Вирок

Іменем України

27.11.2024 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0000224 від 28.09.2021 рокупро обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2024 року за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., який не сплачено, зареєстрованого і фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 17.08.2021 року близько 04 год. 23 хв., знаходячись на тротуарі навпроти будинку по АДРЕСА_2 , разом із невідомою особою, яка на момент вчинення злочину не досягла віку притягнення до кримінальної відповідальності та матеріали справи відносно якої виділено в окреме провадження, реалізовуючи свій прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння належним ОСОБА_5 транспортним засобом - скутером торговельної марки «Yamaha», моделі «Vino», синього кольору, серійний номер НОМЕР_1 , об`ємом двигуна 49,9 кубічних сантиметрів, переслідуючи корисливий мотив, маючи мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідки і бажаючи їх настання, за допомогою фізичної сили рук (шляхом буксирування) перемістив його до двору будинку АДРЕСА_3 , таким чином умисно незаконно ним заволодівши, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 10096 (десять тисяч дев`яносто шість) грн. 99 коп.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв незаконне заволодіння транспортним засобом, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 289 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України , визнав повністю, надав детальні показання про мотиви та обставини його вчинення. Зокрема, вказав, що в один із днів серпня 2021 року, точної дати не пригадує, вживав алкогольні напої та вночі, будучи разом із неповнолітнім ОСОБА_6 поблизу магазину «Скриня» у м. Львові, а саме по вул. Смаль-Стоцького, 24, помітив скутер «Yamaha» і в нього виник умисел викрасти цей транспортний засіб, щоб в подальшому продати і заробити кошти. Тому вони витягли скутер із тримача і відбуксирували на вул. Шептицьких, де проживає ОСОБА_6 . На наступний день вони перефарбували цей скутер із синього в чорний колір і передали ОСОБА_7 , який мав його реалізувати. Виручені від продажу скутера кошти він планував витратити на свої потреби, але коштів за скутер так і не отримав, оскільки злочин було викрито працівниками поліції, а скутер вилучено. Розуміє, що вчинив неправильно, кається, про вчинене шкодує, просить суворо не карати, заявлений до нього цивільний позов визнає у частині заподіяної моральної шкоди і готовий таку компенсувати.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності. Водночас подав цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. У своїй заяві, поданій на адресу суду, потерпілий на заявленому цивільному позові наполягає.

З урахуванням поданої потерпілим заяви, положень ст.ст.325, 326 КПК України, думки учасників провадження, які вважають за можливе розгляд справи здійснювати за відсутності потерпілого (цивільного позивача), який до суду не з`явився та у поданій заяві висловив свою позицію щодо розгляду справи і заявленого ним у кримінальному провадженні цивільного позову, на якому наполягає, без його участі, суд ухвалив розгляд справи проводити без участі потерпілого, оскільки це не перешкоджає встановленню обставин під час судового розгляду.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням характеризуючи даних на його особу, а також документів, що стосуються речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Отже, суд вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_4 незаконного заволодіння транспортним засобом, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України.

Водночас суд вбачає за доцільне виключити із пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення посилання на вчинення злочину разом із малолітнім ОСОБА_6 , як це сформульовано в обвинувальному акті, адже стосовно ОСОБА_6 матеріали виділені в окреме провадження і перебувають на розгляді суду, водночас у даній справі ОСОБА_6 не є учасником провадження, відповідно, зазначення у фабулі скоєного про вчинення злочину ОСОБА_4 за участю ОСОБА_6 порушує право останнього на презумпцію невинуватості і може слугувати преюдицією у визнанні винуватості ОСОБА_6 , що недопустимо.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке з урахуванням положень ст.12 КК України, відносяться до категорії нетяжких злочинів, мету його вчинення, зокрема бажання наживи та збагачення за чужий рахунок, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючих обставин, якими суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння ним розкриттю кримінального правопорушення, особу ОСОБА_4 , який раніше судимий, являється особою молодого віку, негативних характеристик не має, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не докладає зусиль для офіційного працевлаштування, до завершення кримінального провадження про обвинувачення його за ч.1 ст.289 КК України вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, за що засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2024 року.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , в тому числі фактів оголошення останнього чотири рази в розшук за час розгляду справи судом у зв`язку з тим, що останній змінював місце перебування, про що суд не інформував, останньому слід призначити покарання у виді позбавлення волі. Водночас наявність пом`якшуючих відповідальність обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, повне визнання обвинуваченим своєї винуватості дають підстави суду визначити таке покарання на рівні мінімальної межі, передбаченої санкцією ч.1 ст.289 КК України, для даного виду покарання.

При призначенні покарання суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2024 року засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., який ним до цього часу не сплачено, що безпосередньо підтверджено обвинуваченим в судовому засіданні. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 обвинувачується в межах кримінального провадження №0000224 від 28.09.2021 року, вчинене ОСОБА_4 до постановлення вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2024 року. Тому остаточне покарання обвинуваченому підлягає призначенню за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України із урахуванням того, що відповідно до ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно. Щодо застосування саме такого підходу до призначення покарання за подібних умов зроблено правовий висновок Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 року у справі №759/59/19.

У цьому кримінальному провадженні до ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувався і в обранні такого на даний час потреби немає.

У справі потерпілим ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України. Так, потерпілий просить стягнути з обвинуваченого 10096,99 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, яка цивільним позивачем визначена, виходячи із вартості транспортного засобу, яким незаконно заволодів ОСОБА_4 , а також 3000 грн. заподіяної йому злочином моральної шкоди.

Суд вважає, що заявлений потерпілим ОСОБА_5 цивільний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи цивільний позов, потерпілий вважає, що розмір заподіяної йому злочином матеріальної шкоди визначається вартістю скутера, яким ОСОБА_4 заволодів, і становить 10096 (десять тисяч дев`яносто шість) грн. 99 коп., як визначено пред`явленим ОСОБА_4 обвинуваченням.

Стосовно зазначеної вимоги, яка ґрунтується на вартості транспортного засобу на момент вчинення злочину, суд вважає її необґрунтованою. Так, скутер «Yamaha» в ході досудового розслідування віднайдений, вилучений і зберігається органом досудового розслідування та за даним вироком підлягатиме поверненню потерпілому ОСОБА_5 .

Суд зауважує, що визначення вартості транспортного засобу на момент вчинення злочину має значення для кваліфікації дій обвинуваченого за відповідною частиною статті 289 Кримінального кодексу, оскільки така кваліфікація здійснюється залежно від вартості транспортного засобу. Однак, у випадку повернення такого транспортного засобу потерпілому немає підстав вважати, що йому заподіяна матеріальна шкода, виміряна вартістю скутера, яким протиправно заволоділи. При цьому, будь-яких доказів того, що віднайдений транспортний засіб, який повертається потерпілому, пошкоджений, приведений у непридатний стан або ж знищений немає. Більш того, суд звертає увагу на те, що потерпілий (цивільний позивач) не ставить питання про відшкодування йому збитків у формі упущеної вигоди, зумовленої неможливістю тривалий час використовувати належний йому скутер, а лише вимагає відшкодувати йому вартість транспортного засобу на час заволодіння ним, що не підлягає задоволенню у зв`язку із поверненням потерпілому предмету злочинного посягання, який йому належить.

Вирішуючи питання про обґрунтованість вимог щодо стягнення відшкодування моральної шкоди суд керується таким.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

З урахуванням наведеного суд вважає, що у зв`язку із подією злочину потерпілий ОСОБА_5 дійсно зазнав моральних страждань, усвідомлюючи, що його майном протиправно заволоділи, а також те, що тривалий час він буде позбавлений транспортного засобу, який використовував в роботі, і змушений докладати значних зусиль для організації власного життя в таких умовах. Наведене об`єктивно спричинилося до заподіяння потерпілому моральної шкоди. Останню цивільний позивач визначив в розмірі 3000 грн., з чим обвинувачений ОСОБА_4 погодився і визнав заявлений цивільний позов в цій частині. За наведених обставин суд вбачає підстави для часткового задоволення цивільного позову, заявленого у кримінальному провадженні, та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого повного розміру відшкодування моральної шкоди, визначеної в такому позові.

У справі наявні процесуальні витрати на проведення судової експертизи. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування Львівським НДЕКЦ МВС України проводилась судова автотоварознавча експертиза. Згідно наявної довідки про вартість виконаної експертизи витрати на залученням експертів у даному кримінальному провадженні із оформленням висновку №СЕ-19/114-21/15175-АВ складають 1716,20 грн. З урахуванням положень ст.124 КПК України зазначені витрати на проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів слід визначити у порядку, передбаченому ст.100 КПК України.

У справі наявні підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України, оскільки під час досудового розслідування на майно, визнане речовим доказом, накладався арешт.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, з урахуванням покарань, призначених даним вироком та вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.09.2024 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки та штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Відповідно до положень ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь держави процесуальні витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 1716 (одна тисяча сімсот шістнадцять) гривень 20 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної злочином, - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 (три тисячі) гривень 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином.

В решті вимог заявленого цивільного позову - відмовити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 26.08.2021 року на вилучений скутер торговельної марки «Yamaha», моделі «Vino», серійний номер НОМЕР_1 .

Речові докази: 1) скутер торговельної марки «Yamaha», моделі «Vino», серійний номер НОМЕР_1 , який зберігається у ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, - повернути потерпілому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 2) два змиви на ватні палички, які упаковані у пакет НПУ і згідно квитанції №0 передано на зберігання до камери зберігання речових доказів ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, - знищити; 3) футболку сірого кольору, яка передана на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , - залишити у власності ОСОБА_6 ; 4) 3 DVD-R диски із записами з камер відеоспостереження - залишити при матеріалах кримінального провадження №0000224 (в матеріалах судової справи).

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1