Справа № 185/5080/24
Провадження № 1-кп/185/816/24
У Х В А Л А

12 серпня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000423 від 18 березня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3 (ВКЗ),

захисника обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , зазначивши, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, що свідчить та дає підстави вважати, що, перебуваючи на свободі, він може переховуватись від суду з метою уникнення покарання. Також існує ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків, з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі. На даний час вищезазначені ризики, на думку прокурора, продовжують існувати, тому з метою їх запобігання, досягнення дієвості даного кримінального провадження необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу - тримання під вартою.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти продовження тримання під вартою, подали клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт за адресою реєстрації, де проживає батько та брат.

Захист мотивує клопотання станом здоров`я. Також вказав, що має дитину. Позитивно характеризується. Обвинувачений не впливатиме на свідків та не буде ухилятись, бо сам прийшов до поліції, має родичів.

З`ясувавши думку сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

У ст. 178 КПК України передбачений перелік обставин, що враховуються судом при вирішенні питання про запобіжний захід, серед яких вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Так, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_3 спливає 15 серпня 2024 року.

Як встановлено, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено найсуворіше покарання у вигляді позбавлення волі до восьми років. Він не одружений, є військовослужбовцем військової служби. Доказів стійкості соціальних зв`язків сторона захисту не надала. Документи про дитину не надано.

Так, згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України - при оцінці існування ризику кримінального провадження, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід враховувати, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання винним в інкримінованому злочині.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування».

Дані обставини свідчать про наявність ризику залишення ним свого місця проживання, проходження служби (у випадку застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу) з метою переховування від суду.

Водночас суд враховує ризик можливого впливу на свідків, адже станом на 12 серпня 2024 року свідки не допитані.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дані про особу обвинуваченого, дані про можливість ухилення від суду, впливу на свідків разом з тяжкістю пред`явленого обвинувачення свідчать на користь позиції сторони обвинувачення.

Щодо домашнього арешту, то суд враховує, що захистом не надано достатніх доказів, реального проживання обвинуваченого за вказаною адресою, та відсутності заперечень в батько обвинуваченого на його цілодобове перебування в будинку.

Щодо стану здоров`я, то суд констатує, що захистом надано документальне підтвердження необхідності лікування та стан здоров`я обвинуваченого, але найактуальніше з них датоване березнем 2024 року, що не дає суду можливості зробити висновок щодо стану здоров`я обвинувачено на даний час.

Також відповідно до профільного законодавства він має право отримувати медичну допомогу і лікування в місці його утримання або лікування в закладі охорони здоров`я в системі Міністерства оборони.

З цих же підстав не підлягає задоволенню клопотання захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт. Згідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

В той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях вказував на те, що обґрунтовуючи неможливість обрання інших альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою, суд повинен послатися на ті чи інші конкретні обставини, як цього вимагає пункт 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі «Осипенко проти України»).

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

Враховуючи вказану практику ЄСПЛ, ст. 183 КПК України, яка наділяє суд дискреційними повноваженнями щодо питання стосовно застави, однак відповідно до вказаної статті зобов`язує суд визначити розмір застави застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також беручи до уваги, дані про особу обвинуваченого та відсутність будь-яких розумних обґрунтувань неможливості визначення застави в поданому клопотанні, як альтернативи триманню під вартою, суд вважає, що в даному випадку можливо визначити ОСОБА_3 заставу.

Згідно ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого злочину, обставини його вчинення, майновий стан обвинуваченого, сімейний стан, а саме, що він має малолітню дитину, є військовослужбовцем, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, суд вважає, що застава у розмірі 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, здатна забезпечити виконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 183, 331, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 10 жовтня 2024 року в умовах гауптвахти Військової служби правопорядку.

Розмір застави визначити в сумі 75700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) грн.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_3 покласти обов`язки:

- не відлучатися із місця несення військової служби, без дозволу суду, окрім випадків виконання бойових завдань;

- повідомляти суд про зміну свого місця перебування..

В клопотанні захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Повідомити начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про необхідність обстеження обвинуваченого та надання достатньої медичної допомоги з огляду на його наявні діагнози та стан його здоров`я.

Строк дії ухвали в частині продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчується 10 жовтня 2024 року.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для осіб, які перебувають під вартою, - протягом того же строку з моменту вручення копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1