КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4943/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року про арешт майна,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту та накладено арешт в рамках кримінального провадження №0000288 від 27.03.2024 на майно, яке було виявлено та вилучено в ході проведення обшуку 20.06.2024 за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung», моделі SM-A525F/DS, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , s/n НОМЕР_3 ; довіреність від 21.05.2024 на особу ОСОБА_7 , на 1 арк.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, адвокат ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що ухвала слідчого судді є такою, що не відповідає вимогам процесуального законодавства, через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що ОСОБА_7 не є підозрюваним у будь-якому кримінальному провадженні, та вважає, що 27 травня 2024 року під час проведення негласних слідчих розшукових дій органом досудового розслідування була знята та зафіксована вся інформація, що міститься на арештованому телефоні, що свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_8 , який не заперечував проти часткового задоволення апеляційної скарги сторони захисту в частині арешту мобільного телефону, а у задоволенні іншої частини апеляційної скарги просив відмовити, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, ГСУ СБ України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000288 від 27.03.2024 за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

20.06.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , дозвіл на проведення якого надано ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 17 червня 2024 року, виявлено та вилучено вищезазначене майно.

Постановою слідчого ГСУ СБ України від 21.06.2024 згадане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000288 від 27.03.2024.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року накладено арешт в рамках кримінального провадження №0000288 від 27.03.2024 на майно, яке було виявлено та вилучено в ході проведення обшуку 20.06.2024 за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung», моделі SM-A525F/DS, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , s/n НОМЕР_3 ; довіреність від 21.05.2024 на особу ОСОБА_7 , на 1 арк.

Слідчий суддя виходив з того, що вилучене майно цілком відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а відтак обґрунтовано має правовий статус речового доказу, а тому, з метою забезпечення його збереження, є всі правові підстави для накладання арешту на зазначене майно.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками слідчого судді, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про накладення арешту на довіреність від 21.05.2024 на особу ОСОБА_7 , на 1 арк., вилучену під час обшуку, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження №0000288 від 27.03.2024, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 не є підозрюваним у будь-якому кримінальному провадженні, не впливають на правильність висновків слідчого судді про наявність підстав для арешту майна, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів, та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Разом з цим, заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій органом досудового розслідування була знята та зафіксована вся інформація, що міститься на арештованому телефоні.

До того ж, під час апеляційного розгляду у судовому засіданні прокурор заявив, що сторона обвинувачення не заперечує проти часткового задоволення апеляційної скарги та скасування арешту на вилучений мобільний телефон марки «Samsung», моделі SM-A525F/ DS , ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , s/n НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_7 .

Таким чином, оскільки на даний момент відпала потреба у подальшому застосуванні арешту мобільного телефону ОСОБА_7 , колегія суддів доходить висновку, що ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року про арешт вилученого майна підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора в частині накладення арешту на довіреність від 21.05.2024 на особу ОСОБА_7 , на 1 арк, а в іншій частині клопотання слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту в рамках кримінального провадження №0000288 від 27.03.2024 на майно, яке було виявлено та вилучено в ході проведення обшуку 20.06.2024 за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung», моделі SM-A525F/DS, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , s/n НОМЕР_3 ; довіреність від 21.05.2024 на особу ОСОБА_7 , на 1 арк. - задовольнити частково.

Накласти арешт в рамках кримінального провадження №0000288 від 27.03.2024 на майно, яке було виявлено та вилучено в ході проведення обшуку 20.06.2024 за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на довіреність від 21.05.2024 на особу ОСОБА_7 , на 1 арк.

В іншій частині клопотання прокурора - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3 ____________ ОСОБА_4____________