Єдиний унікальний номер 205/6666/20
1-кп/205/103/24
У Х В А Л А

02 жовтня 2024 року Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000263 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Захисником адвокатом ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 , подане клопотання, яке сформовано в системі «Електронний суд» 22.08.2024 року, вхідний № НОМЕР_1 , про визнання очевидно недопустимим доказом - висновку судово-медичної експертизи № 557 від 17.03.2020 року судового експерта ОСОБА_8 . Адвокат клопотання аргументував тим, що сторона захисту звернулась до експертної установи з адвокатським запитом з проханням надати копії документів на підставі яких були проведені судово - медичні експертизи та складені висновки експертів № 557 від 17.03.2020 та № 557/925 Е від 09.06.2020 та, отримавши копії документів, ними виявлено ряд невідповідностей оригіналу постанови слідчого від 16.03.2020 про призначення судово-медичної експертизи, яка міститься в матеріалах кримінального провадження з копією постанови слідчого від 16.03.2020 про призначення судово-медичної експертизи, яка була надана експертною установою на адвокатський запит. Сторона захисту вважає, що висновок експерта № 557 від 17.03.2020 та оригінал постанови слідчого від 16.03.2020 про призначення судово-медичної експертизи не мають жодного відношення один до одного, оскільки в оригіналі постанови слідчого рукописним текстом зазначено дату винесення постанови, дату внесення в ЄРДР, номер кримінального провадження та кваліфікацію, проте у висновку експерта №557 від 17.03.2020 не зазначено номер кримінального провадження, виклад мотивувальної частини в оригіналі постанови слідчого різниться з обставинами, викладеними у висновку №557, зокрема вказується різний транспортний засіб та ПІБ трупа, така ж різниця між оригіналом постанови слідчого від 16.03.2020 та копією постанови слідчого від 16.03.2020, яка надана експертною установою. Також, адвокат звертає увагу на те, що в резолютивній частині постанови слідчий на вирішення експерта поставив чотири питання, проте висновок експерта № 557 містить інший перелік питань. У копії же постанови слідчого від 16.03.2020 у вступній частині не вказано номер кримінального провадження, дату внесення до ЄРДР, правової кваліфікації, номер ЖЕО. Тому, як зазначає адвокат, вивчивши копію постанов від 16.03.2020, яку надала на адвокатський запит експертна установа та оригінал постанови слідчого від 16.03.2020, який мається в матеріалах справи, вбачається, що висновок експерта № 557 від 17.03.2020 зроблений не на підставі оригіналу постанови слідчого від 16.03.2020, а на підставі іншої постанови, яка не долучена до матеріалів справи та не відкрита стороні захисту у порядку ст.290 КПК України. Тому, захисник вважає, що судовий експерт ОСОБА_9 під час проведення судово-медичної експертизи керувався обставинами справи, які не мають відношення до кримінального провадження № 0000263, оскільки зазначені у висновку № 557 від 17.03.2020 та копії постанови слідчого від 16.03.2020 обставини справи не відповідають обставинам зазначеним в оригіналі постанови слідчого від 16.03.2020.

У судовому засіданні захисник - адвокат ОСОБА_6 підтримав заявлене клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 підтримали клопотання та просили задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання.

Представник потерпілого в судовому засіданні заперечував проти заявленого клопотання, просив відмовити в його задоволенні.

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши обґрунтування клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.89 КПК України , суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Визнання доказів недопустимими та припинення їх дослідження на стадії судового розгляду можливе виключно в разі наявності критерію очевидності, а враховуючи загальне визначення допустимості доказів, то очевидність повинна полягати саме в порушенні порядку, встановленого КПК України, або у невідповідності його нормам. Процесуальний закон не визначає чіткого переліку підстав для визнання доказу очевидно недопустимим, і клопотання про очевидну недопустимість може бути заявлено з будь-яких підстав порушення порядку отримання доказів, у тому числі у зв`язку з істотним порушенням прав і свобод людини.

В свою чергу єдиним критерієм, яким суд повинен керуватися при визнанні чи невизнанні доказу недопустимим на стадії судового розгляду, є критерій очевидності недопустимості, який полягає у відсутності сумніву в тому, що було порушено КПК України, і таке порушення може бути встановлено судом відразу під час огляду доказу та не потребує проведення додаткових дій, зокрема дослідження всіх доказів.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів унаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит.

Недопустимими є також докази, що були отримані: з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання

Ч. 3 ст. 89 КПК України сторонам кримінального провадження надано право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, в якому учасники також можуть наводити аргументи очевидної недопустимості, а суд повинен надати їм належну правову оцінку.

Отже, учасник провадження має право заявити клопотання про очевидну недопустимість й із визначених підстав, проте і в такому випадку він не може керуватися лише підставою, наведеною в ст. 87 КПК України, а має довести наявність критерію очевидності.

Таким чином, процесуальний закон не визначає чіткого переліку підстав для визнання доказу очевидно недопустимим, і клопотання про очевидну недопустимість може бути заявлено з будь-яких підстав порушення порядку отримання доказів, у тому числі у зв`язку з істотним порушенням прав і свобод людини. В свою чергу єдиним критерієм, яким суд повинен керуватися при визнанні чи невизнанні доказу недопустимим на стадії судового розгляду, є критерій очевидності недопустимості, який полягає у відсутності сумніву в тому, що було порушено КПК України, і таке порушення може бути встановлено судом відразу під час огляду доказу та не потребує проведення додаткових дій, зокрема дослідження всіх доказів. Суд на даній стадії може визнати недопустимими лише очевидно недопустимі докази, порушення порядку збирання яких не може бути спростоване будь-якими іншими матеріалами.

Суд, ознайомившись з аргументами, викладеними в клопотанні захисника, приходить до висновку, що на даній стадії судового розгляду у суду відсутній критерій очевидності недопустимості доказів.

На час розгляду даного клопотання триває судовий розгляд кримінального провадження, доказ, який просить адвокат визнати очевидно недопустимим, вже досліджений безпосередньо судом та конкретних ознак очевидної недопустимості доказу суду не зазначено, а тому суд вважає передчасним вирішувати питання про його недопустимість.

Заявлений в клопотанні доказ, а саме, висновок судово-медичної експертизи № 557, яка була розпочата - 17.03.2020, а завершена - 14.04.2020 року, судового експерта ОСОБА_8 , який просить адвокат визнати очевидно недопустимим, може бути визнаний недопустимим під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, шляхом дослідження цих доказів у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження.

У той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що всі доводи, викладені захисником, підлягають вивченню та оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ст. 94 КПК України , слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке обґрунтовується на загальному, повному й непередбаченому дослідженні всіх видів кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупності зібраних доказів - з точки зору достатньості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Враховуючи, що на даний час триває судовий розгляд даного кримінального провадження, досліджуються докази сторони обвинувачення та вказана стадія не завершена, а також, як суд зазначив вище, на даній стадії судового розгляду у суду відсутній критерій очевидності недопустимості доказів, тому, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що клопотання захисника - адвоката ОСОБА_6 про визнання очевидно недопустимим доказом висновку судово-медичної експертизи № 557 від 14.04.2020 року судового експерта ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, оскільки вирішення цього питання є передчасним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.110, 369, 371, 291 КПК України, суд-,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання, яке сформовано в системі «Електронний суд» 22.08.2024 року, вхідний № 29585, що надійшло від захисника адвоката ОСОБА_6 щодо визнання очевидно недопустимим доказом висновку судово-медичної експертизи № 557 від 14.04.2020 року судового експерта ОСОБА_8 відмовити.

Повний текс ухвали складений і оголошений учасникам судового провадження 04.10.2024 року о 15.00 год.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя ОСОБА_1