У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі колегії суддів головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в режимі відеоконференції клопотання адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання відносно засудженого ОСОБА_6 , яке мотивоване наступним:

ОСОБА_6 засуджений вироком Закарпатського обласного суду від 18 серпня 1999 року за ст. 93 п.п. «г», «ж», ст. 94 та ч. 3 ст. 222 КК України (в редакції Закону від 28.12.1960 р.), ст. 42 КК України (в редакції Закону від 1960 року) до виняткової міри покарання у вигляді смертної кари. Ухвалою Закарпатського обласного суду від 22 червня 2000 року вирок Закарпатського обласного суду від 18 серпня 1999 року в частині застосування виняткової міри покарання у вигляді смертної кари змінено на довічне позбавлення волі.

На даний час ОСОБА_6 відбув уже 26,5 років призначеного покарання. У зв`язку з внесеними змінами до КПК України засуджений має право на умовно дострокове звільнення від відбування призначеного йому покарання.

У зв`язку з наведеним адвокат просив суд застосувати до засудженого ОСОБА_6 умовне дострокове звільнення від відбування призначеного йому покарання (при цьому якщо суд вважає це формально необхідним, і виключно з цією метою, замінити призначене раніше ОСОБА_6 покарання позбавленням волі на мінімально можливий строк із зарахуванням вже фактично відбутого після 15 років покарання у строк більш м`якого покарання, застосувавши статтю 8 Конституції України як норму прямої дії та положення статті 5 КК України).

Позиції учасників надані в судовому засіданні.

В судовому засіданні автор клопотання уточнив вимоги прохальної частини клопотання та повідомив суд, що вимоги його клопотання зводяться до умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання.

Засуджений ОСОБА_6 повідомив суд, що категорично заперечує проти заміни призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, а просить суд застосувати до нього умовне дострокове звільнення від відбування призначеного йому покарання.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив з тих підстав, що без вирішення питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі, неможливе застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.

В судове засідання не з`явився представник УВП № 9, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, щодо причин своєї неявки суд не повідомив.

З урахуванням положень п. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника УВП № 9.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 , суд приходить до наступного висновку.

Положенням п.2, 3 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну невідбутої частини покарання більш м`яким. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Частиною 1 ст. 539 КПК України передбачено, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Положеннями ч. 3 ст. 154 КВК України передбачено, що стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Отже, у законодавстві визначено суб`єкта звернення з відповідним поданням до суду. Аналіз положень ст. 154 КВК вказує на те, що засуджений не наділений правом самостійно подавати клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни більш м`яким. Проте ст. 539 КПК не містить чітких положень щодо обмеження визначення суб`єкта звернення з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, а тому суд переходить до вирішення клопотання адвоката ОСОБА_7 по суті.

Як вбачається з матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Закарпатського обласного суду від 18 серпня 1999 року, згідно якого, його визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 93 п.п. «г», «ж», ст. 94 та ч. 3 ст. 222 КК України (в редакції Закону від 28.12.1960 р.) та на підставі ст. 42 КК України (в редакції Закону від 1960 року) остаточно визначено йому покарання смертну кару розстріл.

Згідно вищезазначеного вироку суду ОСОБА_6 засуджений за те, що 31.03.1998 року біля 01 год. 00 хв. на АДРЕСА_1 на грунті неприязних відносин вчинив умисне вбивство свого дядька (брата матері) ОСОБА_8 , а потім з метою приховати це вбивство вчинив умисне вбивство ще двох осіб- свого діда ОСОБА_9 та баби ОСОБА_10 .

Відповідно до ухвали судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 7 грудня 1999 року виключено з вироку судової колегії в кримінальних справах Закарпатського обласного суду від 18 серпня 1999 року щодо ОСОБА_6 визнані судом як кваліфікуючі ознаки, передбаченого ч. 3 ст. 222 КК України злочину - незаконне придбання та зберігання без відповідного дозволу холодної зброї - ножа. В решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Закарпатського обласного суду від 22 червня 2000 року вирок судової колегії в кримінальних справах Закарпатського обласного суду від 18 серпня 1999 року в частині застосування виняткової міри покарання у вигляді смертної кари змінено на довічне позбавлення волі.

Судом встановлено, що згідно протоколу № Е 085656 про затримання по підозрі у вчиненню злочину від 01.04.1998 року ОСОБА_6 був затриманий 01.04.1998.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 14.02.2016, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 06.04.20217, клопотання ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення до довічного позбавлення волі, призначеного йому за вироком Закарпатського обласного суду від 18.08.1999, з урахуванням зміни, внесеної ухвалою цього суду від 22.06.2000 року, задоволено і зараховано в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 01.04.1998 по 07.12.1999 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Отже, за підрахунками суду на момент розгляду клопотання засуджений ОСОБА_6 відбув 28 років 2 місяця 16 днів покарання.

В силу Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини "Пєтухов проти України (2)" від 12.03.2019 Європейський суд з прав людини визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ, Суд, міжнародна судова установа) від 10 листопада 2022 року у справі «Купінський проти України», яке набуло статусу остаточного 10 лютого 2023 року, суд констатував порушення щодо ОСОБА_11 ст. 3 Конвенції у зв`язку із призначенням покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення (п. 42 рішення).

Законом України від 18 жовтня 2022 року № 2690-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» внесено зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема КК (статті 81, 82) та КПК (ст. 539), а саме: щодо вирішення питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та про умовно-дострокове звільнення від призначеного покарання, які набрали чинності 06 листопада 2022 року.

Відповідно до частини 5 статті 82 КК у редакції згаданого Закону довічне позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного заходу примусу. Строк нового покарання, як унормовано частиною першою цієї ж статті, обчислюється з дня заміни довічного позбавлення волі більш м`яким заходом примусу.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, визначеного у порядку заміни довічного ув`язнення, відповідно до пункту 3 частини 3 статті 81 КК може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання.

Отже, закон встановлює двоетапний алгоритм дій та рішень щодо вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого до довічного позбавлення волі:

1) заміна покарання у виді довічного позбавлення волі позбавленням волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо «засуджений став на шлях виправлення» (частина 3 статті 82 КК);

2) умовно-дострокове звільнення від відбування нового покарання після відбуття засудженим щонайменше трьох чвертей його строку та «доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці» (частина 2 статті 81 КК).

У клопотанні захисник зазначає, що в частині запровадження можливості умовно-дострокового звільнення закон має зворотну дію у часі, оскільки покращує становище ОСОБА_6 , а в частині заміни довічного позбавлення волі покаранням у виді позбавлення волі на строк від 15 до 20 років не має зворотної дії у часі, оскільки погіршує становище засудженого. Суд не погоджується з такими твердженнями. Так, Законом № 2690-IX внесено зміни до КК України і встановлено можливість заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням та умовно-дострокове звільнення від відбування довічного позбавлення волі. До прийняття вказаного закону була відсутня можливість замінити покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Запровадження такої можливості є покращенням становища засудженого, а тому відповідна норма кримінального закону має зворотну дію у часі і підлягає застосуванню.

В даній ситуації найсприятливішим для ОСОБА_6 . варіантом застосування положень частин першої, п`ятої статті 82 і пункту 3 частини 3 статті 81 КК у нині чинній редакції було би заміна йому довічного позбавлення волі позбавленням волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років і умовно-дострокове звільнення після відбуття трьох чвертей терміну нового покарання. Виходячи зі змісту статей 81 і 82 КК, реальну можливість розгляду судом питання про умовно-дострокове звільнення засуджений отримає після заміни йому довічного на строкове позбавлення волі.

Разом з тим, в ході судового розгляду адвокат ОСОБА_7 наголосив на тому, що питання заміни ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням не є вимогою клопотання, а вимоги клопотання зводяться до умовно дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання. При цьому засуджений ОСОБА_6 повідомив суд, що категорично заперечує проти заміни призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, а просить суд застосувати до нього умовне дострокове звільнення від відбування призначеного йому покарання.

За таких обставин на даний час питання щодо заміни ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням не вирішується.

Прохання захисника одночасно застосувати умовно-дострокове звільнення та заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком 15 років з зарахуванням фактично відбутого строку покарання у строк більш м`якого покарання не ґрунтується на нормах кримінального закону, яким такий механізм взагалі не передбачений.

За змістом ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на те, що порядок умовно-дострокового звільнення врегульований Кримінальним Кодексом України, суд при вирішенні даного клопотанням повинен керуватися таким порядком. Захисник посилається на ст. 8 Конституції України і просить застосувати принцип прямої дії конституційних норм, однак Основним Законом не регулюється питання умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до визначеного законодавством порядку без вирішення питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі, неможливе застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. 81,82, КК України, ст. 154 КВК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_12

Судді ОСОБА_13

ОСОБА_14