Суворовський районний суд міста Одеси
Провадження №1-кп/523/1393/24
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

31.10.2024 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000668 від 04.05.2024 щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плахтіївка Саратського району Одеської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні непрацездатну дружину інваліда 2-групи, працюючого електриком техвідділу мережі магазинів « Копійка », зареєстрованого: АДРЕСА_1, проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

03 травня 2024 року, приблизно о 16год. 40хв., ОСОБА_4 керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21013», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю приблизно 45,5км/год в світлий час доби, в ясну сонячну погоду, при необмеженій видимості, по сухій проїзній частині просп. Добровольського зі сторони вул. Махачкалінська в напрямку вул. Паустовського у м. Одесі, на якій організований двосторонній рух, з двох смуг у кожному з напрямків, що розділений подвійною суцільною смугою дорожньої розмітки, у крайній лівій смузі свого напрямку руху, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого напроти будинку АДРЕСА_3 , діючи необережно, у порушення вимог п.п.2.3 «б», 18.1, дорожньої розмітки 1.14.1 «пішохідний перехід» та дорожніх знаків 5.38.1; 5.38.2 «пішохідний перехід» Правил дорожнього руху, проявив неуважність та кримінальну протиправну недбалість до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, а також до дорожньої обстановки та її змінам, хоча зобов`язаний був постійно її контролювати та мав таку можливість, не звернув увагу на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який в цей час перетинав по вищевказаному пішохідному переходу проїжджу частину зліва на право по ходу руху автомобіля, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості керованого ним транспортного засобу, аж до повної його зупинки, продовжив рух у вибраному напрямку та допустив наїзд на вказаного пішохода.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки у вигляді закритих переломів ключиць зі зміщенням відламків, забою обох легень, закритих переломів (1-11 правих та 11 лівого) ребер з обох сторін зі зміщенням уламків, яка ускладнилась двостороннім гемопневмоторексом та спричинила гостру дихальну недостатність; закритих переломів поперечних та остистих відростків 2-4 поперекових хребців, множинних забоїв та саден тулуба та

кінцівок, забійної рани та гематоми обличчя. Тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки у вигляді закритих переломів ключиць зі зміщенням відламків, забою обох легень, закритих переломів (1-11 правих та 11 лівого) ребер з обох сторін зі зміщенням уламків, яка ускладнилась двостороннім гемопневмоторексом та спричинила гостру дихальну недостатність, згідно п. 2.1.3. «л» Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 (далі - Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів поперечних та остистих відростків 2-4 поперекових хребців, множинних забоїв та саден тулуба, згідно п. 2.2.2. та 4.6 Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В умовах даної дорожньо-транспортної пригоди, дії водія ОСОБА_4 регламентувалися вимогами пункту 18.1 ПДР, відповідно до яких, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебував пішохід, він повинен був зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходу, для якого могла бути створена перешкода чи небезпека. Належним виконанням вищевказаних вимог ПДР, водій ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти наїзду на ОСОБА_5 , а тому його дії знаходяться в прямому причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

В судовому засіданні, ОСОБА_4 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченні, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, потерпілий та обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом враховується особа ОСОБА_4 , який є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та яке вчинив з необережності, працюючого електриком, одруженого та маючого на утриманні непрацездатну дружину інваліда 2-групи, маючого постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом із дружиною.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: повне визнання своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність будь-яких претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілого до обвинуваченого, у зв`язку із відшкодуванням спричиненої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_4 , який є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальне

правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів та яке вчинив з необережності, працюючого електриком, одруженого та маючого на утриманні непрацездатну дружину інваліда 2-групи, маючого постійне місце реєстрації та проживання, де проживає разом із дружиною, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому - повне визнання своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність будь-яких претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілого до обвинуваченого, у зв`язку із відшкодуванням спричиненої шкоди та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, приймаючи до уваги заяву потерпілого ОСОБА_5 , відповідно до якої, останній зазначив, що не має претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 та просить суд призначити покарання обвинуваченому згідно вимог Законодавства України та не заперечує щодо звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, окрім того, враховуючи суспільну небезпеку та характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а також наслідки настання тяжких тілесних ушкоджень для потерпілого, внаслідок грубого порушення обвинуваченим вимог ПДР, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, приходить до висновку про те, що виправлення останнього можливе без його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі з випробуванням (із застосуванням ст.75 КК України) та без застосування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки ОСОБА_4 є водієм та керування транспортним засобом є для нього нагальної потребою, в тому числі для організації побуту із непрацездатною жінкою інвалідом 2-групи.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі із випробуванням за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише Законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Для проведення експертизи залучались експерти, у зв`язку із чим, процесуальні витрати необхідно покласти на обвинуваченого ОСОБА_4.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік, із покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили обрати відносно ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 3029,12грн., 3029,12грн., 3786,40грн., за проведення експертних досліджень - стягнути з ОСОБА_4 в повному обсязі, на користь держави.

Речові докази: автомобіль - вважати повернутим за належністю ОСОБА_4 , арешт накладений ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 07.05.2024р. на транспортний засіб - скасувати; диск із відеозаписом - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1