Справа № 639/6026/24
Провадження № 1-в/639/547/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженої ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання засудженої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку суду у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024,

в с т а н о в и в:

Засуджена ОСОБА_4 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про приведення вироку Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2021, який винесено стосовно неї, у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 (далі за текстом Закон № 3886-ІХ).

У судовому засіданні засуджена ОСОБА_4 підтримала вимоги клопотання та просила вказане клопотання задовольнити.

Під час судового засідання прокурор не заперечував проти задоволення клопотання щодо звільнення засудженого від покарання за ті кримінальні правопорушення, які після набрання чинності Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 вже не є кримінально караними діяннями.

Представник ДУ «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, на адресу суду надала клопотання про розгляд справи за відсутності представника, що відповідно до приписів абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Вислухавши думку засудженої та прокурора, перевіривши доводи клопотання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 зроблено висновок, що Закон України № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 ОСОБА_4 засуджена за вчинення злочинів:

-за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

-за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_4 призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України до покарання, призначеного за вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2021, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.07.2015 у виді 1 (одного) місяця позбавлення волі та визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Вирок Московського районного суду м. Харкові від 23.09.2021 набрав законної сили 24.10.2022.

Цим вироком ОСОБА_4 була засуджена за вчинення кримінальних правопорушень, а саме: 1) 20.08.2016 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, внаслідок якого завдано матеріальної шкоди на суму 4 022 грн.; 2) 30.12.2016 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, внаслідок якого завдано матеріальної шкоди на суму 446,46 грн.; 3) 20.04.2017 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, внаслідок якого завдано матеріальної шкоди на суму 832,50 грн.; 4) 10.08.2017 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, внаслідок якого завдано матеріальної шкоди на суму 402,27 грн.; 5) 26.11.2017 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, внаслідок якого завдано матеріальної шкоди на суму 402,27 грн.

Станом на 01 січня 2016 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1 378 грн.

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1 600 грн.

З огляду на приписи ч. 2 ст. 74 КК України, суд вважає можливим звільнити засуджену ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, оскільки по епізодам від 30.12.2016, від 20.04.2017 та від 26.11.2017, які охоплюються єдиною кваліфікацією за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, розмір матеріальної шкоди на дату вчинення крадіжок не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (у 2016 року 1 378 грн. та у 2017 році 1 600 грн. відповідно).

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність частини діянь, за вчинення яких засуджено ОСОБА_4 , усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_4 необхідно звільнити від призначеного покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

В цій частині клопотання засудженого ОСОБА_4 є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Разом із цим суд зазначає, що за злочином, передбаченим ч. 2 ст. 185 КК України, за вчинення якого засуджена ОСОБА_4 розмір матеріальної шкоди складає 4 022 грн., що станом на день вчинення крадіжки складає суму більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (більше 1 378 грн.).

За вказане кримінальне правопорушення ОСОБА_4 не може бути звільнена суд від призначеного покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 за ч. 2 ст. 185 КК України, яке залишається кримінально-караним діянням, оскільки на день вчинення крадіжки розмір спричиненої матеріальної шкоди перевищує два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян (більше 1 378 грн.).

Крім цього вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 засудженій ОСОБА_4 по епізодам крадіжок від 20.08.2016 та від 10.08.2017, які охоплюються однією кваліфікацією, було призначено одне покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, що унеможливлює застосування положень Закону № 3886-IX від 18.07.2024 до покарання за окремими епізодами злочинів (зокрема по епізоду від 10.08.2017).

За таких обставин, клопотання засудженого ОСОБА_4 в цій частині задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, за вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 ОСОБА_4 вважається засудженою за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України (за сукупністю вироку Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 та вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.07.2015) до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 від 16.09.2024 задовольнити частково.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засуджену ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 такою, що засуджена вироком Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України вважати ОСОБА_4 засудженою за сукупністю вироку Московського районного суду м. Харкова від 23.09.2021 та вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.07.2015 до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

У задоволенні інших вимог за клопотанням засудженої ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а засудженою протягом того ж строку з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 18 жовтня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1