Справа № 206/6189/24
Провадження № 1-кп/206/392/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2024 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючий, суддя ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши в спрощеному порядку кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.10.2024 за №0000003 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, офіційно непрацевлаштованого, одруженого 17.06.2022 з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючого на утриманні неповнолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська №2-1051/07 від 21 червня 2007 року, ОСОБА_3 зобов`язано виплачувати аліменти на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.05.2007 та до повноліття дитини. Вказане рішення суду набрало чинності 02.07.2007, виконавче провадження відкрито 07.08.2009.

Незважаючи на вказане, ОСОБА_3 , достовірно знаючи про встановлений судом обов`язок сплачувати аліменти, маючи умисел на злісне ухилення від сплати встановлених судовим рішенням коштів на утримання дитини (аліментів), ігноруючи дане рішення та ухиляючись від його виконання, будучи фізично здоровим, при цьому упродовж тривалого часу не вживаючи офіційних заходів щодо працевлаштування, умисно, протиправно порушуючи обов`язки батька передбачені ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України, всупереч вимогам ст.ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 21.11.1989, відповідно до положень яких, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, не сплачував встановлені судом кошти (аліменти) на утримання дитини.

Так, відповідно до вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31.07.2023 у справі №206/3395/23, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 80 (вісімдесят) годин. Вирок суду набрав чинності 31.08.2023.

Однак, ОСОБА_3 , всупереч вищевказаному рішенню, умисно, систематично, протягом тривалого часу, а саме починаючи з 01.08.2023 по 01.01.2024 та з 01.05.2024 по 29.09.2024, тобто до досягнення повноліття доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , злісно продовжував ухилятись від сплати аліментів, при цьому не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, не маючи інвалідності, заходів щодо офіційного працевлаштування не вживав, однак отримував певний дохід від тимчасових заробітків, які жодним чином не легалізував, на обліку в філіях Дніпропетровського обласного центру зайнятості не перебував та не перебуває, ніякої участі у житті та виховуванні дитини взагалі не приймав.

У зв`язку з вказаним, дії ОСОБА_3 призвели до виникнення заборгованості із сплати коштів на утримання дитини за період часу з 01.08.2023 по 01.01.2024 та з 01.05.2024 по 29.09.2024, тобто до досягнення повноліття доньки, які згідно довідки розрахунку Самарського ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції становить 47676 гривень 50 копійок, що сукупно складають суму виплат більш ніж за три місяці відповідних платежів. Загальна сума заборгованості розрахована починаючи з початку дати виконання рішення суду складає 316320 гривень 38 копійок (том 3 а.п. 2-6).

До обвинувального акту, який надісланий до суду разом із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, додані:

- письмова заява підозрюваного ОСОБА_3 , складена в присутності його захисника ОСОБА_7 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, зазначеними вище, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;

- письмова заява потерпілої ОСОБА_5 , щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;

- протоколи роз`яснення прав ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на можливість розгляду в спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні;

- розписки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про отримання копій обвинувального акта, реєстру матеріалів досудового розслідування та копії матеріалів кримінального провадження.

За результатами дослідження змісту відповідних заяв та матеріалів дізнання, у суду не виникло сумнівів в тому, що зазначені заяви як обвинуваченого, так і потерпілого, є усвідомленими, відповідають їх внутрішній волі, а їх процесуальна позиція сформувалася без будь-якого стороннього неправомірного впливу на них.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, і не може автоматично вважатись порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, у відповідності до частини 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексус удове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Встановлені в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження і суд не вбачає підстав ставити їх під сумнів та визнає їх доведеними, оскільки вони повністю узгоджуються з наданими суду матеріалами дізнання.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд вважає, що всі докази є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності та їх взаємозв`язку достатніми для прийняття рішення про визнання обвинуваченого ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, а саме: злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене цією статтею.

Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

В той же час, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.09 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченого: одруженого 17 червня 2022 з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 2 а.п. 4), маючого на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 2 а.п. 3), раніше судимий Самарським районним судом м. Дніпропетровська 31.07.2023 року за ч. 1 ст. 164 КК України (том 2 а.п. 10), перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 з 15.04.2016 року, проходив службу під час мобілізації з 03.04.2014 року по 12.04.2016 року (том 2 а.п. 12), в КП «ДБКЛПД» ДОР» знаходився на лікуванні з 25.04.2018 по 07.06.2018 в реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не значиться (том 2 а.п. 6, 9), за місцем мешкання характеризується задовільно, скарг від сусідів не надходило (том 2 а.п. 14).

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України не встановлено.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального не встановлено.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає за можливе у даному випадку призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 164 КК України у виді пробаційного нагляду на строк два роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, не обирався.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374-376, 381, 382, 394-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обовязки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом 30 днів з дня його отримання. У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1