім картою НОМЕР_3 ; банківська карта банку «Ощадбанк» НОМЕР_8 ; банківська карта банку «Monobank» НОМЕР_9 ; банківська карта банку «Unex Bank» НОМЕР_10 ; мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A5», imei - невідомий, наявність сім-карти невідома; мобільний телефон марки «Samsung», imei - невідомий, наявність сім-карти невідома; мобільний телефон марки «Nokia code НОМЕР_18», imei - невідомий, наявність сім-карти невідома; мобільний телефон марки «CDMA», imei - невідомий, сім-карта «NEW TONE»; мобільний телефон марки «Nokia code НОМЕР_19», imei - невідомий, сім-карта «NEW TONE»; мобільний телефон марки «НТС», imeiНОМЕР_20, скло розбите, є сім-холдер; мобільний телефон марки «FLY», imeі(1) НОМЕР_11 imeі(2) НОМЕР_12 , сім-карта відсутня; два паперових аркуші з друкованим текстом; банківська карта банку «ПУМБ» НОМЕР_13 ; банківська карта банку «ПУМБ» НОМЕР_14 ; паперовий пакет стартового пакету «Водафон»; сім-холдер «Київстар» у кількості 7 одиниць; сім-холдер «NEW TONE» у кількості 1 одиниця; сім-холдер «Київстар» у кількості 1 одиниця, з написом «2019 ОСОБА_12»; сім-холдер «Водафон» у кількості 2 одиниць; сім-холдер синьо-жовтого кольору у кількості 3 одиниць; сім-холдер з написом «15 числа НОМЕР_15 »; сім-карта «UMG» у кількості одиниця; сім-холдер синього кольору у кількості 1 одиниця; мобільний телефон марки «Samsung GТ-S5230», imeі НОМЕР_16 , сім-карта - невідома; два паперових аркуша з текстом, вилучені 10 жовтня 2024 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_3 ; зобов`язати дізнавача Сектору дізнання Відділення поліції № 4 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_5 повернути ОСОБА_3 вищевказане вилучене майно.

В обґрунтування поданого клопотання наведено наступне. Сектором дізнання Відділення поліції № 4 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі за текстом - СД ВП № 4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській обл.) проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000085 від 14.03.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України.

10 жовтня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської обл. від 11 вересня 2024 року по справі № 214/7804/24, провадження 1-кс/214/1116/24, було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_3 .

В ході проведення 10.10.2024 р. обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено: - ноутбук «Lenovo P50»; мобільний телефон марки «Honor», imei(1) НОМЕР_1 imei(2) НОМЕР_2 з сім картою НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «ОРРО», imei(1) НОМЕР_4 imei(2) НОМЕР_5 , сім-карта відсутня; мобільний телефон марки «IPHONE 15», imei(1) НОМЕР_6 imei(2) НОМЕР_7 , з сім картою НОМЕР_3 ; банківська карта банку «Ощадбанк» НОМЕР_8 ; банківська карта банку «Monobank» НОМЕР_9 ; банківська карта банку «Unex Bank» НОМЕР_10 ; мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A5», imei - невідомий, наявність сім-карти невідома; мобільний телефон марки «Samsung», imei - невідомий, наявність сім-карти невідома; мобільний телефон марки «Nokia code НОМЕР_18», imei - невідомий, наявність сім-карти невідома; мобільний телефон марки «CDMA», imei - невідомий, сім-карта «NEW TONE»; мобільний телефон марки «Nokia code НОМЕР_19», imei - невідомий, сім-карта «NEW TONE»; мобільний телефон марки «НТС», imeiНОМЕР_20, скло розбите, є сім-холдер; мобільний телефон марки «FLY», imeі(1) НОМЕР_11 imeі(2) НОМЕР_12 , сім-карта відсутня; два паперових аркуші з друкованим текстом; банківська карта банку «ПУМБ» НОМЕР_13 ; банківська карта банку «ПУМБ» НОМЕР_14 ; паперовий пакет стартового пакету «Водафон»; сім-холдер «Київстар» у кількості 7 одиниць; сім-холдер «NEW TONE» у кількості 1 одиниця; сім-холдер «Київстар» у кількості 1 одиниця, з написом «2019 ОСОБА_12»; сім-холдер «Водафон» у кількості 2 одиниць; сім-холдер синьо-жовтого кольору у кількості 3 одиниць; сім-холдер з написом «15 числа НОМЕР_15 »; сім-карта «UMG» у кількості одиниця; сім-холдер синього кольору у кількості 1 одиниця; мобільний телефон марки «Samsung GТ-S5230», imeі НОМЕР_16 , сім-карта - невідома; два паперових аркуша з текстом.

10 жовтня 2024 року постановою дізнавача СД ВП № 4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській обл. ОСОБА_5 вищевказане майно було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської обл. від 11 жовтня 2024 р. по справі № 214/7804/24, провадження № 1-кс/214/1288/2, клопотання дізнавача СД ВП № 4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській обл. ОСОБА_5 , погоджене прокурором Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_6 по кримінальному провадженню № 0000085 від 14.03.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України про арешт майна, було задоволено та накладено арешт на вилучене 10 жовтня 2024 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_3 , майно, а саме: ноутбук «Lenovo P50»; мобільний телефон марки «Honor», imei(1) НОМЕР_1 imei(2) НОМЕР_2 з сім картою НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «ОРРО», imei(1) НОМЕР_4 imei(2) НОМЕР_5 , сім-карта відсутня; мобільний телефон марки «IPHONE 15», imei(1) НОМЕР_6 imei(2) НОМЕР_7 , з сім картою НОМЕР_3 ; банківська карта банку «Ощадбанк» НОМЕР_8 ; банківська карта банку «Monobank» НОМЕР_9 ; банківська карта банку «Unex Bank» НОМЕР_10 ; мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A5», imei - невідомий, наявність сім-карти невідома; мобільний телефон марки «Samsung», imei - невідомий, наявність сім-карти невідома; мобільний телефон марки «Nokia code НОМЕР_18», imei - невідомий, наявність сім-карти невідома; мобільний телефон марки «CDMA», imei - невідомий, сім-карта «NEW TONE»; мобільний телефон марки «Nokia code НОМЕР_19», imei - невідомий, сім-карта «NEW TONE»; мобільний телефон марки «НТС», imeiНОМЕР_20, скло розбите, є сім-холдер; мобільний телефон марки «FLY», imeі(1) НОМЕР_11 imeі(2) НОМЕР_12 , сім-карта відсутня; два паперових аркуші з друкованим текстом; банківська карта банку «ПУМБ» НОМЕР_13 ; банківська карта банку «ПУМБ» НОМЕР_14 ; паперовий пакет стартового пакету «Водафон»; сім-холдер «Київстар» у кількості 7 одиниць; сім-холдер «NEW TONE» у кількості 1 одиниця; сім-холдер «Київстар» у кількості 1 одиниця, з написом «2019 ОСОБА_12»; сім-холдер «Водафон» у кількості 2 одиниць; сім-холдер синьо-жовтого кольору у кількості 3 одиниць; сім-холдер з написом «15 числа НОМЕР_15 »; сім-карта «UMG» у кількості одиниця; сім-холдер синього кольору у кількості 1 одиниця; мобільний телефон марки «Samsung GТ-S5230», imeі НОМЕР_16 , сім-карта - невідома; два паперових аркуша з текстом.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 Кримінального процесуального кодексу України (далі за текстом - КПК України) доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Норми основного Закону України є нормами прямої дії і застосовуються судами при ухвалені рішень.

Вважає, що на даний час відсутні підстави арешту вищевказаного майна, вилученого під час проведення 10.10.2024 р. обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_3 , таке майно підлягає поверненню його особі, в якої його було вилучено, виходячи з наступного.

Так, стороною обвинувачення не доведено, що вилучене майно є предметом кримінального правопорушення чи таким, що одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення. На даний час жодній особі не повідомлено про підозру в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000085 від 14.03.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, з обвинувальним актом сторона обвинувачення до суду не зверталась. Відсутні докази необхідності заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна. Відтак, даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує на даний час такий ступінь втручання у права і свободи власника майна.

В обґрунтування клопотання про арешт майна, вилученого 10.10.2024 р. під час проведення обшуку, дізнавач ОСОБА_5 зазначає: «…Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 повідомив, що належну йому банківську картку ПУМБ № НОМЕР_17 він продав знайомому на ім`я ОСОБА_8 . В ході проведення оперативно-розшукових заходів, встановлено, що до скоєння даного кримінального проступку причетний: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ».

Звертає увагу суду, що з аналізу вищенаведеного виходить, що начебто ОСОБА_3 було продано саме банківську карку ПУМБ № НОМЕР_17 . Однак, в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , було вилучено а, в подальшому, й накладено арешт на банківську карту «ПУМБ» № НОМЕР_13 та банківську карту «ПУМБ» № НОМЕР_14 .

Таким чином, банківські карти «ПУБМ», на які накладено арешт, взагалі не мають відношення до даного кримінального провадження, зокрема, вони не належали ОСОБА_7 та не зазначаються дізнавачем, як такі, що мають значення для даного кримінального провадження.

Стороною обвинувачення не надано жодних доказів, які б безпосередньо свідчили про причетність ОСОБА_3 в отриманні, злочинним шляхом грошових коштів ОСОБА_9 (заявника по даному кримінальному провадженню), в розмірі 20 000,00 грн.

Більш того, дізнавачем не доведено протиправність дій ОСОБА_3 та його роль у вчинені кримінального правопорушення, він не перебуває у статусі підозрюваного, а всі викладені доводи зводяться до суб`єктивного бачення обставин органами досудового розслідування, які не підтверджені жодними доказами.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Під час розгляду клопотання про арешт вказаного майна, вилученого в ході проведення обшуку 10.10.2024 р., дізнавачем не було доведено, що саме це майно використовувалося для вчинення кримінального правопорушення, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000085 від 14.03.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, не було наведено жодних об`єктивних даних та відсутні будь-які відомості, які б підтверджували, що саме вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, після проведення обшуку, громадянин ОСОБА_3 жодного разу не викликався для проведення будь-яких слідчих дій у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000085 від 14.03.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Отже, дізнавачем СД ВП № 4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській обл. ОСОБА_5 не було доведено необхідності накладення арешту на вказане вище майно, саме з метою збереження речових доказів, не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких саме обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні можливе його використання.

До того ж, ухвалою слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської обл. від 11 вересня 2024 року по справі № 214/7804/24, провадження № 1-кс/214/1116/24 було надано дозвіл на проведення обшуку, з метою, зокрема, відшукання знаряддя кримінального правопорушення, а саме: мобільних телефонів, комп`ютерної техніки, пластикових карток різноманітних банків, блокнотів, записників, нотатків.

Звертає увагу суду, що, під час проведення обшуку 10.10.2024 р. за адресою: АДРЕСА_1 , було вилучено, з порушенням вимог вищевказаної ухвали про проведення обшуку, а в подальшому й накладено арешт, на майно (дозвіл на яке не було прямо надано у вказаній ухвалі про проведення обшуку), а саме: сім карту НОМЕР_3 ; сім карту НОМЕР_3 ; сім-карту «NEW TONE»; сім-карту «NEW TONE»; сім-холдер; паперовий пакет стартового пакету «Водафон»; сім-холдер «Київстар» у кількості 7 одиниць; сім-холдер «NEW TONE» у кількості 1 одиниця; сім-холдер «Київстар» у кількості 1 одиниця, з написом «2019 ОСОБА_12»; сім-холдер «Водафон» у кількості 2 одиниць; сім-холдер синьо-жовтого кольору у кількості 3 одиниць; сім-холдер з написом «15 числа НОМЕР_15 »; сім-карта «UMG» у кількості одиниця; сім-холдер синього кольору у кількості 1 одиниця.

Дізнавачем не вказано, які ознаки речового доказу в даному кримінальному провадженні притаманні зазначеним вище речам.

Крім того, в ухвалі слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11.09.2024 р. по справі № 214/7804/24, провадження № 1-кс/214/1116/24 про дозвіл на проведення обшуку, надано дозвіл на відшукання, зокрема: мобільних телефонів, комп`ютерної техніки, за допомогою якої міг здійснюватися вхід до банківських додатків для розпорядження коштів в додатках та розміщення фейкових об`яв у всесвітньому ресурсі.

Однак, звертаю увагу Суду, що в клопотанні дізнавача ОСОБА_5 про арешт майна відсутні будь-які відомості, що через ноутбук та мобільні телефони, які були вилучені під час обшуку 10.10.2024 р., було здійснено вхід до банківських додатків для розпорядження коштів в додатках та розміщення фейкових об`яв у всесвітньому ресурсі.

Відтак, не зрозуміло з яких підстав вказане майно було визнано в подальшому речовими доказами в даному кримінальному проваджені, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000085 від 14.03.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Однією з процесуальних гарантій реалізації прав людини в кримінальному провадженні являється здійснення слідчими суддями, у порядку передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Об`єднаного Королівства»). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним КПК України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Так, слідчий суддя, в порушення вимог ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна, вилученого під час проведення обшуку 10.10.2024 р. за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає ОСОБА_3 , належним чином не перевірив та не обґрунтував мету та правову підставу для такого арешту, обмежившись лише нормами кримінального процесуального закону, які регулюють порядок накладення арешту на майно з підстав збереження речових доказів.

Окрім того, вважаємо, що арешт накладений ухвалою слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської обл. від 11.10.2024 р. по справ № 214/7804/24, провадження № 1-кс/214/1288/24, було накладено необґрунтовано та незаконно, зважаючи на те, що ані ОСОБА_3 , ані його представник, адвокат ОСОБА_4 не були присутні під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно (не зважаючи на те, що адвокатом ОСОБА_4 було подано 11.10.2024 р. до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської обл. клопотання про розгляд клопотання про арешт тимчасово вилученого майна за участі представника особи, обшук житла якої проведено та у якої вилучено майно), їм не було повідомлено, які саме судові експертизи або інші заходи забезпечення кримінального провадження (тимчасові доступи та інші), доручення оперативним підрозділам можливо та необхідно здійснити з використанням саме цього майна, на яке було накладено арешт.

Таким чином, вбачається, що накладення арешту на вказане майно не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_3 , як потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами особи у якої було вилучено майно, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п. 2 розділу 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування запобіжних заходів, забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 року зазначено, що відносно осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. Кримінального процесуального кодексу повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України) або особам, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Представник володільця майна ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, в якому просить клопотання розглядати за його відсутності, клопотання підтримує в повному обсязі, посилаючись на письмові пояснення.

Дізнавач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду клопотання повідомлена належним чином. Подала до суду заяву в якій просить клопотання розглядати за її відсутності, на підставі наявних письмових доказів доладних до клопотання.

Слідчий суддя на підставі наданих матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання з наступних підстав.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України власник або володілець майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді за клопотанням власника або володільця майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, слідчим суддею встановлено, що 10.10.2024 року було проведено обшук в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , в ході якого вилучено ноутбук «Lenovo P50»;мобільний телефон марки «Honor», imei(1) НОМЕР_1 imei(2) НОМЕР_2 сім картою НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «ОРРО», imei(1) НОМЕР_4 imei(2) НОМЕР_5 , сім-карта відсутня; мобільний телефон марки «IPHONE 15», imei(1) НОМЕР_6 imei(2) НОМЕР_7 , з сім картою НОМЕР_3 ; банківська карта банку «Ощадбанк» НОМЕР_8 ; банківська карта банку «Monobank» НОМЕР_9 ; банківська карта банку «Unex Bank» НОМЕР_10 ; мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A5», imei - невідомий, наявність сім-карти невідома; мобільний телефон марки «Samsung», imei - невідомий, наявність сім-карти невідома; мобільний телефон марки «Nokia code НОМЕР_18», imei - невідомий, наявність сім-карти невідома; мобільний телефон марки «CDMA», imei - невідомий, сім-карта «NEW TONE»; мобільний телефон марки «Nokia code НОМЕР_19», imei - невідомий, сім-карта «NEW TONE»; мобільний телефон марки «НТС», imeiНОМЕР_20, скло розбите, є сім-холдер; мобільний телефон марки «FLY», imeі(1) НОМЕР_11 imeі(2) НОМЕР_12 , сім-карта відсутня; два паперових аркуші з друкованим текстом; банківська карта банку «ПУМБ» НОМЕР_13 ; банківська карта банку «ПУМБ» НОМЕР_14 ; паперовий пакет стартового пакету «Водафон»; сім-холдер «Київстар» у кількості 7 одиниць; сім-холдер «NEW TONE» у кількості 1 одиниця; сім-холдер «Київстар» у кількості 1 одиниця, з написом «2019 ОСОБА_12»; сім-холдер «Водафон» у кількості 2 одиниць; сім-холдер синьо-жовтого кольору у кількості 3 одиниць; сім-холдер з написом «15 числа НОМЕР_15 »; сім-карта «UMG» у кількості одиниця; сім-холдер синього кольору у кількості 1 одиниця; мобільний телефон марки «Samsung GТ-S5230», imeі НОМЕР_16 , сім-карта - невідома; два паперових аркуша з текстом.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2024 року, надано дозвіл на проведення обшуку в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , яка належить до приватної власності ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , де фактично мешкає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення, а саме: мобільних телефонів, комп`ютерної техніки, за допомогою якої міг здійснюватися вхід до банківських додатків для розпорядження коштів в даних додатках, та розміщення фейкових об`яв у всесвітньому інтернет ресурсі, пластикові картки різноманітних банків, блокноти, записники, нотатки.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.10.2024 року, накладено арешт на вищевказане вилучене майно в ході обшуку від 10.10.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою від 10.10.2024 року дізнавача СД ВП №4 КРУП ОСОБА_5 вищевказане вилучене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна, норми діючого кримінального процесуального законодавства прямо вказують на врахування можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні саме в рамках конкретного провадження, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у зв`язку із розслідуванням якого подається клопотання про арешт майна та відомості щодо вчинення саме цього кримінального правопорушення.

В статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій.

Так, відповідно до ч.1, 2 ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Слідчий суддя вважає, що посилання представника іншого володільця майна ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на ті обставини які він зазначає в своєму клопотанні є необґрунтованими, та зазначає наступне.

Так по- перше, представник іншого володільця майна ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилається на те, що на даний час жодній особі не повідомлено про підозру в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР № 0000085 від 14.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, з обвинувальним актом сторона обвинувачення до суду не зверталась. Відсутні докази необхідності заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Слідчий суддя зазначає, що нормами чинного кримінально- процесуального законодавства, непередбачена необхідність пред`явлення будь якій особі підозри для можливого накладання арешту на вилучене майно під час обшуку.

По - друге представник зазначає, що в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , було вилучено в подальшому й накладено арешт на банківську картку "ПУМ«" № НОМЕР_13 та банківську картку «ПУМБ» № НОМЕР_14 .

Слідчий суддя, зауважує, що ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.09.2024 року, надано дозвіл на проведення обшуку в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення, зокрема на пластикові картки різноманітних банків, конкретні номери пластикових карток в ухвалі не зазначались.

Також представник посилається на те, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів, які б безпосередньо свідчили про причетність ОСОБА_3 в отриманні злочинним шляхом грошових коштів ОСОБА_9 , в розмірі 20 000,00 грн.

З цього приводу, слідчий суддя зазначає, як зазначалось вище у вказаному кримінальному провадженні підозра будь якій особі не пред`явлена, відомості до ЄРДР № 0000085 від 14.03.2024 року внесені за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Щодо обставини, під час розгляду про арешт майна, вилучено в ході проведення обшуку 10.10.2024 року, дізнавачем не було доведено, що саме це майно використовувалося для вчинення кримінального правопорушення внесеного до ЄРДР № 0000085 від 14.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Слідчий суддя зазначає, що досудове розслідування ще триває, до того ж відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого. Тобто дізнавач (слідчий) на власний розсуд під час досудового розслідування визначає які саме слідчі дії необхідно провести на даному етапі слідства.

Представник також зазначає, що під час проведення обшуку 10.10.2024 р. за адресою: АДРЕСА_1 , було вилучено, з порушенням вимог вищевказаної ухвали про проведення обшуку, а в подальшому й накладено арешт, на майно (дозвіл на яке не було прямо надано у вказаній ухвалі про проведення обшуку), а саме: сім карту НОМЕР_3 ; сім карту НОМЕР_3 ; сім-карту «NEW TONE»; сім-карту «NEW TONE»; сім-холдер; паперовий пакет стартового пакету «Водафон»; сім-холдер «Київстар» у кількості 7 одиниць; сім-холдер «NEW TONE» у кількості 1 одиниця; сім-холдер «Київстар» у кількості 1 одиниця, з написом «2019 ОСОБА_12»; сім-холдер «Водафон» у кількості 2 одиниць; сім-холдер синьо-жовтого кольору у кількості 3 одиниць; сім-холдер з написом «15 числа НОМЕР_15 »; сім-карта «UMG» у кількості одиниця; сім-холдер синього кольору у кількості 1 одиниця. Дізнавачем не вказано, які ознаки речового доказу в даному кримінальному провадженні притаманні зазначеним вище речам.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Тобто, дізнавач (слідчий) мав право звернутися до суду з клопотанням про накладення арешту такого майна.

В своєму клопотанні представник, звертає увагу, що в клопотанні дізнавача ОСОБА_5 про арешт майна відсутні будь-які відомості, що через ноутбук та мобільні телефони, які були вилучені під час обшуку 10.10.2024 р., було здійснено вхід до банківських додатків для розпорядження коштів в додатках та розміщення фейкових об`яв у всесвітньому ресурсі.

Слідчий суддя відхиляє, цю обставину, адже дізнавач і звертається до суду з даним клопотання, щоб в подальшому довести, що саме через ці ресурси було вчинено правопорушення.

Окрім того, представник вважає, що арешт накладений ухвалою слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської обл. від 11.10.2024 р. по справ № 214/7804/24, провадження № 1-кс/214/1288/24, було накладено необґрунтовано та незаконно, зважаючи на те, що ані ОСОБА_3 , ані його представник, адвокат ОСОБА_4 не були присутні під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Нормами ч.1 ст.100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Відповідно до ч.9 ст.100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із ст.ст.171-174 цього Кодексу.

Отже, суд дослідивши матеріали кримінального провадження та клопотання про зняття арешту, вважає, що у кримінальному провадженні № 0000085 від 14.03.2024 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України, проводяться слідчі та процесуальні дії, у зв`язку з чим скасування арешту з вищевказаного вилученого майна може нашкодити всебічному та об`єктивному розслідуванню.

Таким чином, враховуючи, що на даний час кримінальне провадження № 0000085 від 14.03.2024 року триває та з вилученим майном, яке є речовими доказами у справі, можливе проведення слідчих дій, зняття арешту з цього майна є передчасним, а тому слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст. 174, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника іншого володільця майна ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про скасування арешту з вилученого майна у кримінальному провадженні №0000085 від 14.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1