Справа № 134/1267/24
Провадження № 1-кс/134/378/2024
УХВАЛА

іменем України

16 липня 2024 рокуКрижопільський районний суд Вінницької області

Слідчий суддя Крижопільського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 дослідивши клопотання ОСОБА_2 , подане в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в порядку ст. 206 КПК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області надійшло клопотання ОСОБА_2 , подане в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в порядку ст. 206 КПК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_3 разом друзями був затриманий прикордонниками Вінницької області, та протиправно переданий військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_1 , смт. Крижопіль, вул. Героїв України, 36. У хлопців було відібране майно мобільні телефони. Батьками ОСОБА_3 , було викликано слідчо-оперативну групу, з наступними вимогами: зафіксувати злочин, та відновити порушені права людини на свободу, та на свободу вільного переміщення територією України. Військовослужбовці прикордонники не мали підстав та повноважень передавати затриманих військовослужбовцям РТЦК та СП. Останні використовуючи силу, в протиріччя ч. 4 ст. 17 Конституції України затримали ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 заштовхали до автобусу. Факт доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_1 з дислокацією в м. Крижополі зафіксований відділення поліції № 1 м. Крижопіль. В діях прикордонників вбачає перевищення повноважень. Не відомо, чи було складено протокол затримання і на якій правовій підставі в с. Болган Вінницької області опинилися працівники ТЦК та СП. Але відбирати майно, яке належить хлопцям це перевищення повноважень. Крім того, не було надано можливості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зателефонувати батькам. У затриманих є таке право при затриманні щоб їх родичі були повідомлені. Крім того відбирання мобільних телефонів порушує право на отримання захисника своїх прав, у відповідності до 59 Конституції України. В діях військовослужбовців вбачається ознаки кримінального правопорушення ч. 5 ст. 426-1 КК України, а також ст. 186 КК України. В діях співробітників ІНФОРМАЦІЯ_2 теж вбачає перевищення повноважень, та крадіжку майна. В діях невстановлених співробітників ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачаються ознаки кримінального правопорушення ч. 5 ст. 426-1 КК України, а також ст. 186 КК України. Тому просить суд, зобов`язати орган військового управління, ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно доставити з особистими речами до приміщення Крижопільського районного суду Вінницької області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 (інші дані відсутні), повернувши їм їх майно мобільні телефони та постановити ухвалу, якою зобов`язати керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 , та керівника ІНФОРМАЦІЯ_6 старшого лейтенанта ОСОБА_8 (м.Могилів-Подільський) негайно надати інформацію щодо правомірності здійснення прикордонниками разом з співробітниками РТЦК та СП затримання та доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , та утримання в умовах ізоляції від суспільства. Також витребувати від керівника зазначених установ відповідну ухвалу суду, на підставі, якої було обмежено свободу переміщення вище зазначених хлопців. Також просить звільнити з зали суду ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , Корнієнко Артема

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових відстав для відмови у відкритті провадження за цим клопотанням з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.10 ч.1 ст.3 КПК України).

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно із ч.1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Як вбачається з матеріалів клопотання, заявник ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в порядку ст. 206 КПК України, в якому просить звільнити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які незаконно утримуються службовими особами 2 відділ Тульчинського РТЦК.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Глава 18 КПК України, ст. 206 КПК України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Із заяви ОСОБА_2 не вбачається, що правовідносини виходять із норм КПК України, водночас до заяви не долучено жодних доказів того, що громадян ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 незаконно затримано представниками органу державної влади чи службовими особами, не конкретизовано чітко представниками якого саме органу державної влади, та тих обставин, що останній незаконно утримується. Зі змісту заяви та доданих до неї документів не вбачається, що відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , здійснюється кримінальне провадження чи особа тримається під вартою в установі, перелік яких передбачено ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», крім того, в клопотанні не оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора.

Як вбачається із змісту клопотання у даному випадку має місце незгода заявника із діями посадових осіб РТЦК та СП, пов`язаними з мобілізацією.

Згідно норм кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи 2 відділу Тульчинського РТЦК не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Відтак, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 не є затриманими особами в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення його прав чи інтересів, чи прав або інтересів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , службовими (посадовими) особами 2 відділу Тульчинського РТЦК при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями Кримінального процесуального Кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за скаргою, яка подана в порядку ст. 206 КПК України.

Згідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, ч.4 ст.304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою скаргою.

Керуючись ст.2, 3, 9, 24, 26, 206, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за клопотанням ОСОБА_2 , подане в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в порядку ст. 206 КПК України.

Ухвала про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її постановлення.

Суддя