Справа № 303/3456/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.11.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: прокурора - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/168/24 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2020 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Чинадієво Мукачівського району, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2020 року ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_8 приблизно о 21 год. 30 хв. 14 січня 2019 року, знаходячись на подвір"ї дворогосподарства АДРЕСА_2 , діючи умисно, на грунті особистих неприязних стосунків, вчинив сварку з потерпілим ОСОБА_9 , в ході якої наніс останньому один удар невстановленим досудовим розслідуванням предметом по голові, спричинивши ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритої черпно-мозкової травми, забою головного мозку 2-го ступеня, перелому основи та склепіння черепа, епідуральної гематоми, які згідно медичного висновку №49/2019 від 02.04.2019 відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати, призначити новий розгляд справи за обвинуваченням ОСОБА_8 .

В даному випадку, на думку захисника, має місце неповнота судового розгляду, а висновки Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області, викладені у наведеному вище вироку щодо ОСОБА_8 від 13.02.2020 не відповідають фактичним обставинам даної справи.

До початку розгляду справи по суті захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав змінену апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду скасувати та призначити покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст.75 КК України. Просив проводити розгляд справи у його відсутності та відсутності ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілої сторони, обвинуваченого та його захисника, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст. 404 КПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст.121 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.

Колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги захисника про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_8 покарання підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, в обвинувальному акті не зазначено і не встановлено судом.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає: щире каяття і сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Суд бере до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, а саме те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України, віднесено до кримінальних правопорушень, (положення статті 12 КК України). Зазначені кримінальні правопорушення вчинені умисно. Натомість шкоди кримінальними правопорушеннями не завдано. Цивільного позову в справі не заявлено.

Суд також бере до уваги особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно. ОСОБА_8 раніше не судимий, не вчиняв адміністративних правопорушень. ОСОБА_8 хоча офіційно не працює, але отримує дохід тимчасовими підробітками, не перебуває на обліку безробітних в службі зайнятості, не одружений, не має утриманців, проживає за місцем проживання батьків. ОСОБА_8 , також не перебуває на диспансерному обліку як наркозалежна особа чи особа з іншим захворюванням, що потребує такого обліку.

Отже, обставини вчинення кримінальних правопорушень, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючої покарання обставини, відомості про особу обвинуваченого, наявність в нього достатніх соціальних зав`язків дають підстави суду обрати для ОСОБА_8 більш м`який вид покарання, а саме застосування статті 75 КК України з визначенням іспитового строку.

Призначаючи покарання за ч. 1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, колегія суддів вважає, що недоцільно ОСОБА_8 реально позбавляти волі, бо його виправлення можливе без ізоляції від суспільства. Адже він вперше вчинив зазначене кримінальне правопорушення, за відсутності обтяжуючих покарання обставин і наявної пом`якшуючої покарання обставини. Отже, є підстави застосувати до ОСОБА_8 ст. 75 КК України із визначенням іспитового строку, яке буде достатнім для виправлення обвинуваченого.

Разом з цим, суд при призначенні остаточного покарання за цим вироком, призначив ОСОБА_8 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 цього Кодексу при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною. Дискреційні повноваження забезпечуються відповідним обґрунтуванням прийнятого рішення, потребують врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого рішення в цій частині.

Первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Таким чином, неналежна оцінка досліджених обставин справи призвела до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Також, сам вирок не відповідає вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 409 КПК України, а саме неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, тому підлягає скасуванню.

Разом з тим, остаточне покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 р.).

Аналізуючи вирок суду, можна дійти висновку, що суд взагалі не керувався принципами передбаченими чинними нормами законодавства, адже звернув увагу на докази, які додані стороною обвинувачення, та не врахував розумний баланс з доказами які помякшують покарання при ухваленні вироку.

Таким чином, доводи зміненої апеляційної скарги захисника - визнані такими, що заслуговують на увагу і знаходять своє підтвердження.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Отже, апеляційний суд вважає, що змінена апеляційна скарга захисника - адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду в частині призначення ОСОБА_8 покарання зміні з підстав, викладених вище.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 лютого 2020 року відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст.121 КК України у вигляді покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді