23.09.2024 Справа № 642/5606/24
Провадження № 1-кс/642/3094/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Харків

Слідчий суддя Ленінського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові скаргу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст.303 КПК України,-

ВСТАНОВИВ:

18.09.2024 до Ленінського районного суду м. Харкова звернувся т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_4 зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст.303 КПК України.

В поданій скарзі скаржник просить зобов`язати посадових осіб Другого СВ (з дислокацією у м.Харкові) ТУ ДБР у м.Полтаві внести відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань щодо обставин, викладених в повідомленні про вчинення кримінального правопорушення від 28.06.2024.

В мотивування своєї скарги скаржник зазначає, що 28.06.2024 за №4260 до ТУ ДБР у м.Полтаві направлено повідомлення про вчинення військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

28.08.2024 за вх.№4237 до військової частини НОМЕР_2 надійшов лист старшого слідчого Другого СВ (з дислокацією у м.Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_6 №33470-24/15-02-2/13071зкп-24 від 07.08.2024, в якому зазначено, що за результатом розгляду повідомлення та матеріалів службового розслідування встановлено, що у ньому не викладено об?єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення старшим солдатом ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України. Старший солдат ОСОБА_5 був відсутній в розташуванні військової частини 5 діб, самостійно повернувся до розташування військової частини, що виключає в його діях ознак злочину через малозначність, у зв?язку з чим на даний час відсутні достатні правові підстави для внесення відомостей до ЄРДР.

Станом на момент подання скарги, в порушення вимог ст.214 КПК України відомості про вчинені кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудового розслідування не внесені.

До скарги не долучено клопотання про поновлення процесуального строку на подання скарги.

В судове засідання представник військової частини НОМЕР_1 не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про підтримання скарги у повному обсязі, просив її задовольнити та розглянути за його відсутності.

Слідчий Другого СВ (з дислокацією у м.Харкові) ТУ ДБР у м.Полтаві в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, заяв чи клопотань на адресу суду не надав, поважні причини неявки суду не повідомив.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, заяв чи клопотань на адресу суду не надав, поважні причини неявки суду не повідомив.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого та прокурора у судовому засіданні не перешкоджає розгляду скарги.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом (ст. 24 КПК України).

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення статті 306 КПК України та з метою дотримання розумних строків розгляду скарги, що є одним з пріоритетних завдань кримінального провадження, здійснення якого має забезпечити, зокрема, слідчий суддя на досудовому провадженні, з метою дотримання прав, свобод та інтересів учасників провадження та забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду, слідчий суддя вважає можливим провести розгляд скарги за відсутності особи, що звернулась із скаргою, та особи, бездіяльність якої оскаржується.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч.4 ст.107 КПК України.

Дослідивши матеріали за скаргою, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування та оскарження судових рішень, що постановлені за наслідком розгляду скарги, має відбуватись з дотриманням певних умов, які визначені ч. 1 ст. 303 КПК України.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Отже, бездіяльність яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР наступає після спливу 24 годин з моменту подання заяви про кримінальне правопорушення.

Так, з матеріалів скарги вбачається, що 09.07.2024 до ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, надійшло повідомлення військової частини НОМЕР_1 про вчинення кримінального правопорушення за фактом нез?явлення вчасно на службу військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_5

28.08.2024 за вх.№4237 до військової частини НОМЕР_2 надійшов лист старшого слідчого Другого СВ (з дислокацією у м.Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_6 №33470-24/15-02-2/13071зкп-24 від 07.08.2024 про відмову щодо внесення відомостей до ЄРДР за фактом несвоєчасного з?явлення на службу військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_5 через малозначність.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причини пропуску цього строку. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Слідчий суддя вважає за необхідне звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини щодо вирішення питань, пов`язаних із строком звернення до суду. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа ОСОБА_7 проти Іспанії" констатовано, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" суд зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Як свідчить практика Європейського суду (див., mutatis mutandis, справи "Нікітін проти Росії" (Nikitin v. Russia), заява № 50178/99, п. 57, ECHR 2004-VIII, та "Савінський проти України" (Savinskiy v. Ukraine), заява № 6965/02, п. 23, від 28.02.2006) повинні існувати будь-які "вагомі та непереборні обставини", які могли б служити обґрунтованим поясненням причин перегляду та скасування рішення.

Слідчий суддя зазначає, що заявник не зазначає обґрунтованих та вагомих обставин, які перешкоджали йому реалізувати право на оскарження бездіяльності слідчого у визначений чинним законодавством строк та не наводить причин та не надає матеріалів в обґрунтування підстав поновлення строку для оскарження бездіяльності слідчого, зокрема в період з 28.08.2024, коли йому надійшов лист старшого слідчого Другого СВ (з дислокацією у м.Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_6 №33470-24/15-02-2/13071зкп-24 від 07.08.2024 про відмову щодо внесення відомостей до ЄРДР через малозначність по дату подання скарги до Ленінського районного суду м. Харкова, тобто 18.09.2024.

Таким чином, визначений ч. 1 ст. 304 КПК України десятиденний строк на оскарження бездіяльності слідчого (дізнавача) щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань пропущений заявником.

Крім того, зі змісту скарги встановлено, що заявник оскаржує бездіяльність слідчого Другого СВ (з дислокацією у м.Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

За змістом п.4 ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела. При цьому, об`єктивними даними, які можуть свідчити про наявність ознак злочину є відомості, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення).

Вказані положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому наявність фактичних даних, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, має бути критерієм внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування.

З наведених положень вбачається, що слідчий та прокурор хоча і не проводять до моменту внесення відомостей у ЄРДР перевірку обставин, викладених у заяві, однак аналізують її зміст, і саме ця інформація дає змогу визначити, чи містить заява достатньо відомостей про вчинення кримінального правопорушення.

Поруч із зазначеним, слідчий суддя звертає увагу на те, що із введенням у дію у 2012 році нового КПК інститут дослідчої перевірки та стадію порушення кримінальної справи було скасовано, у зв`язку з чим досудове розслідування згідно з нормами чинного кримінального процесуального закону розпочинається не з винесення постанови про порушення кримінальної справи чи проведення сукупності дослідчих дій у вигляді дослідчої перевірки, а з внесення до бази даних (ЄРДР) відомостей, що містять ознаки кримінального правопорушення. Відповідні відомості вносяться лише тоді, коли у заяві наведені не будь-які обставини, а лише ті, у яких містяться відомості, згідно з якими певні дії чи бездіяльність можна хоча б попередньо кваліфікувати як кримінальне правопорушення.

Тобто, стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст. 2 КПК України, і покликана, з одного боку, забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів. Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати її з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема, задля досягнення власних інтересів. Запобіжниками цьому є, зокрема встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст. 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.

Статтею 11 КК України встановлено, що кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Таким чином, аналіз положень ст. 214 КПК України, ст. ст. 2, 11 КК України дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Саме такий механізм початку досудового розслідування надає кожній особі право заявляти про їх вчинення та очікувати, що за відповідними фактами буде розпочате розслідування, водночас забезпечує можливість здійснювати досудове розслідування виключно за фактами вчинення кримінальних правопорушень та захищає інших осіб від необґрунтованого кримінального переслідування та процесуального примусу.

Вказане узгоджується з практикою Верховного Суду, який у своїх постановах наголошує на такому:

(1) «... якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин ...» (постанова ККС ВС від 16.05.2019 у справі № 761/20985/18);

(2) «… слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР» (постанова ККС ВС від 30.09.2021 у справі №556/450/18).

З урахуванням викладеного, бездіяльність, передбачена п.1. ч.1 ст. 303 КПК України, може бути констатована лише у випадку, якщо відповідна заява чи повідомлення містять відомості саме про кримінальне правопорушення.

Із долученої до скарги заяви вбачається, що заявник порушував у ній питання про необхідність внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за фактом вчинення військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, оскільки старший солдат ОСОБА_5 був відсутній у розташуванні військової частини НОМЕР_1 з 18.06.2024 до 24.06.2024.

Але, як вбачається із тексту самої скарги та листа Другого СВ (з дислокацією у м.Харкові) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві №33470-24/15-02-2/13071зкп-24/п від 07.08.2024, старший солдат ОСОБА_5 24.06.2024 самостійно прибув до місця розташування військової частини НОМЕР_1 .

Водночас, у ході аналізу поданої заяви та скарги, слідчим суддею не встановлено відомостей, які могли б об`єктивно свідчити про ймовірність вчинення кримінального правопорушення, а заявником не наведено будь-яких вагомих обставин, існування яких обґрунтовує необхідність початку досудового розслідування.

Слідчий суддя вважає, що наведені заявником дані не містять будь-яких конкретних відомостей, з яких можливо встановити ознаки кримінального правопорушення та ґрунтуються тільки на власному аналізі і бачені норм законодавства про кримінальну відповідальність.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

Початок досудового розслідування без законних на те підстав є порушенням принципів верховенства права, законності та інших принципів, передбачених ст. 7 КПК України, а також вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно з якими органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст.307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора слідчим суддею постановляється ухвала про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

З урахуванням того, що підстави для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей, викладених у заяві т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_4 відсутні, заявником порушено строк звернення до суду з даною скаргою, вважаю необхідним у задоволенні скарги відмовити.

Керуючись ст.214, 303-304, 306, 307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань в порядку ст.303 КПК України - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали складено 23.09.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1