Справа№ 953/2293/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2024 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 02.01.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Маріуполь Донецької області, громадянки України, яка має середню освіту, офіційно не працевлаштованої, незаміжньої, інваліда ІІІ групи, зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженої: 04.09.2023 вироком Київського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 850,00 грн., 22.04.2024 ухвалою Київського районного суду м. Харкова покарання, призначене вироком Київського районного суду м. Харкова від 04.09.2023 у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян замінено ОСОБА_3 на громадські роботи на строк 50 (п`ятдесят) годин, покарання не відбуто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

перекладач жестової мови сурдопеерекладач ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

В період дії воєнного стану в Україні, 24.11.2023 близько 16:00, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_3 перебуваючи поблизу зупинки громадського транспорту, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , виявила на землі банківську картку для виплат банку АТ КБ «ПриватБанк» із номером НОМЕР_1 , керуючись корисливим мотивом та раптово виниклим умислом, направленим на привласнення офіційного документа, діючи умисно, протиправно та незаконно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що за її протиправними діями, направленими на привласнення офіційного документа, ніхто не спостерігає, з метою особистого збагачення та заволодіння грошовими коштами, які перебувають на балансі картки та розрахунковому рахунку НОМЕР_2 , шляхом вільного доступу, підняла з землі, тим самим привласнила офіційний документ потерпілого ОСОБА_7 , який перебуває в офіційному обігу, має необхідні реквізити банку і містить інформацію, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, з метою подальшого незаконного використання шляхом розпорядження карткою та грошовими коштами, які перебувають на її балансі, а саме банківську картку для виплат банку АТ КБ «ПриватБанк» із номером « НОМЕР_1 » з безконтактною технологією проведення платежів, та на якій встановлений ліміт по оплаті без підтвердження PIN-коду, емітентом якої є АТ КБ "ПриватБанк". Після чого, ОСОБА_3 покинула місце вчинення кримінального правопорушення разом із привласненим офіційним документом потерпілого ОСОБА_7 .

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_3 за ч.1 ст.357 КК України, як привласнення офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала та пояснила, що 24.11.2023 близько 16:00, перебуваючи поблизу зупинки громадського транспорту, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , виявила на землі банківську картку для виплат банку АТ КБ «ПриватБанк» із номером НОМЕР_1 , яку привласнила. Винуватість визнає, щкодує про скоєне.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив призначити покарання на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачена у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, за згодою учасників судового провадження суд, в силу ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої. При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч.3 ст. 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому розгляд провадження провадився відносно обвинуваченої в межах пред`явленого їй обвинувачення. Таким чином, дослідивши зібрані у справі докази в їхній сукупності, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення (проступку) повністю доведена.

При призначенні покарання, відповідно до ст. ст. 65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, данні про особу обвинуваченої, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка здійснила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку скоєного діяння та особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченій покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України, своїми правдивими і послідовними показаннями сприяла встановленню істини у справі, на диспансерному обліку у лікаря нарколога не перебуває, є інвалідом 3 групи.

Обставинами, що пом`якшують покарання підсудної, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає її правдиві і послідовні покази, які сприяли встановленню істини у кримінальному проваджені, щире каяття, що ґрунтується на належній критичній оцінці нею своєї протиправної поведінки, її осуді, не перебування на диспансерному обліку у лікаря нарколога, наявність 3 групи інвалідності.

Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.357 КК України, яке відповідно ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків дані про особу обвинуваченої, щире каяття, що ґрунтується на належній критичній оцінці нею своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась та нести кримінальну відповідальність за вчинене, крім того, активно сприяла розкриттю вчиненого нею кримінального правопорушення, надала розгорнуті свідчення стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення, які сприяли встановленню обставин у кримінальному провадженні та те, що ОСОБА_3 на обліку у нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра, є інвалідом 3 групи.

З урахуванням зазначених вище обставин справи та особи обвинуваченої, суд вважає, що необхідним і достатнім для обвинуваченої ОСОБА_3 покаранням, яке сприятиме її виправленню і запобігатиме вчиненню нею нових злочинів, є покарання в межах санкції статті передбаченої ч. 1 ст. 357 КК України у виді мінімального штрафу.

Підстав для застосування ст.75, ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченої, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

На думку суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченій сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені нею протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 04.09.2023 у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, покарання за яким замінено ОСОБА_3 на громадські роботи на строк 50 (п`ятдесят) годин, відповідно до ч. 3 ст.72 КК України виконувати окремо.

Суд вважає, що таке покарання є дійсно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винної і попередження нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме цілям та меті покарання.

Приписами ч. 2 ст. 124 КПК також установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Запобіжний захід обвинуваченій у даному кримінальному провадженні не обирався.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 (триста сорок) гривень 00 копійок.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 04.09.2023 у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, призначене покарання за яким замінено ОСОБА_3 на громадські роботи на строк 50 (п`ятдесят) годин, відповідно до ч. 3 ст.72 КК України виконувати окремо.

Речові докази по справі: DVD R диски залишити у матеріалах кримінального провадження за № 0000001 від 02.01.2024.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1