Справа № 204/1861/24
Провадження № 1-кп/204/750/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

законного представника неповнолітнього

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_5 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали судових засідань кримінальне провадження № 0001415 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.12.2023, за обвинуваченням: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з середньої освітою, учня ПТУ №11, не одруженого, на утриманні нікого не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 13.12.2023 Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська здійснюється розгляд вищевказаного кримінального провадження.

Прокурорподала до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає виключне покарання, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

У контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників,

пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять,

майновим станом, сімейним зв`язками та зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» $58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). При цьому, зазначений ризик об`єктивно збільшується з урахуванням введення в Україні військового стану через агресію російської Федерації проти України, яка

суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних

територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний

виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді

домашнього арешту.

Ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. ОСОБА_6 , перебуваючи на свободі, може незаконно впливати на неповнолітніх та повнолітніх свідків та неповнолітнього потерпілого, які дають викривальні покази відносно останнього, враховуючи те, що більшість свідків є раніше знайомими обвинуваченому та останньому відомо про місце знаходження останніх, анкетні данні та контактні номери ризик незаконного впливу обвинуваченим на свідків та потерпілого з метою примушування до надання тих чи інших показань є вагомим. Тобто, є всі підстави вважати, що існує обґрунтований ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинення тяжкого кримінального правопорушення шляхом їх залякування, умовляння. За таких обставин ризик впливу на свідків існував не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Враховуючи вищевикладене, та те, що ОСОБА_6 вчинив новий умисний

тяжкий злочин через невеликий проміжок часу з моменту засудження останнього

13.12.2023, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки та небажання

стати на шлях виправлення, передбачені кримінальним процесуальним кодексом

України інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання

обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримала, просила суд його задовольнити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, просив змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, зазначивши, що відповідно до інформації управління-служби у справах дітей Адміністрації Шевченківського району ДМР, ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , отже в обвинуваченого є постійне місце проживання. Крім того, при вирішенні клопотання прокурора захисник просив суд врахувати, що Кіровським районним судом м. Дніпропетровська розглядається подання про звільнення ОСОБА_6 від покарання призначеного вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, у зв`язку з декриміналізацією діяння.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_4 вирішення клопотання прокурора залишила на розсуд суду, уточнивши, що квартира, у якій ОСОБА_6 зареєстрований наразі знаходиться у непридатному для життя стані, до повернення ОСОБА_6 з метою збереження житла двері квартири заварені.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію свого захисника.

Вислухавши позиції учасників процесу, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 492 КПК України за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2023 ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжено. 01.12.2024 року спливає строк дії ухвали суду про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді з 28.02.2024, на даний час судовий розгляд кримінального провадження не закінчено, судом не досліджено письмові докази, не допитано потерпілого та свідків. При цьому, слід звернути увагу, що зокрема неодноразовими підставами для відкладення розгляду справи слугувала неявка в судове засідання неповнолітнього потерпілого та його законного представника.

Оцінюючи наявність наведених прокурором ризиків, суд вважає доведеним існування ризиків, передбачених п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду та можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінального провадження, з наступних підстав.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, є неповнолітнім, стійких соціальних зв`язків не має, раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину, отже наявні підстави вважати, що перебуваючи на свободі та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання у разі визнання винуватими у вчиненні злочину обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню, переховуватися від суду.

Також, суд вважає доведеним існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні. При цьому, суд виходить з передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є потерпілими і свідками у кримінальному провадженні, а саме після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). Отже, ризик впливу на потерпілого і свідків існує на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілого та свідків.

Отже, на даний час встановлено існування ризиків, передбачених п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак, суд дійшов переконання, що з урахуванням встановлення у судовому засіданні наявності в обвинуваченого постійного місця проживання: АДРЕСА_2 , відсутності відомостей про наявність протиправного тиску на потерпілого та свідків з боку обвинуваченого (звернень з цього приводу до правоохоронних органів тощо), з плином часу, встановлені ризики у кримінальному провадженні поступово зменшуються.

При цьому, слід зазначити, що незадовільний стан житла, у якому зареєстрований ОСОБА_7 , відсутність у квартирі системи опалення, не функціонування систем водо- та електропостачання, вибиті вікна, не є такими обставинами, які перешкоджають застосуванню до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, судом враховується, що на розгляді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває подання про звільнення ОСОБА_6 від покарання, призначеного вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, у зв`язку з декриміналізацією діяння.

Згідно з ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно з ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, особам, яким обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечено право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи, що означає необхідність перевірки не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а також і мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою. При цьому рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватися на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Суд має з`ясувати можливість застосування до особи, яка тримається під вартою, будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Таран проти України, в якому було встановлено порушення пункту 1 і пункту 3 статті 5 Конвенції, зазначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою повинен бути необхідним за конкретних обставин. Тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує право кожного на свободу та особисту недоторканність, частина 1 (пункт с) цієї статті дозволяє законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Частина 3 цієї статті вказує, що кожен, кого заарештовано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до рішення ОСОБА_8 проти України, через необґрунтованість необхідності тримання заявниці під вартою було встановлено порушення п.1 ст. 5 Конвенції. Також зазначено, що для того, щоб позбавлення свободи вважалося несвавільним - запобіжний захід повинен бути необхідним за даних обставин. Обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи незалежно від того, наскільки коротким він є повинно бути переконливо доведено. Головною підставою для взяття заявниці під варту були її ймовірне перешкоджання встановленню істини у справі та зневажлива поведінка. Ці підстави не включені в список підстав, які могли би виправдати позбавлення свободи за підпунктом «с» пункту 1 статті 5 Конвенції.

Отже, з урахуванням викладеного, відсутності доказів, котрі б дозволяли поза розумним сумнівом з великою імовірністю припускати, що у разі застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, неможливо запобігти встановленим ризикам, суд вважає за можливе застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який буде співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження. Також суд вважає, що обрання відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу матиме стимулюючий вплив на обвинуваченого.

Зважаючи на серйозність висунутого обвинувачення, суд встановлює для обвинуваченого ОСОБА_6 заборону тривалістю два місяці цілодобово залишати житло.

Водночас, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України та зобов`язати його - не відлучатися з населеного пункту, в якому вони проживають, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; негайно прибувати до суду за першим викликом; утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

Згідно зі ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий, негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.177,181,183,194, 331,376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , - відмовити.

Клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на строк два місяці, тобто до 18 січня 2025 року, включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 18 січня 2025 року, наступні обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту з м. Дніпра, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- негайно прибувати до суду за першим викликом;

- утримуватися від спілкування із потерпілим, свідками у даному кримінальному провадженні;

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід, а також накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2,0 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно звільнити з-під варти.

Передати ухвалу до ВП № 3 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 , для виконання.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику, направити начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», ВП № 3 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області, для відома та виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошений 21.11.2024.

Суддя ОСОБА_1