УХВАЛА

про скасування арешту майна

26 вересня 2024 рокуСправа № 495/8787/24
Номер провадження 1-кс/495/2006/2024

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника власника майна, на яке накладено арешт адвоката ОСОБА_3 ,

дізнавача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгороді Дністровському клопотання представника власника майна, на яке накладено арешт адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

24 вересня 2024 року до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного 20.09.2024 ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_6 у справі №495/8787/24 арешт на майно, а саме на дрова у кількості 35м. куб., які знаходилися у причепі марки LEGRAS д/н AA6750XF автомобіля MAN модель TGX 18.440 д/н НОМЕР_1 .

Виклад обставин, зазначених у клопотанні.

Слідчим суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_6 за результатом розгляду клопотання дізнавача СД Білгород- Дністровського РВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 у справі № 495/8787/24. провадження № 1-кс/495/1978/2024, постановлено ухвалу від 20.09.2024, якою клопотання дізнавача задоволено частково, накладено арешт на дрова у кількості 35 м. кб., які знаходяться у причепі марки Leд/н НОМЕР_2 автомобільний MAN моделі TGX 18.440 д/н НОМЕР_3 , з метою збереження речових доказів, заборонено відчуження вантажного автомобілю MAN модель TGX 18.440 д/н НОМЕР_3 з причепом марки LEGRAS д/н НОМЕР_2 , який було вилучено під час проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , до проведення усіх необхідних слідчих дій та відповідних експертиз, а також вантажний автомобіль MAN модель TGX 18.440 д/н НОМЕР_3 з причепом марки LEGRAS д/н НОМЕР_2 передати на відповідальне зберігання, особі у якої дане майно було вилучено, уповноваженій особі, або власнику. Вказана ухвала порушує права та законні інтереси фізичної особи підприємця ОСОБА_7 як власника зазначеного майна, с незаконною та підлягає скасуванню.

ОСОБА_8 зареєстрований як фізична особа підприємець, дата та номер запису в ЄДРЮОФОПГФ від 10.11.2023, №000446906 основний Неспеціалізована оптова торгівля» економічної вид діяльності. Тобто вказана особа використовує вилучене слідчим майно, на яке слідчим суддею необгрунтовано накладено арешт, у своїй правомірній підприємницькій діяльності. Через накладення арешту ФОП ОСОБА_5 позбавлений гарантованого статтею 42 Основного Закону України права на підприємницьку діяльність, оскільки господарська діяльність за відсутності вилученого слідчим рухомого майна є неможливою.

Слідчий суддя в порушення вимог ч. 4 ст. 173 КПК України, задовольнивши клопотання про накладення арешту, не визначила можливість подальшого користування особою належним його майном у своїй підприємницькій діяльності, через що така діяльність була фактично зупинена. Мотивів з яких слідчим суддею не накладено арешт у вигляді заборони відчуження майна не наведено. З урахуванням викладеного, в цілях не порушення гарантованого права власності заявника просив клопотання задовольнити.

Позиції сторін.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 просив задовольнити клопотання та скасувати арешт з підстав, викладених у клопотанні та оскільки такі не є речовим доказом в цьому кримінальному провадженні.

Дізнавач ОСОБА_9 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, наголосив про необхідність подальшого перебування майна під арештом у зв`язку з тим, що досудове розслідування триває, необхідність збереження речових доказів зберігається станом на дату розгляду клопотання.

Мотивація суду.

Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до змісту ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено та конкретизовано в ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним зі способів захисту права власності є гарантована в ст.391цього кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, одним з яких є арешт майна у кримінальному провадженні.

Частиною 3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Порядок скасування арешту майна визначений ст.174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Розглядаючи клопотання про скасування арешту, слідчий суддя встановлює обґрунтованість (необґрунтованість) накладеного арешту та наявність (відсутність) підстав для його подальшого застосування. Представник власника майна вказує на те, що відпала необхідність у застосуванні заходу, що обумовлює межі дослідження і оцінки обставин справи слідчим суддею у цьому провадженні.

Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У відповідності до ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею був вилучений, повинен бути як найшвидше повернутий володільцю крім випадків, передбачених статтями 160-166,170-174 цього Кодексу.

Дослідивши надані до суду матеріали слідчий суддя встановив, що в провадженні дізнання Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000312 від 20.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.09.2024 (справа № 495/8787/24, провадження № 1-кс/495/1978/2024) було частково задоволено клопотання дізнавача СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області по матеріалам досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000312 від 20.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та накладено арешт на дрова у кількості 35 м. куб, які знаходились у причепі марки LEGRAS / АА6750XF автомобіля MAN модель TGX 18.440 д/в НОМЕР_3 , з метою збереження речових доказів; заборонено відчуження вантажного автомобілю MAN модель TGX 18.440 д/в НОМЕР_3 1 причепом марки LEGRAS д/н НОМЕР_4 , який було вилучено під час проведення огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 , до проведення усіх необхідних слідчих дій та відповідних експертиз; вантажний автомобіль MAN модель TGX 18.440 д/н НОМЕР_3 з причепом марки LEGRAS АА6750XF передано на відповідальне зберігання, особі у якої дане майно було вилучено, уповноваженій особі, або власнику.

При дослідженні матеріалів клопотання, слідчим суддею встановлено, що арешт на майно накладений у відповідності до норм діючого кримінально процесуального законодавства України, тобто дане позбавлення права відбулось на умовах, передбачених законом, що погоджується з практикою Європейського Суду з прав людини та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що на даний час досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні не закінчено.

Також, слідчий суддя враховує позицію дізнавача, який у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Зокрема, дізнавачем ОСОБА_9 наголошено, що в рамках досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000312 від 20.09.2024, не завершено всі процесуальні дії, остаточного рішення не прийнято, а отже необхідність у накладенні арешту зберігається.

Заявником же у ході розгляду клопотання не наведено достатніх підстав про можливість скасування заходу забезпечення кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним законодавством та не долучено доказів, які б підтверджували, що в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, а саме дров, які знаходилися у причепі, відпала потреба.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення клопотання заявника про скасування арешту майна, оскільки існують підстави для тимчасового позбавлення власника (користувача) майна права на відчуження, розпорядження та користування вилученим органом досудового розслідування майном, тобто існує сукупність підстав і підозр вважати, що це майно є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Вказане не позбавляє заявника у разі наявності обґрунтованих підстав звертатись до слідчого судді чи суду повторно з клопотаннями про скасування арешту.

Керуючись ст.132, 170, 174КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника власника майна, на яке накладено арешт адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.09.2024 у кримінальному провадженні №0000312 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Дата оголошення повного тексту ухвали: 01.10.2024 о 16:45.

Слідчий суддя Ірина БРАТКІВ