Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 616/593/18
Номер провадження 1-кп/948/7/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2024 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Машівка, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000154 від 29.05.2018р. по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петранка Рожнятівського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, військовозобов`язаного, ФОП ОСОБА_6 , не одруженого, не депутата, раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст. 289, ч.ч.1,2 ст. 304, ч.1 ст. 263 КК України

в с т а н о в и в :

1.Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним та кваліфікація дій особи

27.05.2018 року близько 23 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи біля власного домоволодіння в АДРЕСА_1 , зустрів раніше знайомого неповнолітнього, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження на стадії судового розгляду та малолітню особу, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження на стадії досудового розслідування.

Під час розмови, ОСОБА_6 , маючи прямий умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, достовірно знаючи, що дві особи, щодо яких матеріали виділені в окреме провадження є неповнолітнім та малолітнім, користуючись повагою та знаючи, що зможе подавити волю вказаних осіб, попрохав неповнолітню та малолітню особу, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, здійснити незаконне заволодіння мотоциклом «ІЖ ЮПІТЕР 5» днз НОМЕР_1 , що знаходився на відстані від них близько 20 м біля адміністративної споруди Черненської сільської ради розташованої АДРЕСА_2 , та перебував в користуванні ОСОБА_4 про що ОСОБА_6 було відомо, тим самим втягнув неповнолітнього та малолітню особу, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження в злочинну діяльність.

Маючи єдиний спільний умисел, з метою приховати свої дії від інших осіб та полегшити незаконне заволодіння транспортним засобом, виконуючи вказівки ОСОБА_6 , неповнолітній, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження підійшов до електричної опори розташованої поблизу будинку АДРЕСА_3 та вимкнув світло на вулиці.

Після цього, неповнолітній разом з малолітньою особою, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, маючи єдиний спільний умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, не маючи будь-якого дозволу на керування даним ТЗ, не запускаючи двигун, за допомогою фізичної сили, відкотили його на відстань близько 300 м та сховали в чагарник навпроти адміністративної споруди Черненської сільської ради, після чого повернулися до ОСОБА_6 та повідомили його про виконання його прохання про незаконне заволодіння транспортним засобом, при цьому бажаючи реалізувати мотоцикл в своїх корисливих цілях.

За таких обставин, дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати:

-за ч.3 ст.27, ч.2 ст. 289 КК України, як організація незаконного заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб;

-за ч.1 ст. 304 КК України, як втягнення неповнолітніх у злочинну діяльність;

-за ч.2 ст. 304 КК України, як втягнення малолітнього у злочинну діяльність.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні злочинів не визнав та спочатку показав, що того дня він відпочивав з дівчатами у себе на подвір`ї, як 27.05.2018р. о 23.30 год., коли діти йшли з клубу, лише чув, що Зайцев їздив мотоциклом по селу та не бачив мотоцикла взагалі. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є дітьми його друзів, ніяких вказівок їм не давав і нікуди не втягував. В наступному розповів, що Зайцев їздив п`яний по селу разів 6-7 та ледве не збив дівчат, але мотоцикл упав та заглух. До нього, обвинуваченого, підійшли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , він запив у них про потерпілого, а потім попросив їх прибрати мотоцикл, щоб не накоїти біди. Наступного дня він зустрічався з батьками та потерпілим та повідомив, що мотоцикл десь біля дороги, ходив з ними шукав, але його не було. Вважає, що працівники правоохоронних органів сфабрикували справу, тиснули на ОСОБА_7 , який наразі загинув, змінив показання після завершення досудового розслідування, але з заявою про незаконність їх дій не звертався. Також зазначив, що разом зі своїми спортивними нагородами зберігав корпус гранати, який був у іржі, де знайшов не пам`ятає і про те, що міг настати вибух не знав.

З витягу з кримінального провадження № 0000154 від 29.05.2018р. вбачається внесення до ЄРДР відомостей за заявою потерпілого ОСОБА_4 від 28.05.2018р. про заволодіння його мотоциклом в АДРЕСА_4 , за участю малолітньої та неповнолітньої особи, з правовою кваліфікацією ст.ст. 289 ч.2 КК України, 10.08.2018р. внесені відомості до ЄРДР за ст.ст.304 ч.1, 304 ч.2 КК України (а.с.112-119 т.3), а також 13.02.2019р. внесені відомості до ЄРДР № 0000030 за матеріалами правоохоронних органів, на підставі отриманої інформації про зберігання громадянином набоїв та гранати (а.с.165-166 т.3), що свідчить про законність проведеного розслідування.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що він їздив в с. Чорне на дискотеку і в той день близько 23.00 год. біля дитячого садка в нього заглух мотоцикл, оскільки сів акумулятор, і він вирішив його відкотити. За 300 м від цього місця, на зупинці, сиділи його знайомі, він пішов до них та попросив допомоги, на що погодився ОСОБА_9 , але коли вони через 5 хв. повернулися, мотоцикла вже не було, водночас тут же вони зустріли ОСОБА_10 , який сказав, що нічого не брав. На його запитання хто це може зробити, ОСОБА_8 сказав, що це робота ОСОБА_6 . Зранку він приїжджав до Тютюнника та хлопців, звертався, щоб повернули мотоцикл, але ОСОБА_6 все заперечував натомість разом з ним пішов до яру, але нічого не знайшов. Після цього потерпілий викликав поліцію, яка знайшла мотоцикл в цей же день увечері в яру за дитсадком в кущах та бур`янах.

28.05.2018р. о 13.00 год. під час огляду місця події, встановлено, що місцем пригоди є вулиця 40 років Перемоги біля будівлі АДРЕСА_4 , де потерпілий залишив свій мотоцикл днз НОМЕР_2 (а.с.120-123 т.3).

Під час огляду відкритої ділянки місцевості 28.05.2018р. о 20.45 год. на відстані 250 м від АДРЕСА_5 було виявлено речовий доказ мотоцикл ИЖ-Юпітер-5 днз 8702 ХАК без ушкоджень, який в цей же день переданий потерпілому (а.с.124-131 т.3).

Згідно висновку експерта № 229 від 06.06.2018р. ринкова вартість мотоцикла ІЖ Юпітер-5днз 87-02 ХАК становить 7554, 00 грн (а.с.133-136 т.3).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.137 т.3), матеріали щодо якого виділені в окреме провадження показав, що ці події відбувалися у 2018 році. Він в той день був дуже п`яний та спільно зі своїм товаришем ОСОБА_11 йшли з клубу. На дорозі помітили мотоцикл і в цей час з двору ОСОБА_12 вийшла жінка та попросила стягнути мотоцикл з дороги, що вони і зробили, а потім вибіг ОСОБА_6 і наказав відключити світло та відкотити мотоцикл в кущі за пів кілометра на закинуте озеро, щоб 2-3 дні полежав, за що він їм пообіцяв по 500 грн, якщо вони його продадуть. ОСОБА_8 відмовився, але ОСОБА_6 погрожував і наказав відключити світло. Особисто ОСОБА_7 зламав лічильник, щоб не було вуличного освітлення, зняв мотоцикл з задньої ніжки та вони відкотили мотоцикл до засохлого озера в чагарники, де його потім і знайшли. Ближче до обіду ОСОБА_6 наказав стерти відбитки пальців з мотоцикла на що він відмовився, але той погрожував. Чому відкочував мотоцикл не знає, мабуть був глупий і п`яний, а мета була продати. Оскільки він був дуже п`яний, наступного дня ОСОБА_8 все йому розповідав, а так як він був побитий та подертий то все потихеньку згадав.

29.08.2018р. під час проведення слідчого експерименту за участю малолітнього свідка ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.138 т.3) він провів учасників до приміщення сільської ради по АДРЕСА_2 , після чого вказав на дорогу, що розташована на вказаній вулиці та пройшов по ній близько 200 м і показав, що 27.05.2018р. він разом зі ОСОБА_7 близько 23.00 год. поверталися з будинку культури та зустріли ОСОБА_6 , який був біля свого домоволодіння та запропонував їм заволодіти мотоциклом, який знаходився біля будівлі сільської ради на що вони погодилися. Оскільки в цей час горіло світло вуличного освітлення, а мотоцикл був на відстані 10 м від приміщення сільської ради, ОСОБА_7 за вказівкою ОСОБА_6 виключив вуличне освітлення, після чого вони удвох підійшли до мотоцикла. ОСОБА_7 взяв його за кермо, а ОСОБА_8 за сидіння ззаду та, не заводячи, почали рухати по вул. 40 років Перемоги в напрямку стадіону, що розташований правіше, а через 10 м звернули на асфальтовану тротуарну доріжку зліва перпендикулярно та пройшли близько 300 м і закотили в чагарники, оскільки ОСОБА_6 вказав саме на це місце (а.с.152-164 т.3).

Так, в судовому засіданні з показань потерпілого було установлено, що йому визвався допомогти ОСОБА_9 , який є повнолітньою особою віком 23 років, тобто його прізвище та ім`я повністю співпадало з прізвищем та іменем малолітньої особи, на яку вказував обвинувачений ОСОБА_7 .

З метою усунення сумнівів прокурором надано військовий квиток на ім`я ОСОБА_14 , 1996 року народження, який наразі служить, а відтак його допит виявився неможливим (а.с.234-235 т.3).

Щодо доводів сторони захисту про недопустимість протоколу огляду місця пригоди та вилучення транспортного засобу, оскільки вони не були невідкладними слідчими діями, є нечитабельними, при цьому потерпілий отримав мотоцикл 28.05., а тому ці дії були вчинені до внесення відомостей до ЄРДР, хоча таких підстав не було, а також визнання недопустимим доказом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_15 , оскільки ніким з учасників він не прочитаний, текст не розбірливий, а в судовому засіданні він допитаний не був, тому йому передчасно надано статус свідка,

Відповідно до ч.1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Як визначено ч.1 та п.1 ч.2 ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Згідно ч.3 ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування, крім випадків, передбачених цією частиною, до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду).

Частиною 1 ст. 237 КПК України передбачено, що з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Поняття невідкладного випадку викладене у ч.3 ст. 233 КПК України яка вказує, що такими є випадки, які пов`язані із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення.

Як видно з матеріалів справи, потерпілий звернувся з заявою до правоохоронних органів про незаконне заволодіння його транспортним засобом 28.05.2018р., після чого слідчим о 13.00 год. був проведений огляд місця події, а коли мотоцикл був відшуканий, о 20.45 год. був проведений його огляд, і вже наступного дня відомості про даний факт були внесені до ЄРДР.

Враховуючи викладене, суд вважає, що слідчим були дотримані вимоги КПК і в даному випадку проведення огляду як місця події так і мотоцикла було невідкладним, спрямоване на якнайшвидше документування та вжиття заходів до відшукання мотоцикла, що могло б привести до непоправних наслідків, а саме втрати речових доказів, а відтак вважає, доводи захисту в цій частині необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Як видно з матеріалів справи свідок ОСОБА_13 народився 10.09.2004р. (а.с.152 т.3), а відтак не досяг віку з якого настає кримінальна відповідальність за ч.2 ст. 289 ч.2 КК України, у зв`язку з чим не може бути суб`єктом злочину, а тому оскільки йому були відомі обставини, які підлягали доказуванню у даній справи, органом досудового розслідування правомірно йому надано статус свідка, а отже доводи захисту також є необґрунтованими.

Стосовно того, що протокол слідчого експерименту нібито не прочитаний є безпідставним, оскільки він був прочитаний вголос, про що зазначено в його змісті та підписаний всіма учасниками без зауважень (а.с.157 т.3).

Щодо визнання недопустимим протоколу огляду та протоколу слідчого експерименту, оскільки вони нечитабельні, суд зазначає, що вони надані суду в копіях, з огляду на втрату оригіналів під час воєнних дій, загальний зміст їх зрозумілий, а відтак підстав для визнання їх недопустимими доказами суд не вбачає.

За змістом ч.1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування.

Отже, з огляду на викладене та враховуючи той факт, що заволодіння транспортним засобом згідно ст. 477 КПК України не відноситься до справ приватного обвинувачення, а відтак незалежно від того, що потерпілий 28.05.2018р. (а.с.131 т.3) отримав транспортний засіб це не давало слідчому права не вносити відомості до ЄРДР.

Крім цього, сторона захисту вказувала на неможливість вимикання світла, що є припущенням, суперечливість у показаннях потерпілого і ОСОБА_7 про місцезнаходження мотоцикла, та про тиск правоохоронних органів на ОСОБА_7 , що стало підставою для зміни ним показань.

Щодо доводів про те, що вимкнення світла на стовпі є припущенням, суперечливість у показаннях потерпілого і ОСОБА_7 про місцезнаходження мотоцикла, оскільки перший говорив, що залишив його біля дитячого садка, а останній біля магазину, тоді як протокол огляду складено біля сільської ради суду, суд зазначає, що вони є неістотними з огляду на таке.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 показав, що він вимкнув світло на електроопорі, що підтвердив під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_8 , а також в судовому засіданні потерпілий, що світло зникло протягом 5 хв. після того, як він залишив мотоцикл, а відтак цей факт є доведеним і не свідчить про необхідність наявності будь-яких спеціальних знань для вчинення таких дій.

Щодо суперечливості показань про місцезнаходження мотоцикла до його зникнення суд зазначає, що з показань учасників та досліджених доказів вбачається, що вказані об`єкти (сільська рада, дитсадок, магазин) знаходяться поряд, а тому кожен з них по своєму відобразив вказані події, які ні в кого не викликали сумнівів, а відтак підстав вважати, що ці розбіжності істотно впливають на встановлення обставин справи судом не встановлено.

Стосовно доводів обвинуваченого про тиск правоохоронних органів на ОСОБА_7 , що призвело до зміни показань, суд зазначає, що на час допиту останнього він досяг повноліття та йому виповнилося повних 22 роки, проживав у Дніпропетровській області та брав участь в судовому засіданні окремо, в режимі відеоконференції з Орджонікідзевського районного суду Дніпропетровської області (а.с.88, 90 т.2), з ним не були присутні сторонні особи. Крім цього, він постійно був забезпечений захисником, показання давав в її присутності та в присутності своєї матері законного представника, не заявляв про методи тиску, а навпаки наполягав на правдивості своїх свідчень.

З огляду на викладене, доводи обвинуваченого в цій частині суд визнає безпідставними.

В судовому засіданні сторона захисту також стверджувала про відсутність в діях обвинуваченого умислу на заволодіння транспортним засобом потерпілого, оскільки ніякого умислу та корисливого мотиву він не мав, як і не було змови між учасниками події.

Так, під час допиту обвинувачений ОСОБА_7 , матеріали відносно якого в наступному були виділені в окреме провадження, детально розповів про обставини заволодіння мотоциклом, тобто він та малолітній ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_6 відкотили мотоцикл в чагарники з метою продати його в майбутньому, а наступного дня, ближче до обіду ОСОБА_6 наказав стерти з мотоцикла відбитки пальців.

Аналогічні відомості були отриманні при проведенні 28.05.2018р. слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_15 , який був безпосереднім очевидцем цих подій, який підтвердив той факт, що за вказівкою ОСОБА_6 він та ОСОБА_16 заволоділи мотоциклом потерпілого.

Суд позбавлений можливості допитати малолітнього ОСОБА_17 , оскільки він неодноразово викликався в судове засідання, прокурором тривалий час вживалися заходи для забезпечення його участі, але з наданих рапортів встановлено, що він залишив територію України та наразі перебуває в РФ, що об`єктивно унеможливлює його допит.

Разом з тим, показання обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_17 підтверджуються свідченнями потерпілого ОСОБА_18 , який повідомив, що після того як мотоцикл заглух, він пішов по допомогу, але коли повернувся через 5 хв. мотоцикла не було, про що наступного дня повідомив правоохоронні органи та він був знайдений увечері, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні протоколами огляду місця пригоди та транспортного засобу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що досліджені в судовому засіданні докази є послідовними та логічними, в своїй сукупності підтверджують заволодіння за участю неповнолітньої та малолітньої особи, матеріали, щодо яких виділені в окреме провадження, мотоциклом у співучасті з ОСОБА_6 , який керував їхніми діями, надавав їй вказівки, зокрема і наступного дня стерти відбитки пальців, а відтак його доводи про відсутність умислу та попередньої змови є необґрунтованими.

Щодо недоведеності корисливого мотиву суд зауважує, що згідно з приміткою до ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом є вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу власника чи користування всупереч їх волі, а тому наявність чи відсутність корисливого мотиву не може впливати на кваліфікацію дій особи за вказаною статтею кримінального закону.

Крім цього, таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз. Цей злочин визнається закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним. Незаконне заволодіння транспортним засобом означає, що винна особа не має права використовувати транспортний засіб для поїздки на ньому. Суб`єктивна сторона злочину характеризується лише умисною формою вини у вигляді прямого умислу. При незаконному заволодінні транспортним засобом винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння та бажає його вчинити. Мотив і мета цього злочину можуть бути різноманітними і на кваліфікацію не впливають, але підлягають обов`язковому з`ясуванню для визначення способу вчинення злочину та призначення покарання.

Закінченим злочин вважається з моменту, коли транспортний засіб почав рухатися унаслідок запуску двигуна чи буксирування або ж перевезення на іншому транспортному засобі, а якщо заволодіння відбувається під час руху такого засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.

Відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом настає для всіх співучасників, незалежно від того, що транспортним засобом керував один із них. Те, що інший співучасник не вчиняв активних дій, спрямованих на фізичне переміщення транспорту, не свідчить про відсутність у його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

У свою чергу об`єктом злочину передбаченого ст. 304 КК України є моральні засади суспільства у ставленні до виховання підростаючого покоління. Вони передбачають охорону неповнолітніх та малолітніх від негативного впливу, який може викликати бажання займатися діяльністю, що негативно сприймається суспільством.

Об`єктивна сторона злочину полягає у втягненні неповнолітніх та малолітніх у злочинну діяльність.

Втягнення у злочинну діяльність означає дії, спрямовані на те, щоб викликати у неповнолітнього або малолітнього бажання взяти участь у вчиненні хоча б одного конкретного злочину або отримати навички злочинної діяльності, які можуть бути застосовані згодом.

Таким чином, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про непричетність до заволодіння транспортним засобом та втягнення малолітнього ОСОБА_19 , якому на момент вчинення злочину виповнилося 13 років та неповнолітнього ОСОБА_7 , якому на момент вчинення злочину було 17 років, спростовуються дослідженими судом доказами, які є логічними, послідовними та не викликають у суду будь-яких сумнівів.

Крім цього, обвинувачений був достовірно обізнаний про вік неповнолітньої та малолітньої особи, оскільки як він зазначив в судовому засіданні, вони є дітьми його друзів.

3.Формулювання обвинувачення, визнане судом недоведеним

Так, згідно обвинувального акту від 04.11.2021р. ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що у 2018 року неподалік власного домоволодіння в АДРЕСА_1 знайшов корпус гранати Ф-1 та в цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на незаконне зберігання вибухової речовини.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 , не маючи спеціального дозволу, маючи реальну можливість, не позбувся корпуса гранати та до правоохоронних органів не звернувся, в подальшому перевіз корпус гранати Ф-1 до місця здійснення підприємницької діяльності в АДРЕСА_6 , де почав зберігати корпус гранати Ф-1, в якому містилася вибухова речовина, яку було вилучено 04.02.2019р. при проведення обшуку.

Його дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 263 КК України, як зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

На підтвердження винуватості обвинуваченого в цій частині, стороною обвинувачення наданий протокол обшуку від 14.02.2019р., згідно якого за місцем проживання ОСОБА_6 були виявлені речові докази, зокрема корпус гранати Ф-1 (а.с.167-171, 174 т.3).

Згідно висновку експертів за результатами комплексної судової вибухотехнічної експертизи, судової експертизи з дослідження вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу № 4060/4061/4125 від 27.02.2019р. корпус гранати Ф-1 належить до зарядів …, містить 55-60 г вибухової речовини тротилу, виготовлений промисловим способом та у разі спорядження запалом складає гранату Ф-1, яка належить до категорії … припасів і може бути застосована за цільовим призначенням вчиненням … (а.с.172-173 т.2).

Суд не погоджується зі стороною обвинувачення про те, що обшук проведений без ухвали слідчого судді, оскільки у вступній його частині є посилання на номер ухвали слідчого судді, водночас під час судового розгляду сторона захисту не зазначала про ці обставини, у зв`язку з чим у прокурора були відсутні підстави її надавати, а відтак підстав визнання вказаного доказу недопустимим суд не вбачає.

Водночас сторона захисту стверджувала, що висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки він складається лише з двох сторінок на одній з яких її початок, а на іншій закінчення, тоді як змісту висновку суду не надано, а відтак відсутня дослідницька частина, застосовні методи, опис результатів ,перебіг дослідження, посилання на джерела, тощо.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Як видно з матеріалів справи у зв`язку зі знищенням матеріалів даного кримінального провадження ті матеріали, які збереглися у прокурора були відновлені за ухвалою суду від 04.09.2024р., зокрема і вказаний висновок експерта (а.с.208-209 т.3).

Відповідно до ч.1 ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Тобто жодне спрощення не допускається.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 101 КПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Як видно з наданого до суду висновку експерта № 4060/4061/4125 від 27.02.2019р. він не містить всіх його сторінок, зокрема, відсутня дослідницька частина, застосовні методи, опис результатів перебігу дослідження, посилання на джерела, упаковка матеріалу, а відтак і обґрунтовані відповіді на поставлені питання, а стороною обвинувачення під час судового розгляду не вживалися заходи для надання суду повного висновку експерта, шляхом звернення до експертної установи.

Крім цього, його резолютивна частина не повністю відтворює висновок експерта, а відтак суд дійшов висновку, що він є недопустимим доказом.

З огляду на викладене, оскільки висновок експерта має вагоме значення для доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, водночас визнаний судом недопустимим, а відтак сам лише протокол обшуку за місцем проживання обвинуваченого та вилучення речового доказу є недостатніми для підтвердження винуватості у вчиненні вказаного злочину, а відтак суд дійшов висновку, що обвинувачення в цій частині є недоведеним, а тому обвинуваченого слід виправдати.

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого суд не вбачає.

5.Мотиви призначення покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він проживає в АДРЕСА_1 спільно з матір`ю, Чорненською сільською радою характеризується позитивно, як капітан футбольної команди, негативних явищ щодо нього не спостерігалось, на комісіях сільської ради не розглядався, до адміністративної відповідальності не притягувався (а.с.145 т.3), раніше не судимий (а.с.143 т.3).

При обранні покарання обвинуваченому, суд у відповідності зі ст. 65 КК України враховує факт вчинення ним трьох тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується позитивно, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, відношення до злочинів та обставини їх вчинення і дійшов висновку, що необхідним та достатнім покаранням обвинуваченому для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі призначене в межах санкції ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 304 та ч.2 ст. 304 КК України, у мінімальному розмірі за ч.2 ст. 289 КК України, без конфіскації майна, оскільки вчинення злочину не призвело до негативних наслідків, втрати чи реалізації транспортного засобу, а потерпілий будь-яких претензій не має, та в розмірі наближеному до мінімальної межі за ч.1 ст. 304 та ч.2 ст. 304 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України та принципу поглинання менш суворого покарання більш суворим.

6.Мотив ухвалення рішення щодо речових доказів

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України і вважає, що: мотоцикл, який зберігається потерпілим слід залишити йому як власнику (а.с.130 т.3), корпус гранати, який зберігається в кімнаті речових доказів Великобурлуцького ВП знищити, решту речей за постановою слідчого від 01.03.2019р. повернути законному володільцю (а.с.174-176 т.3).

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні, і хоча у справі була проведена товарознавча експертиза, але суду не надано доказів її вартості.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст. 289 КК України, ч.1 ст. 304 КК України та 2 ст. 304 КК України і призначити покарання:

-за ч.3 ст.27, ч.2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;

-за ч.1 ст. 304 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;

-за ч.2 ст. 304 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Строк відбування покарання рахувати з часу затримання після набрання вироком суду законної сили.

ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 263 КК України та виправдати.

Речові докази у справі:

1)мотоцикл - залишити потерпілому ОСОБА_4 ;

2)корпус гранати знищити;

3)речі за постановою слідчого від 01.03.2019р. повернути законному володільцю.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Машівський районний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.15 ст. 615 КПК України проголошено резолютивну частину вироку.

Суддя ОСОБА_1