ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1025/23 Номер провадження 11-кп/814/1902/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000064 за апеляційною скаргою прокурора Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 04 липня 2024 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, Полтавської області, громадянина України, з середньою спеціальною освіти, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

08.07.2024 Полтавським апеляційним судом за ч.4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 3 роки позбавлення волі,

засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою: «Подолання агресивної поведінки»;

- прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у сумі 40000 грн., та матеріальну шкоду в сумі 52920 грн.

Вирішено питання речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

04.03.2023 приблизно о 01 год. 30 хв., ОСОБА_8 біля 3-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 , в ході спілкування, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час конфлікту, ОСОБА_8 діючи з прямим умислом, з метою помсти, наніс один удар рукою, стиснутою в кулак, ОСОБА_10 в область правого ока, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синця навколо правого ока, перелому передньої, задньої стінки правої гайморової пазухи, подвійного перелому скроневого відростку правої скулової кістки із зміщенням, які утворилися від дії тупого предмету та відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що викликали довготривалий розлад здоров`я.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 засудити за ч.1 ст. 122 КК України на 2 роки позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання, призначеного вироком Полтавського апеляційного суду від 08.07.2024, визначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд під час призначення покарання не взяв до уваги вирок Комсомольського міського суду від 23 квітня 2024 року, яким ОСОБА_8 був засуджений за ч.4 ст. 186 КК України на 1 рік позбавлення волі та помилково зазначив, що цей вирок не набрав законної сили. Поза увагою суду залишилася норма ч.4 ст. 70 КК України, якою передбачено, що суд повинен враховувати попередній вирок з моменту постановлення, а не набрання законної сили.

Крім цього 08.07.2024 Полтавським апеляційний судом вирок Комсомольського міського суду від 23 квітня 2024 року скасовано та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_8 призначено покарання за ч.4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі. Тому обвинуваченому має бути визначено покарання з урахуванням вказаного вироку.

Вважає, що суд у своєму рішенні не зазначив, яким чином встановлені обставини свідчать про можливість обвинуваченого виправитися без ізоляції від суспільства, неповно врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, те, що завдані збитки ним не відшкодовані, а тому безпідставно звільнив ОСОБА_8 від відбування кримінального правопорушення на підставі ст. 75 КК України.

Також прокурор звернув увагу, що суд покладаючи обов`язки на ОСОБА_8 вказав обов`язки, які не передбачені ст. 76 КК України, а здійснення контролю поклав на прокурор та суд, у той час як контроль за виконанням вироку має здійснювати орган пробації.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, за який його засуджено, за обставин, встановлених судом першої інстанції, є правильним, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, на підставі ч.1 ст.413 цього Кодексу, є, зокрема, застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Призначене обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 122 КК України відповідає вимогам ст.65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст. 12 КК України; особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання: щире каяття, часткове відшкодування шкоди, завданої злочином, відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку потерпілого.

Отже, судом першої інстанції враховані всі обставини, встановлені під час судового провадження та дійшов правильного висновку щодо призначеного обвинуваченому покарання.

Будь-яких обґрунтованих доводів для призначення обвинуваченому більш суворого покарання, як просить прокурор, в апеляційній скарзі не зазначено та колегією суддів не встановлено.

Призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 122 КК України відповідає вимогам ст.65 КК України та підстав для визначення більш суворого покарання немає.

Разом з тим, доводи прокурора про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання та не застосування закону, який підлягає застосуванню є обґрунтованими.

Згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Обираючи ОСОБА_8 покарання та звільняючи від його відбування, суд не в повній мірі взяв до уваги вимоги ст. 75 КК України і не врахував належним чином ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, та дійшов помилкового висновку, що оскільки вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 23.04.2024, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 1 рік позбавлення волі, не набрав законної сили, тому суд не взяв до уваги вказану судимість.

Крім цього вироком Полтавського апеляційного суду від 08 липня 2024 року вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 23.04.2024 скасовано в частині призначеного покарання та ОСОБА_8 призначено покарання за ч.4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

З вироку Полтавського апеляційного суду від 08.04.2024 вбачається, що ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 186 КК України 22 листопада 2023 року, тобто в період, коли кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.1 ст. 122 КК України перебувало на розгляді місцевого суду.

Таким чином, місцевий суд, призначаючи покарання зі звільненням від відбування покарання, встановлені вище обставини не врахував та безпідставно звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Інкримінований ОСОБА_8 злочин у даному провадженні було вчинено 04 березня 2023 року, тобто до постановлення вироку Комсомольського міського суду Полтавської області від 23.04.2024, скасованого вироком Полтавського апеляційного суду від 08.07.2024. На момент постановлення оскаржуваного вироку, покарання за попереднім вироком обвинуваченим було не відбуте. Тому суд першої інстанції повинен був визначити остаточне покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Необхідно наголосити, що саме постановлення обвинувального вироку, а не набрання ним законної сили є підставою для застосування судом правил призначення покарання за сукупністю злочинів (ст. 70 КК України) та за сукупністю вироків (ст. 71 КК України).

Враховуючи викладене, остаточне покарання ОСОБА_8 необхідно визначити за сукупністю злочинів. При цьому колегія суддів враховує, що обвинувачений, достовірно знаючи про перебування кримінального провадження щодо нього на розгляді суду першої інстанції вчинив нове умисне кримінальне правопорушення із застосуванням насильства, тому остаточне покарання ОСОБА_8 необхідно призначити шляхом часткового складання покарань, з реальним відбуванням покарання в умовах виправної установи.

Саме таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Окрім вказаного, доводи прокурора про те, що суд, відповідно до ст. 76 КК України, покладаючи на обвинуваченого обов`язки, вказав обов`язки, які не передбачені статтею, є обгрунтованими, оскільки статтею 76 КК України передбачено чіткий перелік обов`язків, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням. Визначення інших обов`язків чинним КПК України не передбачено, як і покладення контролю щодо виконання засудженим вироку на прокурора та суд.

З урахуванням викладеного вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначення покарання.

З огляду на вказане апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Кременчуцької окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 04 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.1 ст. 122 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

На підставі положення ч.4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання за цим вироком та за вироком Полтавського апеляційного суду від 08 липня 2024 року остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_8 рахувати з 13 листопада 2024 року.

Зарахувати в строк покарання період відбутого ОСОБА_8 покарання за вироком Полтавського апеляційного суду від 08 липня 2024 року з 22.11.2023 по 12.11.2024.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк, з дня отримання копії вироку.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4