У Х В А Л А

Іменем України

03 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0001193 від 08.07.2024 - прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гибалівка, Шаргородського району Вінницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , фізичної особи підприємця, раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286 1, ч. 1 ст. 135 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор у кримінальному провадженні №0001193 від 08.07.2024 - прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2024 до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою із строком до 09 год. 52 хв. 05.09.2024, строк якого закінчується, а тому виникає необхідність у його продовженні.

Підставою продовження вказаного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч.1 ст. 135 КК України, що стало підставою для направлення обвинувального акту до суду, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховування обвинуваченого суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки обвинувачений вини не визнає, внаслідок суспільної небезпечності дій ОСОБА_4 є об`єктивні підставі вважати, що обвинувачений може ухилитися від суду, залишивши район, область та межі держави, де він проживає, що у свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду кримінального провадження, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків. Відповідно ризик переховування обумовлений серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для ОСОБА_4 наслідками, зокрема суворістю передбаченого покарання, оскільки один із злочинів, який він вчинив є тяжким, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

- незаконного впливу обвинуваченого на свідків кримінального провадження (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки згідно статті 23 Кримінального процесуального кодексу України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а тому, ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може здійснювати вплив на свідків у кримінальному провадженні з метою подальшого уникнення кримінальної відповідальності. Так, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії щодо свідків, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Тому такий ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Всі вищевказані обставини, у своїй сукупності свідчать про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_4 , в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги вагомість наявних доказів вчинення ОСОБА_4 злочинів, тяжкість покарання, а також наявність перелічених вище ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор звернувся суду з вищевказаним клопотанням та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала, просила продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 в письмових запереченнях та в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Суд, дослідивши вказане клопотання та додані матеріали, заслухавши думку прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника, дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що органом досудового розслідування СВ Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, за процесуального керівництва Вінницької окружної прокуратури, здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001193 від 08.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1, ч. 3 ст. 135 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07 липня 2024 року, приблизно о 23 годині 35 хвилин, ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком судово-токсикологічної експертизи, відповідно до якого в крові останнього виявлено етиловий спирт в концентрації 2.8 ‰, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Nissan E-NV 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в місті Вінниці, зі сторони вулиці Сабарівське шосе, по проїзній частині вулиці Пирогова, в напрямку вул. Зодчих, в районі електроопори № 68, не врахував дорожньої обстановки, а саме наявності нерегульованого пішохідного переходу, не переконався у відсутності пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, наближаючись до розмітки нерегульованого пішохідного переходу, в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, не надав переваги пішоходу у русі та не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу в момент об`єктивного виникнення небезпеки для руху, хоча повинен був і мав технічну можливість це зробити, у зв`язку із чим допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в межах розмітки пішохідного переходу, у супроводі батьків, перетинав проїзну частину на дитячому самокаті зліва-направо, по напрямку руху автомобіля. Після наїзду водій ОСОБА_4 на автомобілі самовільно залишив місце події.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження та, у подальшому, доставлений до Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня Вінницької обласної ради», де під час надання медичної допомоги помер.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи: «При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 , виявлено сполучну травму тіла у вигляді закритої черепно-мозкової травми, закритої тупої травми грудей та живота (множинні синці, садна та рани голови, розлиті крововиливи в м`які покрови голови, розлитий субарахноїдальний крововилив та мілоковогнищеві дифузні крововиливи в товщі речовини головного мозку, множинні синці та садна грудей, живота та кінцівок, крововилив у вигляді геморагічного просякання в передньому середостінні, множинні субплевральні крововиливи та ділянки забою легеневої тканини, крововилив в м`які тканини черевної стінки праворуч, множинні павутиноподібні розриви правої долі печінки). Усі виявлені при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 ушкодження утворилися в короткий проміжок часу при комбінованій динамічній (удар) та тангенціальний (ковзання) дії тупих твердих жорсткої конструкції предметів, з різною величиною потужності їх впливу, як з обмеженою (вузькою), так і з переважаючою (широкою) контактуючими поверхнями. Характер, локалізація морфологія та об?єм ушкоджень, виявлених при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 , в повній мірі можуть відповідати комплексу ушкоджень, що зазвичай утворюються при автомобільній травмі, внаслідок лобового зіткнення (наїзду) транспортного засобу з пішоходом. Виявлена при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 сполучна травма тіла, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження як небезпечного для життя, що спричинила розвиток загрозливих для життя явищ у вигляді масивної крововтрати. Смерть ОСОБА_7 настала від вказаної сполучної травми тіла, яка ускладнилася масивною крововтратою. Між смертю ОСОБА_7 та сполучною травмою тіла, яка ускладнилася масивною крововтратою є причинний зв`язок. Механізм наїзду автомобіля на пішохода ОСОБА_7 був складним комбінованим, та прогнозовано складався із двох послідовних фаз: 1 фаза ДТП- первинний динамічний контакт переднього бамперу автомобіля із правою бічною поверхнею тіла ОСОБА_7 , який в момент первинного контакту знаходився у вертикальному (стоячому), або близькому до такого положені повернутий правою бічною поверхнею тіла до рухомого транспортного засобу; 2 фаза ДТП після первинного контакту у вигляді удару (поштовху) відбулося відкидання тіла ОСОБА_7 по ходу руху автомобіля падіння на дорожнє покриття лівою бічною поверхнею тіла, що супроводжувалося певним ковзанням тіла по дорожньому покриттю».

Відповідно до висновку судової інженерно-траспортної експертизи:

- «Наїзд на пішохода ОСОБА_7 автомобілем Nissan E-NV 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 стався на проїзній частні вул. Пирогова, м ,Вінниці, найбільш ймовірно в межах правої смуги руху в напрямку вул. Зодчих перед початком виявленої та зафіксованої слідової інформації, а саме осипу уламків самокату, рамки номерного знаку та державного номерного знаку»;

- «небезпека для руху водію автомобіля Nissan E-NV 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 виникає з моменту появи пішоходів в полі його зору»;

- «в ситуації, яка склалася водій автомобіля Nissan E-NV 200, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом екстреного гальмування, з зупинкою автомобіля Nissan E-NV 200 до смуги руху пішохода, тобто шляхом виконання вимог п.18.1 Правил дорожнього руху »;

- «В заданій дорожній ситуації, в діях водія автомобіля Nissan E-NV 200 ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху, які перебувають у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди ».

За вищевикладених обставин водій ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 1.7, 2.9 (а), 4.16 (а), 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими :

- п. 1.7 - «Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності»;

- п. 2.9 (а) «Водієві забороняється: a) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин»;

- п. 4.16 (а) «Пішохід має право: а) на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора»;

- п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;

Порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди.

Окрім того, ОСОБА_4 після вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди із зазначеними наслідками, 07.07.2024, приблизно о 23 годині 35 хвилин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своєї бездіяльності, достовірно знаючи, що внаслідок вчиненої ним дорожньо-транспортної пригоди його протиправними діями були спричиненні малолітньому пішоходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , небезпечні для життя тілесні ушкодження, і він такими діями поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, та останній внаслідок наїзду автомобілем марки «Nissan E-NV 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , впав на проїжджу частину автодороги, у зв`язку з чим перебував в безпорадному стані, оскільки внаслідок отриманих тілесних ушкоджень без сторонньої допомоги був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, тобто діючи умисно та нехтуючи моральними і правовими нормами, завідомо залишив малолітнього ОСОБА_7 без допомоги, маючи при цьому реальну можливість надати таку допомогу і з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене, в порушення вимог п. 2.10 (а, б, в, г, ґ, д, е) Правил дорожнього руху України, а також вимог, які наведенні у абзаці 5 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух», вчинивши дорожньо-транспортну пригоду, негайно не зупинив транспортний засіб і не залишався на місці пригоди, не увімкнув аварійну сигналізацію і не встановив знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 ПДР України, не вжив можливих заходів для надання медичної допомоги потерпілій, не викликав бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості не вжив зазначених заходів та не звернувся по допомогу до присутніх і не відправив потерпілу до закладу охорони здоров`я, у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 ПДР України, не відвіз потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки, у лікувальному закладі не повідомив своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і не повернувся на місце пригоди, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції та не записав прізвища та адреси очевидців, не чекав прибуття поліцейських, не вжив всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організації об`їзду місця пригоди, а свідомо зник з місця вчинення дорожньо-транспортної пригоди на автомобілі марки «Nissan E-NV 200», реєстраційний номер НОМЕР_1 та поїхав за місцем свого проживання, де його залишив, тим самим вчинив заходи до приховування вчиненого ним кримінального правопорушення та засобів його скоєння.

За вищевикладених обставин, ОСОБА_4 порушив вимоги п. 2.10 (а, б, г, ґ, д, е) Правил дорожнього руху України, де зазначено:

- п. 2.10 «У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) «негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди»; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; г) «вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу»; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ міліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди».

ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, та завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, що спричинило смерть особи.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2024 по справі №127/22856/24 застосовано до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком 60 (шістдесяти) днів з моменту затримання ОСОБА_4 , тобто до 09 години 52 хвилин 05 вересня 2024 року.

В подальшому, 30.08.2024 слідчим складено та прокурором затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001193 від 08.07.2024.

Вказаний обвинувальний акт спрямовано до Вінницького міського суду Вінницької області для розгляду по суті.

Однак, підготовче засідання у даному кримінальному провадженні Вінницьким міським судом Вінницької області ще не призначено, а строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 спливає 05 вересня 2024 року.

Надаючи оцінку обґрунтованості клопотання прокурора слідчим суддею враховується наступне.

Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини" від 18 жовтня 2022 року №2690-IX, який набув чинності 06.11.2022, внесено ряд змін до Кримінального процесуального кодексу України, щодо порядку розгляду клопотань про застосування та продовження дії запобіжних заходів.

Так, відповідно до частини четвертої статті 176 КПК України (в редакції Закону №2690-IX) запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Частиною шостою статті 199 КПК України (в редакції Закону №2690-IX) передбачено у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Отже, наведеними положеннями Закону надано право слідчому, за погодженням з прокурором, та прокурору до початку підготовчого судового засідання (до проведення підготовчого судового засідання) звертатися до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу або його продовження, та, відповідно, надано повноваження слідому судді на розгляд таких клопотань за межами досудового розслідування.

У наведених нормах Закону законодавцем застосовано формулювання "до початку підготовчого судового засідання" (ч. 1 ст. 176 КПК) та "до проведення підготовчого судового засідання" (ч. 6 ст. 199 КПК).

В свою чергу, порядок проведення підготовчого судового засідання закріплено у статті 314 КПК України.

Відповідно до частини першої та другої статті 314 КПК України після отримання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження. Підготовче судове засідання відбувається за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалося спеціальне досудове розслідування), прокурора, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

У підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь. (ч. 3 ст. 314 КПК)

Таким чином, аналіз положень статей 176, 199 КПК України (в редакції Закону №2690-IX), у взаємозв`язку з положеннями статті 314 КПК України, дає підстави для висновку про те, що слідчий суддя наділений повноваженнями на розгляд клопотань слідчого та/або прокурора про застосування запобіжного заходу або його продовження лише у випадках коли обвинувальний акт надіслано (подано) до суду, однак підготовче судове засідання судом ще не призначено, або ж призначено, проте термін дії запобіжного заходу закінчується до дати проведення такого засідання.

Як зазначено вище та встановлено судом, 30.08.2024 слідчим складено та прокурором затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001193 від 08.07.2024.

Вказаний обвинувальний акт спрямовано до Вінницького міського суду Вінницької області для розгляду по суті.

Однак, підготовче засідання у даному кримінальному провадженні Вінницьким міським судом Вінницької області ще не призначено, а строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 спливає 05 вересня 2024 року, а відтак розгляд і вирішення клопотання прокурора, на даному етапі, віднесено до повноважень слідчого судді за місцем здійснення досудового розслідування.

Проаналізувавши зміст поданого клопотання та доданих до нього документів слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України.

Згідно зі статтею 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги пунктів 3 і 4 статті п`ятої Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, не допускається автоматичне продовження строків тримання під вартою (справи «Тейс проти Румунії», «Чанєв проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з того, що «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин (справа «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Разом з тим, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і мають бути наведені інші підстави для продовження тримання під вартою, також недостатнім є посилання лише на тяжкість вчиненого злочину та покарання (справи «Елоева проти України», «Свершов проти Україні», «Харченко проти України»).

На підставі викладеного, слідчий суддя при вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання враховує у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованих злочинів, тяжкість можливого покарання, наявність таких ризиків як можливість обвинуваченого переховуватися від прокуратури та суду, з метою уникнення покарання за вчинені злочини, продовження вчинення злочинів, здійснення незаконного впливу на свідків, а також особу обвинуваченого, який на час розгляду клопотання обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 286-1 КК України), яке відноситься до категорії тяжких злочинів, відповідальність за яке передбачена у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Таким чином, на час розгляду клопотання вищевказані ризики, що встановлені ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.07.2024 про застосування запобіжного заходу не зменшилися. Відомостей, які б вказували про неможливість перебування ОСОБА_4 в місцях затримання, зокрема, за станом здоров`я під час розгляду клопотання надано не було, а тому слідчий суддя вважає, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою, що також доведено прокурором при розгляді даного клопотання.

Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на викладене слідчий суддя вважає за доцільне клопотання задовольнити та продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01 листопада 2024 року (включно).

На підставі наведеного, керуючись ст. 176 - 178, 183, 184, 186, 193, 196, 197, 199, 309, 372, 400 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 01 листопада 2024 року (включно).

Ухвала про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 діє до 01 листопада 2024 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя