Справа № 711/2469/24
Номер провадження 1-кп/711/347/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2024 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

законного представника

малолітньої потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

представника потерпілих

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000580 від 13.02.2024, стосовно:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Краматорська Донецької області, громадянина України, українця, з вищою освітою, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 у військовому званні «молодший сержант», одруженого, який на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей чи інших осіб не має, депутатом не являється, є учасником бойових дій, не є особою з інвалідністю, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_11 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів 1 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів 3 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів роти ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог підпункту «б» пункту 2.3, пункту 16.11 та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, 13 лютого 2024 року близько 14 години 15 хвилин, керуючи автомобілем Mercedes Benz C200, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухаючись в місті Черкаси по проїзній частині вулиці Кобзарська зі сторони вулиці Надпільна в напрямку до вулиці Гоголя, будучи заздалегідь проінформованим про наближення до нерегульованого перехрестя з проїзною частиною вулиці Благовісна, перед яким встановлений дорожній знак 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 по вулиці Кобзарська, грубо порушуючи вказані правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, продовжив рух через перехрестя з проїзною частиною вулиці Благовісна та допустив зіткнення з автомобілем Renault Sandero, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався по головній дорозі вулиці Благовісна зі сторони вулиці Добровольського в напрямку до вулиці Чехова. Після зіткнення некерований автомобіль Renault Sandero, реєстраційний номер НОМЕР_3 , змінив напрямок руху праворуч та виїхав за межі правого краю проїзної частини вулиці Благовісна, де здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які рухались по тротуару за межами лівого краю проїзної частини вулиці Кобзарська зі сторони вулиці Благовісна в напрямку до вулиці Гоголя. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий - водій автомобіля Renault Sandero, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді травми грудної клітки з переломом 6-го ребра зліва, що відповідно до висновку судово медичної експертизи комунальної установи «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 02-01/160 від 27.02.2024 відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому передньої стінки лівої верхньощелепної пазухи з крововиливом в порожнину пазухи, що відповідно до висновку судово медичної експертизи комунальної установи «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 02-01/206 від 13.03.2024 відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Пішохід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків, що відповідно до висновку судово медичної експертизи комунальної установи «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 02-01/205 від 13.03.2024 відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя. Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля Mercedes Benz C200, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 , а саме: вимог дорожнього знаку 2.1 та п. 16.11 Правил дорожнього руху України, відповідно до висновку експерта № 158/24-23 від 15.03.2024, знаходиться у причинному зв`язку із розвитком механізму дорожньо-транспортної пригоди.

Вказаними діями ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог підпункту «б» пункту 2.3., пункту 16.11 Правил дорожнього руху та дорожного знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 , свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і він їх у повному обсязі підтверджує. Пояснив, що 13 лютого 2024 року близько 14 години 15 хвилин, керуючи автомобілем Mercedes Benz C200, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався в місті Черкаси по проїзній частині вулиці Кобзарська зі сторони вулиці Надпільна в напрямку до вулиці Гоголя, наближаючись до нерегульованого перехрестя з проїзною частиною вулиці Благовісна, він, проявивши неуважність, продовжив рух через перехрестя з проїзною частиною вулиці Благовісна та зіткнувся з автомобілем ОСОБА_12 , під керуванням потерпілого ОСОБА_5 , який рухався по головній дорозі вулиці Благовісна. Після зіткнення автомобіль потерпілого ОСОБА_5 змінив напрямок руху та здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , які рухались по тротуару.

Він відшкодував потерпілим моральну шкоду, а матеріальна шкода буде відшкодована по страховці, так як він військовослужбовець. Дуже хвилюється через те, що потерпілі отримали тілесні ушкодження та вибачається за свою неуважність. Також просив врахувати, що під час досудового розслідування він визнавав свою провину, зробивши для себе належні висновки, засуджує свою поведінку. Просив суворо його не карати, не призначати покарання пов`язане з позбавленням волі та не застосовувати додаткове покарання, пов`язане з позбавленням права керувати транспортними засобами, так як він є військовослужбовцем, що передбачає необхідність керування транспортним засобом для виконання наказів командування.

Потерпілий ОСОБА_5 , в судовому засіданні, пояснив, що моральна шкода йому відшкодована, по відшкодуванню матеріальної шкоди він буде звертатися пізніше. Просив призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, але без позбавлення волі.

Потерпіла ОСОБА_6 , в судовому засіданні, пояснила, що моральна шкода їй відшкодована, по відшкодуванню матеріальної шкоди вона буде звертатися пізніше. Просила призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, але без позбавлення волі.

Законний представник малолітньої потерпілої ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що моральна шкода відшкодована, по відшкодуванню матеріальної шкоди в інтересах малолітньої потерпілої, він буде звертатися пізніше. Просив призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, але без позбавлення волі.

Представник потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_9 також пояснив, що моральна шкода відшкодована, по відшкодуванню матеріальної шкоди в інтересах потерпілих, він буде звертатися пізніше. Просив призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, але без позбавлення волі.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчинених діянь, будь-які заперечення відсутні.

Вина обвинуваченого підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, покази якого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми діями ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог підпункту «б» пункту 2.3., пункту 16.11 Правил дорожнього руху та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілим тяжке тілесне ушкодження.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке відповідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, даних про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності суду не надано, має постійне місце проживання, реєстрації, є військовослужбовцем, одружений, не є особою з інвалідністю, на обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, характеризується позитивно згідно службової характеристики, вину визнав, щиро розкаявся, висловивши щирий жаль з приводу свого вчинку та осудив свою поведінку та активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував потерпілим завдані моральні збитки в загальній сумі 215 000 гривень.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування потерпілим завданого морального збитку.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Також суд враховує, що активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, неодноразово висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінював свої дії та готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини. Також у судовому засіданні обвинувачений зазначив, що він співпрацював з органами досудового розслідування, що не спростовано стороною обвинувачення.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Маліге проти Франції" від 23 вересня 1998 року право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності". Вирішуючи питання щодо призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи, закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керування транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18. В постанові Третьої судової палати ККС ВС від 15.01.2020 у справі 161/537/18, провадження № 51-4055км19, Верховний суд вказав, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. Також колегія суддів зазначила, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_11 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує суспільну небезпечність вчиненого злочину, направленого проти безпеки дорожнього руху, а також наслідки у виді спричинення потерпілим тяжких тілесних ушкоджень. Так, ОСОБА_11 своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог підпункту «б» пункту 2.3., пункту 16.11 Правил дорожнього руху та дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, завдав потерпілим тяжкі тілесні ушкодження. Суд звертає увагу на позицію потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , законного представника ОСОБА_8 та представника потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , які в судовому засіданні не наполягали на суворій мірі покарання та призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, претензій до обвинуваченого морального характеру не мали, оскільки моральні збитки повністю ним відшкодовані. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_11 військовослужбовець, який в умовах воєнного стану має необхідність керування транспортним засобом для виконання наказів командування.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи, для забезпечення можливості обвинуваченому працювати, а в даному випадку проходити військову службу, а також необхідності отримання заробітної плати для погашення зобов`язань, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, думку потерпілих, законного представника потерпілого та представника потерпілого, які не наполягали на суворому покаранні обвинуваченого, суд приходить до висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст.286 КК України без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Підстав для застосування ст. 69 КК України чи приписів ст. 69-1 КК України, до обвинуваченого, суд не вбачає, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Виходячи з принципу гуманізму, суд вважає, що при зазначених вище обставинах призначення ОСОБА_11 навіть мінімального покарання у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної норми було б явно несправедливим.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Загальною підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням є результат об`єктивної можливості досягнення мети покарання без його реального виконання. Наявність цієї підстави підтверджується сукупністю обставин кримінального провадження, що передусім характеризують вчинене кримінальне правопорушення і особу винного.

Враховуючи думку сторони обвинувачення щодо можливого звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, думку потерпілих, законного представника потерпілого та представника потерпілих, які погодились з думкою прокурора, з урахуванням мети покарання, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, наслідки вчиненого, особу винного, його відношення до скоєного та інші обставини зазначені вище, суд дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які будуть сприяти їх виправленню, та на думку суду саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

В рамках даного кримінального провадження стосовно обвинуваченого запобіжний захід не обирався. Враховуючи те, що під час судового розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу від учасників судового провадження на розгляд суду не надходили, а тому підстав відповідно до положень ст. 177, 178 КПК України для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

Цивільні позови у встановленому законом порядку в даному кримінальному провадженні потерпілими, законним представником потерпілого та представником потерпілих не заявлялись, що не позбавляє права останніх відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України звернутися до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України. Долю процесуальних витрат, суд вирішує на підставі ст.ст.118-124 КПК України, які підлягають стягненню з обвинуваченого у дохід держави, оскільки витрачені на доведення його вини. Витрати на проведення судової експертизи № СТ/054Е-24 від 15.03.2024, які складають 4922 гривень 32 копійки в ході проведення досудового розслідування, добровільно сплаченні обвинуваченим у повному обсязі. Витрати на проведення судової експертизи № 158/24-23 від 15.03.2024 в розмірі 7572 гривень 80 копійок, підлягають стягненню з обвинуваченого у дохід держави.

Керуючись ст. 7, 100, 118-124, 368-371, 373, 376, 392, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбуття призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_11 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Згідно до ч.4 ст.76 КК України нагляд за відбуванням покарання ОСОБА_11 покласти на командира військової частини, а в разі звільнення із військової служби на відповідний орган пробації.

В силу положень ч. 1 ст. 165 КВК України іспитовий строк покладений на ОСОБА_11 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 04 вересня 2024 року.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази по справі: - автомобіль марки Mercedes Benz C200, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_11 , залишити у ОСОБА_11 ; - автомобіль марки Renault Sandero, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , залишити у ОСОБА_5 ; - два електронних носії інформації лазерних DVD-R дисків, які зберігаються у матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах провадження протягом всього часу їх зберігання.

Стягнути з ОСОБА_11 в користь держави процесуальні витрати на залучення експерта за проведення судової експертизи: № 158/24-23 від 15.03.2024 в розмірі 7572 гривень 80 копійок.

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1