Справа № 472/834/24
Провадження №1-кп/472/103/24
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 листопада 2024 року с-ще Веселинове
Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
законного представника
потерпілої ОСОБА_6 ,
представник потерпілої ОСОБА_7 ,
18 листопада 2024 року до суду від прокурора ОСОБА_3 надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій (зґвалтування), вчинені щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди. 29.05.2024 ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України. 30.05.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України. Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 07 жовтня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" строком на 60 днів до 05.12.2024 року.
Таким чином, в діях ОСОБА_4 вбачається склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, та відносно нього, з урахуванням його особистості та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, доцільно продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Метою продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є: запобігання спробам з боку обвинуваченого ОСОБА_4 переховуватись від суду, так як останній обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, санкція статті якої передбачає позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років. Враховуючи тяжкість покарання за інкримінований злочин, ОСОБА_4 може переховуватись від суду, у тому числі на непідконтрольній території Україні або виїхати за кордон.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 постійного джерела доходу не має, існував за рахунок соціальної допомоги для внутрішньо-переміщених осіб, на утриманні неповнолітніх дітей та інших утриманців також не має, міцні соціальні зв`язки з особами, що заслуговують на особливу довіру відсутні.
Також, метою продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам з боку ОСОБА_4 незаконно впливати на потерпілу та свідків, адже місцем мешкання ОСОБА_4 є межі населеного пункту, де проживають свідки, тобто, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому злочину, шляхом залякування, погроз та іншими спробами ОСОБА_4 може незаконно впливати на них, показання яких мають важливе значення у вказаному кримінальному провадженні. Крім того, ОСОБА_4 в повній мірі, шляхом вмовлянь або залякувань, може впливати на свідка ОСОБА_8 , яка є його матір`ю, та на потерпілу ОСОБА_9 , яка є його сестрою, адже останньому відомо, де на даний час перебуває потерпіла.
Крім того, запобігання спробам з боку ОСОБА_4 вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що говорить про те, що він схильних до скоєння злочинів. На даний час заявлені ризики не зменшились, не змінилися та не втратили своєї актуальності.
Зазначені ризики на даний час є реальними та вагомими та дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення обвинуваченим зазначених дій.
Оцінюючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, вважає, що для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не є доцільним, оскільки це може призвести до переховування ОСОБА_4 від суду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення. Застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю у нього міцних соціальних зв`язків з особами, що заслуговують довіру та можуть поручитись за виконання останнім покладених на нього обов`язків і зобов`язуються, за необхідності, доставити його до суду. Застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ніяким чином не перешкоджає останньому вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від суду, і здійснювати незаконний вплив на потерпілу та свідків.
Вказані обставини дають достатньо підстав вважати, що обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого щодо виконання ним свої процесуальних обов`язків та не дасть можливості запобігти вищезазначеним ризикам, а тому перебуваючи на свободі, навіть під домашнім арештом, обвинувачений буде мати можливість переховуватися від суду. На даний час вказані ризики не відпали та продовжують існувати, тому підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 на інший більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою не встановлено. Просить суд задовольнити клопотання щодо продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без можливості внесення застави.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів підтримала в повному обсязі з підстав, що зазначені в клопотанні.
Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 вважають, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню, оскільки ризики на час розгляду кримінального провадження під час судового провадження вже значно зменшилися та втратили свою актуальність. Зокрема, свідки обвинувачення вже були допитані в судовому засіданні, а місце перебування потерпілої обвинуваченому наразі не відомо, оскільки остання перебуває під захистом держави і утримується в одній із держаних установ. Просять суд обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою проживання рідної тітки обвинуваченого ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 .
Законний представник потерпілої ОСОБА_6 , представник потерпілої ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримали клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
При вирішення питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує, що прокурором доведено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створить загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти, вказане відображено в рішеннях ЄСПЛ «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи чи продовжуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»),
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З огляду на вказане, суд переконаний, що прокурором доведено ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - переховуватися від суду, та ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто незаконно впливати на потерпілу. Разом з тим, ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що говорить про те, що він є схильних до скоєння злочинів, на переконання суду прокурором в судовому засіданні не доведений.
За обставин, зазначених вище, враховуючи, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 закінчується 05 грудня 2024 року, а ризики передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не змінилися та продовжують існувати, то суд дійшов висновку про те, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК України.
Пунктом 1 частиною 4 статті 183 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 131, 176-177, 182, 194, 196, 197, 199, 205, 369-372 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор", за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 60 (шістдесят) діб до 17 січня 2025 року (включно).
В клопотанні захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - відмовити.
Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.
На ухвалу суду в частині продовження дії запобіжного заходу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особою яка тримається під вартою з моменту вручення копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.
Копію ухвали негайно вручити учасникам кримінального провадження.
Суддя Веселинівського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1