Справа № 584/1247/24
Провадження №1-кс/584/369/24
УХВАЛА

14.10.2024 Путивльський районний суд Сумської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Путивль заяву судді Путивльського районного суду Сумської області ОСОБА_3 про самовідвід у кримінальному провадженні №584/1247/24 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст.122 КК України,

встановив:

1 жовтня 2024 року від головуючого у справі - судді Путивльського районного суду Сумської області ОСОБА_3 , надійшла заява про самовідвід у кримінальному провадженні №584/1247/24 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст.122 КК України, оскільки батьком обвинуваченого ОСОБА_4 є ОСОБА_5 , який на теперішній час проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 , яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з рідним братом його дружини ОСОБА_7 ОСОБА_8 , який помер у 2004 році, що може викликати сумніви у його неупередженості.

1 жовтня 2024 року канцелярією суду зареєстровано вищевказану заяву, яка в подальшому 26 серпня 2020 року як окрема судова справа в порядку автоматизованого розподілу була передана для вирішення судді ОСОБА_1 .

В судове засідання по розгляду заяви про відвід суддя ОСОБА_3 не з`явився, при подачі заяви клопотав про розгляд заяви без його участі (а.с.1).

Інші особи, які беруть участь у кримінальному провадженні не з`явилися.

Таким чином, в порядку ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Дослідивши матеріали заяви про відвід, суд вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Частиною шостою, пунктами 1, 2 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII визначено, що суддя повинен додержуватися присяги. Суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, дотримуватися правил суддівської етики.

Відповідно до статті 57 цього Закону присяга судді вимагає від нього об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснювати правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснювати повноваження та виконувати обов`язки судді, дотримуватися етичних принципів і правил поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя.

Відповідно до статей 1, 3 Кодексу суддівської етики суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду. Суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб, на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини, його поведінка була бездоганною.

У преамбулі цього Кодексу наголошено, що судді добровільно беруть на себе більш істотні обмеження, пов`язані з дотриманням етичних норм як у поведінці під час здійснення правосуддя, так і в позасудовій поведінці.

Статтею 7 Кодексу суддівської етики визначено, що суддя повинен старанно й неупереджено виконувати покладені на нього обов`язки.

У пункті 49 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що судді у своїй діяльності повинні керуватися принципами професійної поведінки.

Стосовно правил поведінки судді Консультативна рада європейських суддів вважає, що кожний окремий суддя повинен робити все можливе для підтримання судової незалежності на інституційному та особистому рівнях; судді повинні поводитися гідно при виконанні посадових обов`язків; вони повинні забезпечувати високий ступінь професійної компетентності, мати високий рівень професійної свідомості та виконувати свої обов`язки ретельно (пункт 50 Висновку Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи № 3 (2002).

Зазначені обов`язки судді є професійними стандартами, що формують модель поведінки, яку суддя повинен ставити за мету і якої повинен дотримуватися.

Інститути відводу та самовідводу є важливими інструментами, що закріплені відповідною низкою статей процесуальних кодексів. Право на самовідвід відображено у тексті Бангалорських принципів поведінки суддів, відповідно до яких незалежність судових органів є передумовою забезпечення правопорядку та основною гарантією справедливого вирішення справи в суді. Зміст принципу незалежності у цьому документі розкрито через сферу його застосування, зокрема, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою. Коментарем до Кодексу суддівської етики, затвердженим рішенням Ради суддів України від 4 лютого 2016 року № 1, роз`яснено, що суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу. Відчуття упередженості це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях. Водночас слід розуміти, що зловживання самовідводом не допускається і може потягнути застосування дисциплінарної відповідальності. У цьому контексті зловживання правом на самовідвід означає недобросовісне використання суддею незначного приводу для того, щоб уникнути розгляду справи. За змістом коментованої статті заявлення суддею самовідводу є допустимим лише у разі неможливості ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі. Норма про самовідвід гарантує неупередженість у здійсненні правосуддя, проте відповідно до положень процесуальних кодексів заявлений самовідвід має бути мотивований.

Статтями 75,76 КПК України визначено вичерпний перелік обставин, що виключають участь судді в кримінальному провадженні.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Визначене в п.4 ч.1 ст.75 КПК України поняття «інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості», є оціночними, використання яких залежить від правосвідомості особи, яка їх застосовує та з`ясовує їх сутність, виходячи зі свого внутрішнього переконання.

Як зазначається в п.90 Коментарів до Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року (схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року №2006/23), що оприлюднені на офіційних вебсайтах Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Ради суддів України, обґрунтована підозра в упередженості може виникати в таких випадках: а)якщо між суддею та громадянином, який бере участь у справі, існують особисті дружні або ворожі відносини; б)якщо суддя близько знайомий із громадянином, який бере участь у справі, зокрема, коли достовірність свідчень такого громадянина може мати суттєве значення для результатів.

У відповідності зі ст.15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Практика Європейського Суду з прав людини ґрунтується на принципі презумпції неупередженості судді, тобто існує презумпція, що суддя неупереджений, доки не буде доведено зворотне (справа Хаушальс проти Данії (1989), рішення у справі «Мироненко і Мартенко проти України», заява N4785/02, рішення від 10 грудня 2009 року, п.66, 67).

Підходи щодо упередженості та безсторонності з боку суддів викладено у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні в справі «Мироненко та Мартиненко проти України». У пунктах 66, 69, 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції за допомогою об`єктивного та суб`єктивного критеріїв. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, які розглядаються, таку природу і ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з`ясувати, чи існують певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності.

Бангалорським принципам поведінки суддів, відповідно до яких незалежність судових органів є передумовою забезпечення правопорядку та основною гарантією справедливого вирішення справи в суді. Зміст принципу незалежності у цьому документі розкрито через сферу його застосування, зокрема, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви судді Путивльського районного суду Сумської області ОСОБА_3 про самовідвід у кримінальному провадженні №584/1247/24.

Керуючись ст.ст.75,76 КПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні заяви про самовідвід судді Путивльського районного суду Сумської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №584/1247/24 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.1 ст.122 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1