ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року

м. Київ

Справа № 753/14731/23

Провадження № 51 - 1631 км 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002633 від 04 жовтня 2022 року, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ст. 309 ч. 1, ст. 310 ч. 1 КК України,

за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_8 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року щодо ОСОБА_6 та захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року щодо ОСОБА_6 .

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року ОСОБА_6 засуджено:

- за ст. 309 ч. 1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки;

- за ст. 310 ч. 1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 вказано відраховувати з дня прибуття і постановки його на облік у виправному центрі.

Скасовано арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 5 736 гривень в рахунок проведення експертизи.

Прийнято рішення щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_6 , маючи умисел, направлений на незаконне виготовлення та зберігання наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабісу, для власного вживання без мети збуту, у вересні 2022 року в невстановлений досудовим розслідуванням день та час, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , замовив добрива та насіння канабісу, яке посадив в землю для подальшого вирощення.

Виростивши кущ коноплі, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням день та час в грудні 2022 року, знаходячись по АДРЕСА_2 , реалізуючи умисел, направлений на незаконне виготовлення та зберігання наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабісу, обірвав сухі верхівки коноплі та поклав їх до картонної коробки з-під взуття, тим самим почав незаконно зберігати наркотичний засіб - канабіс, для власного вживання без мети збуту.

Після чого ОСОБА_6 раніше придбані сухі верхівки коноплі за допомогою предмета-подрібнювача для більш зручного вживання перетер, тим самим незаконно виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, частину якого вжив через скляний пристрій для куріння, а частину залишив поряд з пристроєм для куріння, тим самим продовжив незаконно зберігати в кв. АДРЕСА_3 для власного вживання без мети збуту.

Крім того, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням день і час у вересні 2022 року, діючи з прямим умислом та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, не маючи спеціального дозволу, переслідуючи мету незаконного вирощування рослин конопель для власного вживання, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, через мережу «Інтернет» за допомогою засобів поштового зв`язку придбав насіння конопель.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, направлену на умисний, незаконний посів та умисне, незаконне вирощування конопель для власного вживання без мети збуту, ОСОБА_6 у січні 2023 року, знаходячись у кімнаті за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 шляхом внесення в горщики з ґрунтом насіння конопель, здійснив посів останніх з метою їх вирощування, тим самим скоїв незаконний посів конопель в кількості 13 штук.

Після цього ОСОБА_6 помістив горщики з ґрунтом в намет для вирощування рослин в кімнаті "Growbox", який був спеціально обладнаний лампою денного освітлення, встановив вентиляційну систему, тим самим створив умови, за яких насіння конопель могло проростати.

В подальшому, 29 березня 2023 року в період часу з 08 години 42 хвилин по 14 годину 32 хвилини у ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_6 працівниками поліції було виявлено та вилучено з кімнати квартири 13 горщиків, в яких знаходились рослини зеленого кольору, які відносяться до рослин, які містять наркотичні засоби та психотропні речовини і обіг яких допускається для промислових цілей, і є рослинами роду коноплі (Cannabis), та з картонної коробки речовину рослинного походження зеленого кольору, у вигляді фрагментів гілок з листками та верхівками, масою 20,26 г, фрагмент стебла з листками та верхівкою, масою 0,52 г, речовину рослинного походження зеленого кольору, масою 0,03 г та ємність, в якій міститься речовина рослинного походження зеленого кольору, масою 0,40 г, які містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, масою в перерахунку на суху речовину 18,25 г, 0,47 г, 0,02 г та 0,40 г, а всього загальною масою 19,10 г, та два скляні предмети для куріння, на внутрішніх поверхнях яких наявне нашарування речовини чорно-коричневого кольору, в яких виявлено наркотичний засіб, обіг якого заборонено - екстракт канабісу, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0,095 г та 1,038 г, а всього загальною масою 1,133 г, які ОСОБА_6 , умисно, незаконно, всупереч вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» від 15.02.1995, «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», затвердженого постановою КМУ № 589 від 03.06.2009, посіяв та виростив, виготовив та зберігав для власного вживання без мети збуту.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року частково задоволено апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , змінено вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року в частині призначеного покарання, вказано вважати ОСОБА_6 засудженим за ст. 309 ч. 1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, за ст. 310 ч. 1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Відповідно до ст. 76 КК України протягом іспитового строку на ОСОБА_6 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що апеляційний суд не навів належного обґрунтування для застосування до ОСОБА_6 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, чим неправильно застосовано ст. 75 КК України та порушено вимоги ст. 370, 419 КПК України. На думку прокурора, поза увагою апеляційного суду залишено той факт, що ОСОБА_6 вчинив умисні кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, використовував спеціальні пристрої для вирощування наркотичної речовини та кількість вилученого у нього наркотичного засобу, обіг якого заборонено.

У касаційній скарзі захисник просить змінити вирок та ухвалу щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання і призначити йому за ст. 309 ч. 1, ст. 310 ч. 1 КК України покарання у виді штрафу в межах відповідних санкцій, на підставі ст. 70 ч. 1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 найменше покарання, яке передбачене санкцією ст. 309 КК України, тобто штраф, застосувати ст. 69 ч. 1 КК України і призначити ОСОБА_6 остаточне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вважає, що судами обох інстанцій належним чином не враховано усі обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , та в порушення вимог ст. 65 КК України призначено йому найсуворіший вид покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, в той час як у суду були всі підстави для призначення йому покарання у виді штрафу із застосовуванням положень ст. 69 ч. 1 КК України. Посилається на те, що ОСОБА_6 свою вину визнав повністю, проявив щиросердне розкаяння, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, скоїв кримінальні правопорушення внаслідок збігу тяжких обставин через погане здоров`я, має на утриманні двох непрацездатних батьків пенсіонерів, добровільно розпочав лікування від наркотичної залежності, добровільно бере участь як волонтер в діяльності БО «Міжнародний благодійний фонд Відродження української нації». Також указує на допущені, на його думку, порушення вимог закону судом першої інстанції, передбачені ст. 337 ч. 1, 382 ч. 2, ст. 373 ч. 3 КПК України, оскільки суд вийшов за межі судового розгляду та встановлених досудовим розслідуванням обставин щодо даних про особу ОСОБА_6 . Крім того, звертає увагу на порушення вимог ст. 108 ч. 1 КПК України, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутній журнал судового засідання суду першої інстанції.

Заперечень на касаційні скарги прокурора та захисника від учасників судового провадження не надходило.

Позиції учасників судового провадження

Захисник та засуджений в судовому засіданні підтримали касаційну скаргу захисника, вважали її обґрунтованою, просили її задовольнити, а касаційну скаргу прокурора вважали необґрунтованою.

Прокурор в судовому засіданні вважала касаційну скаргу прокурора обґрунтованою і просила її задовольнити, а касаційну скаргу захисника вважала необґрунтованою.

Мотиви Суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обґрунтованість засудження ОСОБА_6 за ст. 309 ч. 1, ст. 310 ч. 1 КК України та правильність кваліфікації його дій у касаційних скаргах не оспорюються.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості

й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання)

та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого

без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє

для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи,

що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами,

та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання,

яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром

є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги

при призначенні покарання.

Положеннями ст. 69 ч. 1 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

При цьому, відповідно до ст. 75 ч. 1 КК України якщо суд, крім випадків засудження

за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи,

дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання

з випробуванням.

Доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_6 внаслідок суворості, а також доводи касаційної скарги прокурора щодо неправильного застосування апеляційним судом ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки судів щодо призначеного ОСОБА_6 покарання із застосуванням цієї статті.

Як убачається зі змісту вироку та ухвали, при призначенні ОСОБА_6 покарання за ст. 309 ч. 1, ст. 310 ч. 1 КК України суди врахували ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є кримінальними проступками, дані про його особу, який раніше несудимий, працює, не одружений, не перебуває на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра, а також конкретні обставини скоєних ним кримінальних правопорушень. Зокрема суд врахував кількість вилученої у ОСОБА_6 наркотичної речовини та наявність у нього спеціальних пристроїв для її зрощування, а також його характеристику за місцем проживання, відповідно до якої останній характеризується посередньо. Щире каяття судом визнано обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_6 , а обставин, що обтяжують покарання, встановлено не було. Дані про те, що ОСОБА_6 активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, і це було б визнано органом досудового розслідування обставиною, що пом`якшує покарання, в обвинувальному акті відсутні та відповідно судом встановлені не були, а тому доводи касаційної скарги захисника в цій частині є безпідставними.

Врахувавши зазначені обставини у їх сукупності, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України дійшов до висновку про те, що ОСОБА_6 необхідно призначити за ст. 309 ч. 1, ст. 310 ч. 1 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 2 і 1 рік відповідно і на підставі ст. 70 ч. 1 КК України остаточно призначив йому покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, не встановивши підстав для призначення йому покарання у виді штрафу із застосуванням положень ст. 69 ч. 1 КК України у розмірі нижчому від найнижчої межі відповідних санкцій.

Доводи касаційної скарги захисника щодо порушень вимог закону судом першої інстанції, передбачених ст. 108 ч. 1, ст. 337 ч. 1, ст. 382 ч. 2, ст. 373 ч. 3 КПК України, є безпідставними з огляду на таке.

З матеріалів вказаного кримінального провадження вбачається, щодо ОСОБА_6 , будучи підозрюваним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 309 ч. 1, 310 ч. 1 КК України, тобто кримінальних проступках, не оспорював встановлені під час дізнання обставини і був згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні, у зв`язку із чим прокурор направив обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні відповідно до ст. 302 ч. 1 КПК України, а суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 337 ч. 1, ст. 381 ч. 2 КПК України здійснив розгляд обвинувального акта щодо ОСОБА_6 за ст. 309 ч. 1, ст. 310 ч. 1 КК України без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження в порядку спрощеного провадження і постановив щодо ОСОБА_6 обвинувальний вирок. При цьому відповідно до ст. 107 ч. 4 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалось і журнал судового засідання не складався.

Вирок суду першої інстанції в цій частині відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України.

Відповідно до положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи. При скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.

Суд апеляційної інстанції, переглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 в межах доводів апеляційної скарги його захисника - адвоката ОСОБА_7 та дійшов висновку про її часткову обґрунтованість щодо наявності підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Апеляційний суд, погоджуючись із доводами апеляційної скарги захисника в цій частині, зазначив, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні проступки, у цьому щиро розкаявся, що відповідно до ст. 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує його покарання, раніше не судимий, працевлаштований, на спеціальних обліках не перебуває і обставини, що обтяжують його покарання також відсутні. Врахувавши вказані обставини в сукупності з іншими, апеляційний суд зробив висновок про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без його ізоляції від суспільства, застосував до нього положення ст. 75 КК України і звільнив від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 ч. 1 пп. 1, 2 КК України. Дані про стан здоров`я ОСОБА_6 , добровільне проходження ним лікування від наркотичної залежності, наявність у нього непрацездатних батьків, його волонтерська діяльність, на що є посилання у касаційній скарзі захисника, також були долучені та враховані апеляційним судом і в сукупності з іншими обставинами не дали цьому суду підстав для призначення ОСОБА_6 покарання у виді штрафу із застосуванням ст. 69 ч. 1 КК України за апеляційною скаргою захисника, погодившись із вироком суду першої інстанції в цій частині.

Отже, доводи касаційної скарги прокурора про допущене апеляційним судом неправильне застосування до ОСОБА_6 закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, а також доводи касаційної скарги захисника щодо суворості призначеного йому покарання, є безпідставними, вони не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду справи та не відповідають матеріалам кримінального провадження і вимогам закону.

Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 370, 419 КПК України.

За таких обставин, суд вважає, що суди нижчих інстанцій дотрималися вимог ст. 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, також не виявлено.

Враховуючи зазначене, підстав для задоволення касаційних скарг, зміни вироку та ухвали в частині призначеного ОСОБА_6 покарання або скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. 436, 438 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25 серпня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_8 та захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3