№ 1-кс/756/1978/24
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

09 вересня 2024 року м. Київ

Оболонський районним суд м. Києва у складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі Оболонського районного суду м. Києва клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0002635 від 01.11.2022,

в с т а н о в и в:

У провадження Оболонського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0002635 від 01.11.2022.

Адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , звернулась до Оболонського районного суду м. Києва 21 серпня 2024 року із клопотанням про скасування арешту майна, який накладено на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2024 року в рамках кримінального провадження № 0002635 від 01.11.2022.

В обґрунтування поданого клопотання посилається на те, що у провадженні слідчого відділу Оболонського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0002635 від 01.11.2022.

02 лютого 2024 року ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва у справі № 756/970/24 накладено арешт у кримінальному провадженні, внесеному 01 листопада 2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002635, на квартиру АДРЕСА_1 з забороною на час досудового розслідування користуватися, розпоряджатися та відчужувати вказане майно.

Заявник зазначає, що арешт на вищевказане майно був накладений з підстав збереження речових доказів.

У зв`язку із тим, що ОСОБА_4 , станом на 15.08.2024 допитана у якості свідка та на даному етапі здійснення досудового розслідування слідчим не прийнято рішення щодо повідомлення про їй підозру та в матеріалах кримінального провадження відсутні докази які б свідчили, що ОСОБА_4 отримала вищевказану квартиру у незаконний спосіб, адвокат ОСОБА_3 вважає, що накладений арешт був накладений незаконно і на даний час такому заході як арешт не має жодної потреби та просить скасувати арешт на майно повністю.

Прокурор Оболонської окружної прокуратури ОСОБА_5 подали до суду клопотання у яких прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання та зазначив, що на даний час підстави, які слугували для накладенням арешту на майно не відпали, досудове розслідування триває, в ході якого здобуваються нові докази, які мають значення для забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Адвокат ОСОБА_3 подала до суду клопотання у якому просила розглянути клопотання у її відсутності, клопотання підтримала та просила задовольнити.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та подані до нього документи, дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Як встановлено з витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань, Оболонським УП ГУ НП у м. Києві внесено відомості та розпочато розслідування кримінального провадження № 0002635 від 01.11.2022 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України КК України.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2024 року по кримінальному провадженню № 0002635 від 01.11.2022 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 з забороною на час досудового розслідування користуватися, розпоряджатися та відчужувати вказане майно.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , є речовим доказом, по вказаному кримінальному провадженню проведена експертиза, про що свідчить висновок експерта від 18.04.2024 тобто на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з токи зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення., а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із вказаної процесуальної норми, саме на особу, яка порушила провадження у справі покладається обов`язок довести ті обставини, які можуть стати підставою для скасування арешту.

Отже, власник майна повинен навести докази того, що на цій стадії розслідування втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення або ж під час його застосування таке рішення прийняте безпідставно, тобто без урахування певних суттєвих обставин.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП]). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22.09.1994, та «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Зі змісту поданого до суду клопотання про скасування арешту на майно вбачається, що підставами для його задоволення, на думку заявника є відсутність потреби в накладеному арешті на квартиру, його необґрунтованість в необхідності подальшого накладення арешту на вищевказану квартиру.

Разом з тим, до клопотання про скасування арешту на майно не надано належних та достатніх доказів в спростування обставин, які слугували підставою для його накладення.

Таким чином, за наслідками судового розгляду слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено того, що на даний час відпала потреба в продовженні дії такого заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2024 року на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 .

Керуючись статтями 7, 9, 170-174, 309, 376, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т н о в и в:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0002635 від 01.11.2022, накладеного ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2024 року - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1