Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/777/24 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст.336 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому, в режимі відеокнфренції, кримінальне провадження № 0000006 від 04.01.2023 року заапеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19.09.2024, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Глодоси, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, освіта професійно-технічна, не працює, не одружений, утриманців не має, військовозобов`язаний, раніше не судимий,

засуджений за ст. 336 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Обрано, захід забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 у виді особистого зобов`язання, до набрання вироком законної сили, поклавши наступні обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою,у випадку зміни місця проживання негайно повідомити суд.

Строк відбування покарання обчислюється з дня затримання ОСОБА_8 в порядку приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати на залучення експерта в сумі 6213 ( шість тисяч двісті тринадцять) грн. 48 коп.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_8 ухилився від призову на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, за наступних обставин.

Судом встановлено, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на території України оголошена та проводиться загальна мобілізація.

Відповідно до ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ч.1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, зокрема, що військовозобов`язані це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Відповідно до ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів (військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), проходження медичного огляду, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних, проходити медичний огляд, проходити військову службу і виконувати військовий обов`язок у запас, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) для взяття на військовий облік та визначення їх призначення на особливий період; громадяни (крім тих, які проходять службу у військовому резерві) зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти ІНФОРМАЦІЯ_2 у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників ІНФОРМАЦІЯ_2 , де вони перебувають на військовому обліку); громадяни, які перебувають у запасі, завчасно приписуються до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу.

Згідно ч.1 ст.42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, винні у порушенні правил військового обліку громадян України, приписки до призовних дільниць, призову на строкову військову службу, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки тa мобілізаційної готовності, прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Встановлено, що 23.12.2022 в обідній час, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на військовому обліку з 28.12.1989 року із званням рядовий, будучи за результатами проходження військово-лікарської комісії від 12.10.2022 визнаний обмежено придатним до проходження військової служби у Збройних Силах України, про що складено відповідну довідку №5456, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , отримав повістку, яку вручено під особистий підпис, про явку за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі ІНФОРМАЦІЯ_4 ), за адресою: АДРЕСА_3 , на 08 год. 24.12.2022 для відправки до 56 ОМБР у зв`язку із призовом на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Працівниками вищевказаного центру, ОСОБА_8 було повідомлено про призов його на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час загальної мобілізації, оголошеної Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від №69/2022 від 24.02.2022.

В ході чого, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, про загальну мобілізацію, оголошену Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» та дію на території України воєнного стану, запровадженого Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану на території України», у зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, маючи прямий умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від призову за мобілізацією, порушуючи вимоги ст.65 Конституції України, положення Законів України «Про військовий обов`язок та військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вимоги Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022, будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, отримавши повістку, відкрито відмовився проходити військову службу та бути призваним під час мобілізації до лав Збройних Сил України, що виразилося у його не прибутті до ІНФОРМАЦІЯ_5 в зазначений час, а саме на 08 год. 24.12.2022 та продовжує ухилятися по теперішній час.

Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_8 порушив порядок комплектування Збройних Сил України, ст. 65 Конституції України, ст.ст.1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII», ст.1, 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543- XII та Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання його підзахисному та призначити покарання за статтею 336 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки та відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що після зміни обвинувачення в ході судового розгляду та після проведення судово-психіатричної експертизи, якою ОСОБА_8 визнано осудним, останній свою вину у вчиненому кримінальному правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому.

Відповідно до статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (зі змінами) зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначене обвинуваченому покарання за ст. 336 КК України не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Вважає, що призначаючи покарання ОСОБА_8 суд неналежним чином врахував тяжкість вчиненого злочину. Початкова правова позиція обвинуваченого щодо часткового визнання вини була обумовлена невірним формулюванням обвинувачення в частині неврахування стороною обвинувачення останнього висновку ВЛК (оскільки окрім невірного зазначення про «придатний» замість «обмежено придатний», оскільки на той часне було проведено судово-психіатричну експертизу, так як у останньому висновку ВЛК зазначено про психічно-поведінкові розлади у ОСОБА_8 у зв`язку з вживанням алкоголю.

В ході вже судового розгляду обвинувачення було змінене в частині врахування останнього висновку ВЛК, на чому наголошував захист, а також проведено судово-психіатричну експертизу на підставі ухвали суду. Після зміни обвинувачення та проведення експертизи правова позиція обвинуваченого змінилась, і останній повністю визнав свою вину та розкаявся у вчиненому.

Окрім повного визнання вини за зміненим обвинуваченням, судом не враховано, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відсутні скарги за його місцем проживання, ставлення до вчиненого, наявність обставини, яка пом`якшує покарання відповідно до частини 1 статті 66 КК України, а саме - щире каяття.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просили застосувати вимоги ст. 75 КК України, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залити без задоволення, з таких підстав.

Суд першої інстанції також обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України,що в повному обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції належними та допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та навів у вироку.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України визнав частково, пояснивши, що коли почалась війна йому вручили повістку та сказали що потім викличуть. В подальшому йому вручили другу повістку та направили для проходження ВЛК та після проходження ВЛК йому у висновку поставили статтю та потім він пішов до військомату де працівник ОСОБА_9 йому повідомив, щоб він ішов додому. Крім того вказав, що йому була вручена ще одна повістка в грудні 2022 року на яку він не з`явився.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що наприкінці грудня 2022 року він та син ОСОБА_11 ремонтували трактор та почули гавкіт собак та вийшовши з гаража побачили біля воріт військових, які попросили позвати ОСОБА_12 .

В подальшому вийшов ОСОБА_8 та йому вручили повістку та потім ОСОБА_13 попросив, щоб він завіз його в с. Глодоси додому бо на завтра йому потрібно було з`явитись до воєнкомату.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він є працівником ІНФОРМАЦІЯ_5 та вказав, що він ОСОБА_8 два рази возив бойові повістки за адресою місця проживання, але знаходили ОСОБА_8 в с. Нова Подимка.

Перший раз виїхавши в с. Глодоси вони не застали вдома ОСОБА_8 та сусід їм повідомив, що ОСОБА_11 перебуває в АДРЕСА_4 . В

подальшому вони приїхали в АДРЕСА_4 та вручили ОСОБА_8 бойову повістку на ранок наступного дня, а також ОСОБА_8 було повідомлено порядок та роз`яснено, що друга неявка до військомату це буде кримінальна відповідальність.

Крім того вказав, що поведінка ОСОБА_8 свідчила про те, що він мав намір з"явитись на відправку, а також додав, що перша повістка була вручена ОСОБА_8 для проходження медичної комісії та уточнення облікових даних, а також вказав, що повістка ОСОБА_8 була вручена особисто під підпис.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він є працівником ІНФОРМАЦІЯ_5 та вказав, що ОСОБА_8 два рази возив бойові повістки за адресою місця проживання, але знаходили ОСОБА_8 в АДРЕСА_4 розвозили бойові повістки та зустрівши ОСОБА_8 вручили повістку та вказали з`явитись на наступний день до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В подальшому ще раз приїздили до ОСОБА_8 для вручення повістки. Крім того вказав, що повістку ОСОБА_8 вручав ОСОБА_14 , ОСОБА_11 сам отримав та розписався, а також повідомив що з ними був працівник поліції.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він працює в Новоукраїнській ЦРЛ та вказав, що він ОСОБА_8 видав довідку військово-лікарської комісій про те, що ОСОБА_8 обмежено придатний до військової служби та вказав, що в бойовій частині він не може проходити службу.

Крім даних показань обвинуваченого, свідків, вина ОСОБА_8 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

- повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 про кримінальне правопорушення передбачене ст. 336 КК України ( том № 1 а.с.5);

- розписка ОСОБА_8 ( том № 1 а.с.6, 23);

- наказ началька ІНФОРМАЦІЯ_5 від 19.10.2022 року та список особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 ( том № 1 а.с.27-31);

- аркуш з журналу про отримання ОСОБА_8 повістки на проходження ВЛК ( том № 1 а.с.33);

- протокол огляду документів від 19.03.2023 року ( том № 1 а.с.34);

- постанова про визнання та приєднання до кримінального провадження доказів (документів) від 19.03.2023 року ( том № 1 а.с.35);

- протокол отримання зразків від 10.02.2023 року ( том № 1 а.с.60-84);

- висновок експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні № 0000006, за № 1329/23-27 від 21.04.2023 року та ілюстративна таблиця до висновку експерта від 21.04.2023 року відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_8 в розписці про отримання повістки на ім"я ОСОБА_8 від 23.12.2022, який міститься в графі "( підпис військовозобов"язаного)", виконаний самим ОСОБА_8 ( том № 1 а.с.89-93);

- корінець повістки про виклик ( том № 1 а.с.95);

- довідка військово-лікарської комісії № 5456 від 12.10.2022 року ( том № 2 а.с.93);

Проаналізувавши зазначені докази та обставини вчинення злочину, колегія суддів дійшла висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, ст. 336 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії, як ухилення від призову на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є нетяжким злочином, обставини вчинення,особу винуватого, який за місцем проживання характеризується задовільно, байдужий, безвідповідальний, не працює, не одружений, утриманців не має, військовозобов`язаний, на «Д» обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на "Д" обліку у лікаря нарколога з 2022 року, раніше не судимий. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 158 від 23.04.2024 року ОСОБА_8 в момент скоєння правопорушення страждав і в даний час страждає на психічні розлади та розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю (згідно МКХ-10. F-1), проте вказані психічні розлади не досягають ступені душевного захворювання і недоумкуватості, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також, судом першої інстанції враховано досудову доповідь та висновок Новоукраїнського РС філії ДУ "Центр пробації" вважають, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства. У випадку прийняття судом рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним крім обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України, покласти на особу додаткові обов`язки, передбачені ч.3 ст. 76 КК України, зокрема: не виїжджати за межі України без погодження з органом пробації. Ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній та ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, оцінюється, як середній.

Атому, на думку колегії суддів, обґрунтовано зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ст. 336 КК України.

Що стосується доводів про призначення ОСОБА_8 покарання із позбавленням волі, застосувавши вимоги ст. 75 КК України, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо є виправлення засудженого без відбування покарання враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи.

Так, виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Районним судом в повній мірі було враховано поведінку ОСОБА_8 , який під час досудового розслідування вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнавав, в суді першої інстанції вину визнав частково.

Отже, дії ОСОБА_8 під час досудового розслідування та судового розгляду не були спрямовані на визнання своєї вини, надання правдивих показань, висловлення щирого жалю про вчинене, негативної оцінки злочину.

А тому, доводи апеляційної скарги сторони захисту про наявність щирого каяття у ОСОБА_8 є такими, що не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

При цьому необхідно зазначити про те, що висновок ВЛК не є предметом розгляду та жодним чином не впливає на наявність щирого каяття.

В той же час саме по собі заперечення висновку ВЛК свідчить про не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки сторона захисту фактично заперечує дії ІНФОРМАЦІЯ_5 з приводу мобілізації ОСОБА_8 .

Разом з тим, стан здоров`я обвинуваченого не може бути визнано достатньо обставиною, що свідчить про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Крім того, необхідно зазначити про те, що у ОСОБА_8 відсутні сталі соціальні зв`язки, оскільки останній не працює, не одружений, утриманців не має.

Разом з тим колегія суддів враховує позицію Верховного суду від 17.10.2024 (справа «766/4064/23) відповідно до якої рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не можна вважати обґрунтованим і таким, що є достатнім для досягнення мети покарання, а саме запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами.

Так у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами. Наслідки ухилення осіб від військової служби в цих умовах через призначене їм покарання мають досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. В іншому випадку звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням сформує негативну думку інших військовослужбовців щодо своєї діяльності, матиме вплив на їх бойовий дух та мотивацію, а також жодним чином не сприятиме дотриманню мети та принципів призначення покарання.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2024 року (справа № 669/398/23, провадження № 51-6954км23).

Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що встановлені у цьому кримінальному провадженні обставини не дають підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, адже у такому разі не буде досягнута мета покарання - запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами.

З огляду на викладене обране ОСОБА_8 покарання у найнижчому розмірі в межах санкції ст. 336 КК України, за якою його засуджено, а саме, у виді позбавлення волі на строк 3 роки, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, його особі та конкретним обставинам цього кримінального провадження, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстави вважати таке покарання надмірно суворим відсутні.

А тому, підстав для призначення ОСОБА_8 покарання із позбавленням волі, застосувавши вимоги ст. 75 КК України не має.

При фактичних обставинах даної справи, які встановлюють ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та ступінь його небезпечності для суспільства, а також наявності пом`якшуючих обставин, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ст. 336 КК України, буде достатнім для його виправлення, перевиховання, а також попередження вчинення ним, як самим обвинуваченим, так і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень.

Таке, рішення, буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника про призначення покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України є необґрунтованими, тому апеляція не може бути задоволена, як безпідставна. Адже, відповідно до вимог ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість чи через суворість, що по справі відсутнє. Оскільки у апеляції захисник наполягає на призначенні більш м`якого покарання, а призначене покарання є обґрунтованим, виваженим та справедливим, то підстав для зміни вироку суду чи його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, із урахуванням того, що доводи апеляційної скарги під час апеляційного перегляду, свого підтвердження не знайшли, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 19.09.2024 щодо ОСОБА_8 за ст. 336 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4