У Х В А Л А

18 листопада 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому підготовчому засіданні, клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , про скасування арешту на майно, у кримінальному провадженні № 0002303, яке внесене до ЄРДР 06 травня 2014 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 заявив клопотання про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2014 року, на майно, яке було тимчасово вилучене за результатами його особистого обшуку та домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (крім банківських карток).

Свої вимоги мотивував тим, що вище вказаний арешт є необґрунтованим, безпідставним і таким, що порушує його право власності, оскільки відсутній зв`язок між обставинами, які містяться в обвинувальному акті та майном на яке накладений арешт.

Обґрунтовував це тим, що у позовній заяві ПАТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що ніби-то він в період з 01 травня 2014 року до 05 травня 2014 року, шляхом здійснення несанкціонованих інтернет-операцій, поповнюючи свої рахунки в ПАТ КБ «Приватбанк», з карт ПАТ «Банк Руский Стандарт», незаконно заволодів грошовими коштами ПАТ «Банк Руский Стандарт», здійснивши зняття незаконно отриманих грошових кощтів у банкоматах м. Біла Церква, за рахунок яких здійснював, ніби-то, покупки в торгових мережах, у зв`язку з чим, 06 травня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» повернув ПАТ «Банк Руский Стандарт» грошові кошти, які незаконно переведені ним на свої рахунки.

У той же час, зміст позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» не містить жодних об`єктивних та переконливих даних, які підтверджують, що внаслідок злочину, у вчинені якого він обвинувачується, позивач прямо зазнав матеріальної шкоди. Останній добровільно повернув гроші ще на початковій стадії досудового розслідування, тобто ПАТ КБ «Приватбанк» повернув потерпілому гроші, які йому інкримінуються, як матеріальні збитки, завдані потерпілому.

Відтак, позовні вимоги не пов`язані з безпосереднім обвинуваченням та не є предметом доказування в межах кримінального провадження.

Зазначав, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» є безпідставним, оскільки він обвинувачується у незаконних операціях з картками ПАТ «Банк Руский Стандарт», якому, він як вважає прокурор, завдав майнової шкоди в сумі 47 937 079 грн., про заволодіння грошовими коштами в банкоматах ПАТ КБ «Приватбанк» в обвинуваченні не йдеться.

До того ж, взагалі невідомо чи ПАТ КБ «Приватбанк» повертав грошові кошти ПАТ «Банк Руский Стандарт».

З викладеного, йому очевидно, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» є необґрунтованим, а тому відсутня необхідність у подальшому арешті на його майно.

Cвоєю чергою, слідчим суддею були арештовані: автомобіль марки «Lifan 620»Ю д.н.з. НОМЕР_1 , спортивний дитячий велосипед, два ігрові пістолети, шуруповерт, бензопила, монітор, комп`ютер, ноутбук, телевізор, акустична система, коврик червоного кольору, гаманець, барсетка, металева ручка та інші предмети побуту.

ОСОБА_4 зазначав, що вказані речі не причетні до кримінального провадження, адже не здобуті кримінально-правовим шляхом, і не є знаряддям кримінального правопорушення, у якому його обвинувачують.

Захисник ОСОБА_5 підтримала клопотання ОСОБА_4 за підстав та обставин наведених ньому.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти скасування арешту. Посилався на те, що вказаний захід забезпечення кримінального провадження застосовувався, не лише з метою збереження речових доказів. Іншою метою було забезпечення цивільного позову. Усі речі вилучені в ОСОБА_4 мають майнову цінність, а тому можуть бути реалізовані для відшкодування шкоди.

У справі ще не досліджувалися докази і зараз неможливо вирішити, які речі мають стосунок до вчиненого кримінального правопорушення, а які ні, оскільки законом заборонено досліджувати письмові докази на стадії підготовчого засідання.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані документи, суд дійшов до переконання, що в клопотанні обвинуваченого ОСОБА_4 слід відмовити.

З наданої копії ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2014 року, з`ясовано, що на належне ОСОБА_4 майно та грошові кошти, вилучені за результатами обшуку домоволодіння по АДРЕСА_1 , проведеного 29 травня 2014 року, накладений арешт.

Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання 10 років з конфіскацією майна, матеріальні збитки спричинені ПАТ КБ «Приватбанк» не відшкодовані, а також те, що він в силу закону несе цивільну відповідальність, а незастосування арешту до майна ОСОБА_4 може призвести до його зникнення та настання інших негативних наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

З Єдиного державного реєстру судових рішень, судом з`ясовано, що вказана ухвала була предметом перевірки апеляційного суду і ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 червня 2014 року вона залишена в силі.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Суд зазначає, що з ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2014 року, видно, що арешт на майно ОСОБА_4 накладений з метою (1) збереження речових доказів, (2) забезпечення конфіскації майна та (3) забезпечення відшкодування завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Суд вважає, що незалежно від того, чи існує зараз необхідність збереження речових доказів, або чи достатньо обґрунтований цивільний позов, така підстава накладення арешту, як забезпечення конфіскації майна продовжує існувати протягом усього часу досудового розслідування та судового провадження.

Суд зазначає, що згідно з пред`явленим обвинуваченням, ОСОБА_4 загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 (п`яти) до 12 (дванадцяти) років, з конфіскацією майна.

Суд вважає, що за таких обставин, питання скасування арешту на належне ОСОБА_4 майно може бути вирішене виключно під час ухвалення судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, як того вимагає ч. 4 ст. 174 КПК України.

Отже, за таких обставин, наведені ОСОБА_4 підстави не свідчать про відсутність необхідності в подальшому застосуванні арешту на належне йому майно.

Своєю чергою, ОСОБА_4 не наведені підстави, які свідчать, що арешт на його майно накладений необґрунтовано, оскільки в ухвалі слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2014 року наведені мотиви ухваленого рішення.

З Єдиного державного реєстру судових рішень, судом з`ясовано, що вказана ухвала була предметом перевірки апеляційного суду і ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 червня 2014 року підтверджена обґрунтованість арешту та відхилені аргументи, які схожі до тих, які ОСОБА_4 наводить у своєму клопотанні, у цій справі.

Суд не бачить підстав, щоб відступити від наведених у цих судових рішеннях мотивів та визнавати їх необґрунтованими.

Отож, за викладеного обґрунтування, суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_4 .

Керуючись ст. 174, 315, 392-395, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , про скасування арешту на майно, у кримінальному провадженні № 0002303, яке внесене до ЄРДР 06 травня 2014 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Ухвала набирає законної сили у порядку визначеному ст. 532 КПК України.

У зв`язку з перебуванням складу суду у нарадчій кімнаті по іншій справі, повний текст ухвали оголошений, пізніше призначених дати та часу - 25 листопада 2024 року о 08:45 год.

Суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1