Справа № 446/1064/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/776/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 0000073 від 15.01.2024 року про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовець за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, старший солдат, раніше не судимого,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21 травня 2024 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21 травня 2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання із випробовуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз, в сумі 29155,28 грн.(двадцять дев`ять тисяч сто п`ятдесят п`ять гривень двадцять вісім копійок).

Вирішено питання щодо арешту майна та речових доказів.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_6 з 09.03.2022 по даний час старший солдат ОСОБА_6 проходить військову службу за мобілізацією на посаді оператора окремого радіолокаційного взводу військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України. ОСОБА_6 у порушення вимог, ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», а також п.п. 1.10 в частині значення термінів «небезпека для руху», «обгін», «перехрестя», «пішохідний перехід», 2.3 «д», 10.1, 12.3, 12.6 «ґ», 12.9 та 14.6 а), в) Розділу 33 «Дорожні знаки» в частині особливостей дорожнього руху, які випливають з вимог інформаційно вказівного дорожнього знаку 5.38.1 «Пішохідний перехід», Розділу 34 «Дорожня розмітка» в частині вимог дорожньої розмітки 1.1, 1.14.1 «Зебра», 1.6, 1.7 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями, будучи військовослужбовцем, діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, 15.01.2024 приблизно о 16:00 год., керуючи автомобілем марки «HYUNDAI SONATA», реєстраційний номер НОМЕР_2 та рухаючись ним по автодорозі Н-17 сполученням «Львів-Радехів-Луцьк» в напрямку м. Львів, неподалік с. Честині Львівського району Львівської області, створюючи своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, зі швидкістю 90-100 км/год., (швидкість більше 90 км/год., є забороненою на даній ділянці дороги), здійснював маневр обгону у забороненому для цього місці, а саме на нерегульованому перехресті та нерегульованому пішохідному переході, порушуючи вимоги дорожньої розмітки 1.1, 1.14.1 «Зебра», 1.6, 1.7 Розділу 34 ПДР України, внаслідок чого допустив зіткнення із автомобілем марки «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухаючись по автодорозі Н-17 сполученням «Львів-Радехів-Луцьк» із увімкненим показником лівого повороту здійснював маневр повороту ліворуч на прилягаючу дорогу до с. Честині, Львівського району, Львівської області. В результаті порушення водієм ОСОБА_6 п.п. 1.10 в частині значення термінів «небезпека для руху», «обгін», «перехрестя», «пішохідний перехід», 2.3 «д», 10.1, 12.3, 12.6 «ґ», 12.9 та 14.6 а), в) Розділу 33 «Дорожні знаки» в частині особливостей дорожнього руху, які випливають з вимог інформаційно вказівного дорожнього знаку 5.38.1 «Пішохідний перехід», Розділу 34 «Дорожня розмітка» в частині вимог дорожньої розмітки 1.1, 1.14.1 «Зебра», 1.6, 1.7 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями, водій автомобіля марки «Renault Kangoo» р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми тіла із залученням грудної клітки, черевної порожнини та кінцівок у вигляді множинних травм органів грудної та черевної порожнини, з множинними переломами ребер, закритого перелому стегнової кістки, відкритих переломів гомілкових кісток, що за ознакою небезпеки для життя мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, тобто дані тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті, а його малолітній пасажир ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, закритого перелому лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, вказані ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я. Порушення вище вказаних вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходиться у прямому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали смертю потерпілого ОСОБА_10 та отриманням середньої тяжкості тілесних ушкоджень малолітнім пасажиром ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погоджуючись із вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21 травня 2024 року стосовно ОСОБА_6 скасувати; ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

З урахуванням пом`якшуючих покарання обставин та відсутності обтяжуючих обставин на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 КК України покласти обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти ці органи про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що не заперечуючи встановлених судом фактичних обставин скоєння кримінального правопорушення, вважає, що вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21.05.2024 по підлягає скасуванню на підставі статей 409, 411, 413 КПК України через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність

Апелянт зазначає, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, яке характеризується такою обов`язковою юридичною ознакою, як необережна форма вини. За наведених обставин спричинення тілесних ушкоджень малолітній дитині в результаті дорожньо-транспортної пригоди не охоплювалась і не могла охоплюватись умислом обвинуваченого, а тому правові підстави для врахування передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України обставини, яка обтяжує покарання, відсутні.

Таким чином, має місце неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України.

Апелянт зазначає, що обвинувачений не перебуває на посаді водія, він не повинен керувати службовим автотранспортом під час проходження служби, тому висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

У свою чергу, це потягнуло за собою незастосування закону, що підлягав застосуванню, а саме застосування до обвинуваченого позбавлення права керування транспортними засобами, що передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Апелянт вважає, що суд надав невірну оцінку тяжкості кримінального правопорушення; особі обвинуваченого, у тому числі щодо посади, яку він обіймає у Збройних Силах України; а також суспільній небезпеці вчиненого у цілому.

З огляду на викладене вважає, що до обвинуваченого слід застосувати позбавлення права керувати транспортними засобами, водночас виключити з описової частини вироку обтяжуючу покарання обставину у виді вчинення злочину щодо малолітньої дитини.

На вказану апеляційну скаргу захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подала заперечення, в яких просить вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21 травня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначає, що позбавлення права керувати транспортними засобами не є обов`язковим додатковим покаранням за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 України, а відтак суд має право не призначати таке.

Адвокат вважає, що посилання прокурора на те, що ОСОБА_6 не повинен керувати службовим автотранспортом під час проходження служби є безпідставними, оскільки специфіка займаної ним посади та поставлені перед ним службові обов`язки вимагають керування транспортним засобом.

Заслухавши доповідача, виступи учасників судового процесу, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, апеляційний суд не проводить їх детальний аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Доводи прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання ОСОБА_6 колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, санкція ч.2 ст.286 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Таким чином, позбавлення права керувати транспортними засобами не є обов`язковим додатковим покаранням за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 України, а відтак суд має право не призначати таке.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_6 проходить військову службу за мобілізацією на посаді оператора окремого радіолокаційного взводу військової частини НОМЕР_1 в обов`язки, якого входить керування службовим автотранспортом, а також з врахуванням думки потерпілої, яка претензій до обвинуваченого немає, просила не позбавляти його права керування транспортними засобами, суд вважає, що додатковий вид покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не слід призначати.

Суд першої інстанції в повній мірі проаналізував особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у психіатричному та наркологічному закладах не перебуває, за місцем проживання та проходження служби характеризується позитивно, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів

Доводи прокурора про те, що ОСОБА_6 не повинен керувати службовим автотранспортом під час проходження служби є безпідставними, оскільки специфіка займаної ним посади та поставлені перед ним службові обов`язки вимагають керування транспортним засобом.

Апеляційний суд наголошує на тому, що при призначенні покарання суд, відповідно до вимог ст. 50 КК України, має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Тому враховуючи всі обставини, які були встановлені в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначив належне покарання, яке забезпечить виправлення засудженого та попередять вчинення нових кримінальних правопорушень такого ж виду іншими особами.

Таким чином апеляційні доводи прокурора не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення та вважає вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_6 законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 21 травня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4