Справа № 362/5963/24
Провадження № 1-кс/362/675/24
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

19 вересня 2024 року

слідчий суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у місті Василькові Обухівського району Київської області клопотання старшої слідчої слідчого відділення відділу поліції № 1 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Слідча, за погодженням із прокурором, звернулася до суду із клопотанням у якому, посилаючись на мету збереження речових доказів, просить накласти арешт на документи вилучені під час обшуку.

В судове засідання ніхто не прибув.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прихоить до наступних висновків.

З Витягу з ЄРДР вбачається, що 06.06.2024 року зареєстровано кримінальне провадження № 420 241 123 400 001 11 із правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 191, ч. 2 ст. 209 КК України щодо привласнення майна ТОВ «Будинок Краусса».

Відповідно до протоколу обшуку від 26 серпня 2024 року в ході обшуку було виявлено та вилучено також:

-договір купівлі-продажу частки у Статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Соларенерго» від 15.01.2014 року;

-угоду від 02 листопада 2020 року про передачу розписки між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;

-копію згоди на вихід із складу засновників (учасників) ТОВ та відступлення частки у статутному капіталі (фонді) від 15.01.2014 року;

-копію заяви ОСОБА_7 від 15.01.2014 року про вихід із числа учасників (засновників) товариства.

Постановою слідчого від 27 серпня 2024 року зазначені документи які було вилучено під час обшуку визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Вирішуючи дане клопотання по суті вимог, слідчий суддя виходить з наступного.

Дане клопотання подано слідчим із посиланням на пункт 1 частини другої статті 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із нормою статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Пункт 2 частини другої статті 173 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України, передбачено що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Одночасно, слідчий суддя обов`язково враховує наступні положення цивільного законодавства стосовно визначення поняття «майно».

Відповідно до статті 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки; майнові права є неспоживною річчю; майнові права визнаються речовими правами.

При цьому, норми статті 202 § 1 глави 16 розділу IV ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами; односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила; односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами; дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Тобто, вилучені під час обшуку документи на які слідча просить накласти арешт не є речами, а є правочинами (діями) які відображено і зафіксовано в паперовому вигляді у формі письмових документів.

Натомість, положення КПК України не передбачають можливості накладення арешту на правочини (дії).

Правочин (дія) не є річчю.

Отже, слід розрізняти річ і документ.

У зв`язку із цим, суд звертає увагу на статтю 160 КПК України, яка передбачає можливість подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів.

Наголошуємо, що законодавець через процесуальний закон чітко розмежовує поняття «річ» і «документ».

Нормами пункту 2 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 визначено, що письмові правочини, що посвідчуються нотаріально, виготовляються нотаріусом не менше ніж у двох примірниках, один з яких залишається у матеріалах нотаріальної справи; усі примірники підписуються учасниками правочину та мають силу оригіналу, у тому числі примірник, який зберігається у справах нотаріуса.

Таким чином, вилучені під час обшуку документи які не є речами, також зберігаються в матеріалах нотаріальної справи.

Як наслідок, орган слідства має право на підставі статті 160 КПК України, звернутися до слідчого судді із клопотанням про тимчасовий доступ до зазначених документів.

Крім того, слід звернути увагу на той факт, що згідно із твердженнями досудового розслідування встановлено, що заволодіння активами ТОВ «Будинок Краусса» почалося з 2018 року.

Проте, вилучені під час обшуку документи датовані 2014 роком (окрім угоди від 02 листопада 2020 року про передачу розписки між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ), а тому, слід вважати, що вони не стосуються заволодіння активами ТОВ «Будинок Краусса» яке почалося з 2018 року.

Як наслідок, у даному випадку відсутні достатні підстави вважати, що вказані документи відповідають критеріям зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до частини першої статті 173 КК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Зокрема, під час розгляду клопотання в судовому засіданні не доведено необхідність такого арешту.

Як наслідок, відсутні ризики, передбачені абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Таким чином, враховуючи норми статей 170 173 Глави 17 Розділу ІІ КПК України, приходжу до висновку про відсутність підстав для арешту вказаних документів.

За таких обставин, в задоволенні клопотання слід відмовити як безпідставного і необгрунтованого.

На підставі викладеного, керуючись статтями 98, 168, 170 175, 236, 369 372 КПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання старшої слідчої слідчого відділення відділу поліції № 1 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя