УХВАЛА

10.09.2024 Справа №607/15446/24 Провадження №1-кп/607/1756/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

та захисника адвоката ОСОБА_5

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9

представника потерпілих адвоката ОСОБА_10

провівши у приміщенні суду в м. Тернополі під час судового розгляду у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000079 від 12 травня 2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження із матеріалами за № 0000079 від 12 травня 2022 року відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб, оскільки строк застосування вказаного запобіжного заходу завершується 20 вересня 2024 року. В обґрунтування зазначеного клопотання вказує, що метою продовження строку застосування запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_4 є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду з метою уникнення покарання; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Ризиком того, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що він не має постійного джерела доходу, відсутні міцні соціальні зв`язки та офіційно не працевлаштований. Ризиком того що ОСОБА_4 може навмисно переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду є те, що він обвинувачується у вчинення кримінальних правопорушень, за які у випадку доведення його винуватості передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, таким чином з метою уникнення відповідальності за вчинені злочини обвинувачений може навмисно переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду. Ризиком того, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на ще недопитаних у судовому засіданні потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, є те, що обвинуваченому відомі місця проживання потерпілих та свідків, так як інформація про них міститься в матеріалах кримінального провадження, з якими обвинувачений ознайомлений, та усвідомлюючи міру покарання за вчинені ним діяння, може навмисно схиляти потерпілих та свідків до зміни наданих раніше показань, чи до відмови давати показання, що негативно вплине на судовий розгляд кримінального провадження.

Крім того, неможливість запобігання ризикам, застосуванням більш м`яких запобіжних заходів обґрунтовується наступним: застосування особистого зобов?язання та особистої поруки щодо ОСОБА_4 не є можливим, оскільки перебуваючи на волі, останній може незаконно впливати на ще недопитаних в судовому засіданні потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, ухилятися від явки до органів досудового розслідування та суду, а також може вчиняти нові злочини та не дотримуватиметься виконання покладених на нього обов?язків, передбачених КПК України; застосування домашнього арешту щодо ОСОБА_4 не є можливим, оскільки, усвідомлюючи міру покарання за вчинені ним діяння, може ухилятися від органу досудового розслідування та суду.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , закінчується, однак завершити судовий розгляд до вказаної дати не вдається можливим, оскільки кримінальне провадження перебуває лише на початковій стадії судового розгляду.

Потерпілі та представник потерпілих адвокат ОСОБА_10 підтримують клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора про продовження відносно його підзахисного строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, натомість просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт посилаючись на зменшення ризиків.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши клопотання прокурора, який вважає за необхідне продовжити строк застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи думку інших учасників підготовчого судового засідання, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 до 60 діб з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Так, ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 червня 2024 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 28 липня 2024 року, строк якого в подальшому було продовжено до 20 вересня 2024 року ухвалою суду Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 липня 2024 року.

При вирішенні клопотання щодо продовження обвинуваченому заходу забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Статтею 5 Рекомендації Комітету Європи від 27.06.1980 р. «Про взяття під варту до суду» зауважується на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Відповідно до п. п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі Смирнов проти Росії, наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, суд не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, оскільки будь-яких нових даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні на даній стадії процесу не встановлено.

Суд вважає, що раніше застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

В свою чергу слід зазначити, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 (частина 1 статті 184КПК).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК покладає на прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

При цьому суд враховує те, що прокурором та матеріалами кримінального провадження доведено наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України, одне з яких у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином та за який у разі доведеності його вини передбачено покарання на строк до восьми років позбавлення волі, а також продовжують існувати ризики, що були враховані при обранні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 та продовженні його строку, зокрема останній зважаючи на санкцію статей обвинувачення може переховуватися від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, зможе вчинити інше кримінальне правопорушення, зважаючи на те, що останній не має постійного джерела доходу, офіційно не працевлаштований та у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, а також зможе негативно вплинути на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні шляхом тиску на вказаних осіб, схиляючи їх до зміни наданих показів на досудовому слідстві, або ж відмови від дачі показів в судовому засіданні.

Відтак, суд вважає, що тимчасова ізоляція обвинуваченого ОСОБА_4 від суспільства є цілком виправданою мірою, насамперед превентивною, оскільки, окрім захисту прав і інтересів обвинувачених, суд повинен приймати до уваги захист інтересів суспільства в цілому і запобігти можливій злочинній діяльності особи, якій пред`явлено підозру та висунуто обвинувачення у вчиненні злочинів проти власності, а тому дійшов висновку про необхідність продовжити відносно останнього винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить їхню належну процесуальну поведінку, а також не зможе запобігти встановленим у судовому засіданні ризикам, передбаченим частиною першою статті 177 КПК України.

Таким чином враховуючи вимоги ст. 178 КПК України та з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також зважаючи на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , суд вважає виправданим подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, а саме цілодобовий домашній арешт, слід відмовити, а клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 строком до 60 діб.

На підставі викладеного та керуючись главою 18 КПК України, ст.ст. 291, 314, 331, ч.ч.1, 2 ст. 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін, продовживши строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 08 листопада 2024 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_4 , його захиснику та прокурору, а також направити уповноваженій службовій особі в місця ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення лише у частині продовження строку дії запобіжного заходу.

Головуючий суддя ОСОБА_1