справа № 361/2748/22
провадження № 1-кп/361/444/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2024 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000401 від 15.02.2023, який надійшов з Броварської окружної прокуратури по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрівка Компаніївського району Кіровоградської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованого, маючого двох малолітніх дітей 2009 та 2011 року народження, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою строком на два місяці з посиланням на те, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зникли і не зменшилися, а тому, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та тяжкість покарання (від 7 до 10 років); 2) незаконно впливати на свідків, які надавали частково викривальні покази щодо нього, оскільки обвинувачений зможе впливати на них з метою зміни своїх показів; 3) ймовірність вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 не має постійного джерела заробітку, офіційно не працевлаштований, зловживає алкогольними напоями, не володіє достатнім рівнем самоконтролю та самоорганізації, просить клопотання задовольнити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просить відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби за адресою проживання його неповнолітніх дітей : АДРЕСА_2 , в обґрунтування своєї позиції посилається на те, що існування зазначених у клопотанні ризиків прокурором не доведено, обвинувачений тривалий час знаходиться під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Потерпіла ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора та вважає необхідним продовження тримання під вартою ОСОБА_4 .

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , суд враховує вимоги п.п. 3.4.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може слугувати підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За тлумаченням мети тримання під вартою Європейською Комісією з прав людини, mutatis mutandis, в рішенні від 14.03.1984 у справі «Ферарі-Браво проти Італії» (заява № 9627/81) застосування цього заходу виправдане не лише тоді, коли факт вчинення і характер злочину безспірно доведені та встановлені, що складає завдання судового розгляду, але й для сприяння судовому розглядові в цьому.

Ухвалою суду від 19.06.2024 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк застосування якого спливає 17.08.2024, однак враховуючи, що у справі проводиться перевірка щодо здійснення по відношенню до ОСОБА_4 з боку працівників поліції Броварського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Київській області заходів фізичного чи психологічного впливу, суд приходить до висновку, що розгляд справи не буде завершено до спливу строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного обвинуваченому.

Досліджуючи питання наявності ризиків, для продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу, а саме: переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд зазначає, що наразі продовжують існувати ризики, можливість існування яких була встановлена в попередніх ухвалах суду, якими обвинуваченому був продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та зазначені прокурором в клопотанні.

При цьому судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, однак на даний час обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину проти життя особи, не одружений, має двох неповнолітніх дітей, які проживають з матір`ю обвинуваченого, до арешту ОСОБА_4 офіційно не був працевлаштованим та не мав законних джерел доходів, що свідчить про відсутність сталих соціальних зв`язків, тяжкість інкримінованого йому злочину, за вчинення якого передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, свідчить про ймовірність того, що обвинувачений може безперешкодно залишити своє місце проживання з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, ускладнивши тим самим здійснення правосуддя, тому суд приходить до висновку, що перебуваючи на волі, обвинувачений може переховуватися від суду, отже існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, враховуючи, що на даний час в судовому засіданні були допитані потерпіла та свідки події кримінального правопорушення, отже ризик можливого впливу обвинуваченого на останніх з метою зміни їх показів на свою користь в судовому засіданні не доведено.

З урахуванням викладених в обвинувальному акті обставин скоєння кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_4 , а саме те, що останній в ході словесного конфлікту на ґрунті виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, спричинив своїй цивільній дружині ОСОБА_7 тяжке тілесне ушкодження, від якого остання померла, таким чином останній вчинив особливо небезпечні протиправні дії, зазначене породжує обґрунтовані ризики, що обвинувачений ОСОБА_4 не володіє достатнім рівнем самоконтролю та породжує обґрунтовані ризики, що він перебуваючи не під вартою, здатний повторити такі ж кримінальні дії, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначені обставини з урахуванням тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим свідчать про те, що заявлені ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на даний час не зменшилися та не втратили своєї актуальності, що виключають об`єктивну можливість щодо застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, так як жоден інший запобіжний захід на даному етапі розгляду справи не забезпечить попередження вказаним ризикам.

Хоча обвинувачений ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності притягується вперше, має двох малолітніх дітей, але ці самі обставини існували і на час інкримінованого йому злочину, тому ці доводи сторони захисту враховуються судом на користь обвинуваченого, однак вони не є суттєвими і не можуть слугувати підставою для застосування судом до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, а факт перебування обвинуваченого в умовах ізоляції певний період часу не свідчить про таку їх зміну, яка дає підстави припускати зменшення суспільної небезпечності інкримінованих діянь і особи обвинуваченого та є приводом до такої істотної зміни обстановки, щоб виключали можливість реалізації ризиків, необхідність запобігання яким стала підставою для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Щодо посилання сторони захисту на тривалий час тримання ОСОБА_4 під вартою суд зазначає, що на питання про те, чи є розумним строк тримання під вартою, не можна відповісти абстрактно. Визначати, чи розумно й надалі залишати обвинуваченого під вартою, необхідно на підставі особливостей кожної конкретної справи. Продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога суспільних інтересів важить більше - попри презумпцію невинуватості, - ніж правило поваги до особистої свободи (рішення у справі "W. проти Швейцарії"). Передусім національні судові органи мають забезпечити, щоб у будь-якому конкретному випадку досудове тримання обвинуваченої особи під вартою не перевищувало розумного строку. З цією метою вони повинні вивчити всі факти "за" і "проти" наявності справжньої вимоги суспільних інтересів, яка, попри належну повагу до принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (п.152 рішення ЄСПЛ у справі "Лабіта проти Італії").

На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме людини, її життя та здоров'я.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, судом не встановлено.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання існуючим ризикам, а отже суд вважає, що є законні підстави для продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Керуючись ст.ст. 177-178, 183, 331, 371, 372, 376 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів по 10.10.2024 включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали не перешкоджає її виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1