Номер провадження: 11-кп/813/1658/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Саратського райсуду Одеської обл. від 09.04.2024 у к/п №0001318 від 07.11.2023 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Келераші, респ. Молдова, громадянина респ. Молдова, із повною освітою, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 75, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання із іспитовим строком тривалістю 1 рік із покладенням наступних обов`язків:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосований до ОСОБА_7 обмежувальний захід та покладені на нього обов`язки пройти пробаційну програму «Подолання домашнього насильства».

Контроль за поведінкою ОСОБА_7 у частині застосованого обмежувального заходу відповідно до ч. 4 ст. 91-1 КК України, покладено на Білгород-Дністровський районний сектор №2 філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше притягалась до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, 29.10.2023 приблизно о 18 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно та з мотивів неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї, на ґрунті неприязних відносин, вчинив щодо своєї колишньої співмешканки ОСОБА_10 , дії психічного насильства, що виразились в словесних образах нецензурною лайкою на адресу останньої, тим самим завдав шкоду психічному здоров`ю потерпілої.

Систематичні протиправні дії ОСОБА_7 були психотравмуючими для потерпілої ОСОБА_10 погіршили стан її життя, призвели до змін в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості, виникли внаслідок вчинення відносно неї систематичного домашнього насильства, яке мало місце упродовж 2022-2023 років, завадили психологічні страждання та погіршили стан життя потерпілої.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність з огляду на наступні обставини:

- суд 1-ої інстанції, врахувавши вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 умисного, систематичного психологічного насильства, яке призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_10 прийшов до висновку про можливість призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Водночас, суд мотивував своє рішення нечинною на час ухвалення рішення редакцією ст. 91 КК України, в той час як 11.08.2023 набрали чинності зміни до ст. 91-1 КК України, якими виключено такий вид обмежувального заходу як направлення особи, яка вчинила домашнє насильство для проходження пробаційної програми;

- суд безпідставно не застосував передбачені ч. 3 ст. 76 КК України додаткові обов`язки та п. 5 ч.1 ст. 91 КК України обмежувальні заходи до обвинуваченого, які б дозволили захистити права та інтереси потерпілої особи, яка зазначала психологічного насильства та дозволили б запобігти вчиненню нових насильницьких злочинів;

За таких обставин, прокурор ОСОБА_9 просить вирок суду від 09.04.2024 скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75, п.п. 1, 2 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання із іспитовим строком тривалістю 1 рік із покладенням відповідних обов`язків.

Застосувати до ОСОБА_7 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників у порядку, передбаченому п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України на строк 3 місяці.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 та просив її задовольнити, водночас обвинувачений та його захисник не заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Враховуючи те, що висновки суду 1-ої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій за ст. 126-1 КК України ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Водночас, апеляційний суд вважає, що посилання прокурора ОСОБА_9 на допущення судом 1-ої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосування, заслуговують на увагу з огляду на наступні обставини.

Приписами ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку суд 1-ої інстанції при призначенні покарання врахував тяжкість інкримінованого злочину, відомості про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої ризик повторного вчинення кримінального правопорушення є середнім, ризик обвинуваченого для суспільства також оцінюється як середній.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції визнав щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом встановлено не було.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду 1-ої інстанції щодо можливості застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання.

Водночас, приписами ч. 2 ст. 76 КК України визначено, що на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені ст. 91-1 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до резолютивної частини оскаржуваного вироку на підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України до ОСОБА_7 був застосований обмежувальний захід та на нього були покладені обов`язки пройти пробаційну програму «Подолання домашнього насильства».

В той же час, станом на дату постановлення оскарженого вироку редакція п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України була викладена наступним чином «В інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників».

При цьому, відповідно до приписів ч. 3 ст. 91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Програма для кривдників являє собою комплекс заходів за результатами оцінки ризиків, спрямованих на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до власних вчинків та їхніх наслідків, до виконання батьківських обов`язків, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків.

Метою такої програми є зміна насильницької поведінки кривдника, формування соціально прийнятних норм і гуманістичних цінностей.

На переконання апеляційного суду та досягнення мети програми для кривдників та для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 необхідним та достатнім є строк такої програми тривалістю 3 місяці.

У цьому контексті апеляційний суд вважає за доцільне покласти на обвинуваченого обов`язок, передбачений п.4) ч.1 ст. 76 КК України - виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Водночас, апеляційний суд зауважує про відсутність необхідності зазначати про те, що ОСОБА_7 слід вважати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, оскільки висновки суду в цій частині ніким не оскаржуються.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із вимогами п. 2) ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Приписами п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку суду 1-ої інстанції, в частині призначеного покарання з мотивів, викладених апеляційних судом вище.

Керуючисьст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Саратськогор районного суду Одеської обл. від 09.04.2024,яким ОСОБА_7 визнаний винуватиму вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України скасувати, в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий виророк, яким призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75, п.п. 1, 2 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання із іспитовим строком тривалістю 1 рік, із покладенням наступних обов`язків:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Застосувати до ОСОБА_7 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників у порядку, передбаченому п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України на строк 3 (три) місяці.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3