Справа № 466/4520/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/777/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року у м.Львові.

Колегія суддів Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 06 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 06 вересня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 - з 06 травня 2021 року.

Обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави продовжено до вступу вироку в законну силу, але не довше ніж на 60 діб.

За вироком суду, ОСОБА_7 13 серпня 2020 року близько 19:00 год., перебуваючи на автовокзалі «Північний» за адресою м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 225, під час спільного розпивання алкогольних напоїв, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, умисно, відкрито викрав із задньої кишені штанів потерпілого ОСОБА_9 гаманець чорного кольору вартістю 100грн., в якому були грошові кошти в сумі 250грн. та три банківські картки. В подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 350грн..

На вказаний вирок суду апеляційні скарги подали захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження на підставі п.п. 1-4, ч. 1 ст. 409 та ч. 1 ст. 417 КПК України.

На підтримку своїх апеляційних вимог покликається, що вирок не відповідає вимогам ст. 370 КПК, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, допущено істотні порушення вимог КПК, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Вважає, що враховані судом показання потерпілого ОСОБА_9 не підтверджуються іншими доказами у справі. Звертає увагу, що ОСОБА_9 є обвинуваченим у іншому кримінальному провадженні за ст. 128 КК України за наслідками описаних ним в показаннях подій, де ОСОБА_7 виступає потерпілим, а тому ОСОБА_9 міг обмовити ОСОБА_7 з метою уникнення покарання.

Вказує, що під час судового розгляду місцевий суд досліджував докази на підтвердження цих доводів, однак у вироку суду відсутня оцінка таких.

Наголошує, що суд безпідставно відхилив клопотання захисника про визнання протоколу прийняття заяви ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення недопустимим доказом та не надав оцінки доводам про наявність обґрунтованого сумніву щодо підроблення цього протоколу.

Стверджує, що ОСОБА_9 після події, а саме 14.08.2020, перебував у приміщенні СВ Шевченківського ВП, а тому міг відразу написати заяву про викрадення гаманця, проте з незрозумілих причин написав таку лише 02.09.2020. Вважає, що вказане свідчить про те, що жодного гаманця ОСОБА_7 у ОСОБА_9 не викрадав.

Вказує, що судом, в порушення вимог ст. 357 КПК України, речові докази - гаманець, банківські карти та грошові купюри, не оглядалися судом безпосередньо у судовому засіданні.

Також вказує, що відсутня відмітка, яка б підтверджувала факт реєстрації у встановленому порядку заяви ОСОБА_9 від 14.08.2020. Окрім цього, останній не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин.

Вважає недопустимим доказом оптичний диск із відеозаписом із камер зовнішнього спостереження автовокзалу «Північний», що на АДРЕСА_1 , отриманий на виконання ухвали слідчого судді від 17.09.2020 про тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження № 002018 від 13.08.2020, оскільки такий диск був записаний 09.11.2020, тобто поза межами дії ухвали слідчого судді.

Також вважає, що відеозапис на вказаному диску підтверджує, що ОСОБА_7 не вчиняв інкримінованого йому злочину.

Звертає увагу на протокол пред`явлення особи ОСОБА_9 для впізнання ОСОБА_10 від 14.08.2020, яке було проведено до реєстрації даного кримінального провадження. При цьому ОСОБА_10 не вказував на ОСОБА_7 , як на особу, яка викрала гаманець потерпілого. Також не підтверджує причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення й протокол пред`явлення особи ОСОБА_9 для впізнання ОСОБА_11 від 14.08.2020.

Захисник зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано не взято до уваги заяви сторони захисту про те, що подані прокурором докази, якими обґрунтовується вина її підзахисного у вчиненні інкримінованого йому злочину, є очевидно недопустимими, оскільки: а) зібрані за процесуального керівництва неналежного прокурора; б) зібрані слідчим без належних на те у нього повноважень.

Наголошує на відсутності у матеріалах справи постанови про призначення групи прокурорів, що обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора.

Щодо поданих прокурором у суді першої інстанції процесуальних документів, а саме: доручення про проведення досудового розслідування від 03.09.2020, повідомлення про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 00002090 від 03.09.2020, постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 00002090 від 03.09.2020, то такі містять підпис уповноваженої службової особи, тоді як на відповідних процесуальних документах, які містяться у матеріалах досудового розслідування, та які були відкриті стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, такого підпису немає.

Окрім цього, як покликається захисник, постанова про зміну складу групи прокурорів від 08.12.2020, надана прокурором у судовому засіданні, відсутня у матеріалах досудового розслідування та такий документ не був відкритий стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України.

Покликається, що доручення про проведення досудового розслідування від 03.09.2020 відсутнє в реєстрі матеріалів кримінального провадження, що дає підстави вважати, що таке процесуальне рішення як доручення на проведення досудового розслідування не приймалося взагалі. Вважає, що відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість всіх доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані неуповноваженою на те особою.

Покликається, що місцевий суд безпідставно не взяв до уваги твердження захисту про те, що ОСОБА_7 не було повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні та зазначено, що судом встановлено, що повідомлення про підозру скеровувалось ОСОБА_7 поштою, рекомендованим листом, що підтверджується оригіналом поштової квитанції, тоді як належним підтвердженням є повідомлення про вручення. Отже, захисник вважає, що ОСОБА_7 не набув статусу підозрюваного.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок скасувати та закрити провадження на підставі п.п. 1-4, ч. 1 ст. 409 та ч. 1 ст. 417 КПК України.

На підтримку своїх апеляційних вимог обвинувачений наводить доводи, які є аналогічними доводам, наведених в апеляційній скарзі його захисника.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник та обвинувачений підтримали подані апеляційні скарги та просили такі задоволити.

Прокурор частково підтримав доводи апеляційних скарг сторони захисту, зазначивши про необхідність скасування вироку та призначення нового судового розгляду.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, виступи присутніх учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом при ухваленні вироку відносно ОСОБА_7 не у повній мірі дотримано наведені вимоги закону.

Варто зазначити, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, у зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

У ході судового розгляду судом має бути досліджено усі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

В апеляційних скаргах захисник та обвинувачений стверджують, що вина ОСОБА_7 не доведена належними та допустимими доказами, покликаючись, зокрема, і на те, що ОСОБА_7 не було вручено письмове повідомлення про підозру, а відтак він не набув статус підозрюваного у цьому провадженні.

Як вбачається з матеріалів справи, доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_7 не було вручено письмове повідомленні про підозру у цьому кримінальному провадженні, належним чином місцевим судом не досліджені.

Так, згідно оскаржуваного вироку, місцевий суд зазначив, що він не приймає до уваги твердження захисту про те, що ОСОБА_7 не було повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні, оскільки суд встановив, що повідомлення про підозру скеровувалося ОСОБА_7 поштою рекомендованим листом 08.12.2020р., що підтверджується оригіналом поштової квитанції (к.п. а.с.99-101,102).

Постановою слідчого від 09.12.2020р. досудове розслідування у кримінальному провадженні було зупинено, ОСОБА_7 оголошено в розшук.

ОСОБА_7 затриманий 06.05.2021р. в м. Ковель. Досудове розслідування поновлено 06.05.2021р.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 06.05.2021р. ОСОБА_12 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави. Строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався судом у встановленому порядку.

Колегія суддів враховує, що повідомлення про підозру є одним з визначальних етапів стадії досудового розслідування, що повинен обумовлюватися формуванням законної та обґрунтованої підозри, а також забезпеченням підозрюваній особі можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами і способами.

Сама процедура здійснення повідомлення про підозру особи характеризується конкретними вимогами до сторони обвинувачення, що мають бути дотримані нею під час вчинення такої процесуальної дії.

За змістом ст. 276 КПК України процедура здійснення повідомлення про підозру включає в себе складання письмового повідомлення про підозру та відповідно його вручення підозрюваному уповноваженою особою. Повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Як передбачено ч. 1 ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

З наведених у вироку мотивів вбачається, що судом фактично було встановлено лише обставини скерування повідомлення про підозру ОСОБА_7 поштою рекомендованим листом 08.12.2020р., однак висновки місцевого суду про те, що ОСОБА_7 було вручено таке повідомлення про підозру відсутні.

На переконання колегії суддів, наведене свідчить про неповноту судового розгляду, оскільки під час такого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення (ч.1 ст. 410 КПК України).

Згідно ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Повнота судового розгляду є обов`язковою передумовою доведеності обвинувачення, а її недотримання, згідно ст. 410 КПК України, може полягати у залишенні недослідженими обставин та/або доказів, що можуть мати істотне значення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Ураховуючи встановлене під час апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що під час судового провадження щодо ОСОБА_7 вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції виконано не у повній мірі.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що з огляду на допущені місцевим судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому під час нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, з використанням наданих процесуальних можливостей дослідити доводи, наведені в апеляційних скаргах, які не були предметом дослідження при апеляційному розгляді даної справи, та в залежності від установленого прийняте законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

У зв`язку із скасуванням вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2023 року відносно ОСОБА_7 і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_7 , тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, наявності обґрунтованих ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися та існують на даний час, строк раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід продовжити до проведення підготовчого судового засідання судом першої інстанції, але на строк не більше 60 днів з дня проголошення даної ухвали.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 410, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд даного кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у суді першої інстанції.

Обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання судом першої інстанції, але на строк не більше 60 днів з дня проголошення даної ухвали.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: