Справа № 454/284/24
У Х В А Л А

про скасування арешту майна

23.10.2024 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Сокалі кримінальне провадження №000000119 про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.3 ст.368 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні даного кримінального правопорушення.

В даному кримінальному провадженні від ОСОБА_5 надійшло клопотання про скасування арешту та повернення належного йому мобільного телефона з двома СІМ-картами.

Клопотання мотивовано тим, що він перебував у транспортному засобі, яким повертався разом з колегами з роботи. Оскільки в даному автомобілі був також обвинувачений, він добровільно надав для підтвердження своєї непричетності свій мобільний телефон і пароль доступу до нього, який надалі було вилучено, визнано речовим доказом.

Він надав показання на момент вилучення телефону, однак він не має жодного відношення до даного кримінального провадження.

Оскільки з моменту вилучення його телефону пройшов тривалий період часу, в органу досудового розслідування було достатньо часу щоб дослідити наявні на ньому відомості.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу. Крім того, у випадку задоволення цивільного позову суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про накладення арешту на майно для забезпечення цивільного позову до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше. Ст. 174 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Для утримання певного майна державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина, яка наразі, після проведення досудового розслідування, відпала та арештоване майно втратило своє доказове значення у кримінальному провадженні.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, суд враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Враховуючи ту обставину, що мобільний телефон з СІМ-картами не належить обвинуваченому, досудове розслідування в даному кримінальному провадженні завершено та необхідності проведження слідчих дій з вказаним телефоном на даний час немає, суд дійшов висновку, що підстави для подальшого існування обмеження ОСОБА_5 у здійсненні права власності щодо зазначеного мобільного телефону на даний час вже відпали, а тому клопотання підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.174 КПК України,

у х в а л и в:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 27.06.2023р., кримінальне провадження №0000119, на мобільний телефон марки «Redmi 9 RMX521» сірого кольору в прозорому чохлі, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 з СІМ-картою оператора мобільного зв`язку «Вадафон Україна» НОМЕР_2 та СІМ-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_3 , які повернути ОСОБА_5

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Головуючий: ОСОБА_1