ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7961/24
провадження № 1-кп/753/1427/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

провівши в залі суду в м. Києві підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0005027, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Дарницького районного суду м. Києва надійшло вказане кримінальне провадження.

Прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_5 , заявила клопотання, підтримане адвокатом ОСОБА_6 та обвинуваченими, про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Зазначила, що строк досудового розслідування було продовжено до 18.03.024 року, при цьому повідомлення про завершення досудового розслідування від 12.03.2024 року не було вручено, а було направлено на поштову адресу ОСОБА_7 засобами поштового зв`язку, яке вона фактично отримала 17.03.2024 року. Доступ до матеріалів кримінального провадження був наданий ОСОБА_7 та її захиснику ОСОБА_5 15.04.2024 року, але обвинувальний акт було складено та скеровано до суду лише 17.04.2024 року, тобто після спливу строку досудового розслідування.

Також, захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_5 , заявила клопотання, підтримане адвокатом ОСОБА_6 та обвинуваченими, про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки будь-яких повідомлень та викликів для вручення обвинувального акту та реєстру особисто захиснику ОСОБА_5 та обвинуваченій ОСОБА_7 не здійснювалось.

Згідно повідомлення ОСОБА_7 , що 17.04.2024 року приблизно о 15-00 год. невідомі прийшли за адресою її проживання: АДРЕСА_1 стукали у двері, хотіли залишити папери невідомого походження та пошкодили дріт мережі Інтернету, у зв`язку із чим було викликано службу 102 та зафіксовано повідомлення (заяву) про кримінальне правопорушення за № 17119.

17.04.2024 року слідчою Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 в телефонному режимі через мобільний додаток Telegram було повідомлено, нібито нею булонаправлено обвинувальний акт та реєстр кримінального провадження № 0005027 від 17.12.2023 року відносно обвинуваченої ОСОБА_7 .

Проте в матеріалах кримінального провадження не міститься розписки про отримання обвинувального акту та реєстру захисником ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , або повідомлення про те, що стороною обвинувачення направлено запрошення про отримання обвинувального акту та реєстру стороні захисту.

Крім того, обвинувальний акт затверджений прокурором Дарницької окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_10 не містить даних про гербову печатку.

Не вручення належним чином обвинувального акту та реєстру стороні захисту ОСОБА_7 є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Прокурор заперечив проти задоволення заявлених клопотань, вказавши, що обвинувальний акт скеровано до суду в межах строку досудового розслідування, оскільки визначальним є день направлення повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, ане день отримання такого повідомлення. Також вважав, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України і тому підстави для його повернення відсутні.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступних висновків.

Так, посилання сторони захисту про необхідність закриття кримінального провадження у зв`язку із порушення строку досудового розслідування при направленні обвинувального акту до суду є неспроможними виходячи з наступного.

Положеннями п. 10 ч. 1ст. 284 КПКпередбачено неможливість закриття кримінального провадження тільки у випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

Відповідно довисновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 13 лютого 2023 року(справа № 932/8842/20, провадження № 51-5954 кмо 21), зазначенеу п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України поняття «злочину проти життя та здоров`я особи» охоплює не тільки злочини, передбачені врозділі II Особливої частини КК України, а також включає й інші склади злочинів, у яких додатковим об`єктом посягання є життятаздоров`я особи.

При вирішенні питання про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України необхідно виходити з інкримінованих фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та враховувати, з огляду на положення ст. 12 КК України, тяжкість відповідного злочину, об`єктом посягання (основним або додатковим)якого є життята здоров`я особи.

Якщо з огляду на приписи ст. 12 КК України та санкцію відповідної кримінально-правової норми злочин іздодатковим об`єктом посягання у виді життя та здоров`я особи єтяжким чи особливо тяжким, то він для застосування положень п. 10 ч. 1ст. 284 КПК України охоплюється поняттям «тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи».

Як убачається з обвинувального акту у даному кримінальному провадженню ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежу), зокрема з такою кваліфікуючою ознакою як «поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого», при цьому злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Наведене вказує на наявність у складі вказаного кримінального правопорушення, з урахуванням фактичних обставин обвинувачення, додаткового об`єкта посягання, яким є життятаздоров`я особи.

Таким чином,інкриміноване обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, охоплюється поняттям «тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи», вказаного в п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, що є прямою забороною для закриття провадження на вказаній підставі.

Також, слідчим 12.03.2024 року було скеровано повідомлення про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування ОСОБА_7 . При цьому суд звертає увагу, що строк ознайомлення з матеріалами справи не включається до строку досудового розслідування. Наведене свідчить про те, що обвинувальний акт скеровано в межах строку досудового розслідування, оскільки ознайомлення з матеріалами кримінального провадження відбулось 15.04.2024 року.

Крім того, у відповідності з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.Згідно з положеннями п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Разом з тим вказані вимоги закону при складанні і затвердженні обвинувального акта належним чином не дотримані, що унеможливлює призначення обвинувального акта до судового розгляду, оскільки як фактичні обставини справи так і формулювання обвинувачення та правова кваліфікація містять істотні суперечності, і для встановлення такої невідповідності проведення оцінки доказів не вимагається.

Зі змісту обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються в тому, що вони, в умовахвоєнного стану, 17.12.2023 близько 12 год. 21 хв., діючи за попередньою змовою між собою, маючи спільний злочинний умисел, спрямований на відкритевикрадення майна ОСОБА_11 , пересуваючись на автомобілі марки «Volkswagen Passat В5» з д.н.з польської реєстрації НОМЕР_1 , приїхали за адресою: АДРЕСА_2 . Приблизно о 12 год. 22 хв., діючизгіднорозподілених ролей, вони оточили ОСОБА_11 ,та ОСОБА_12 , згідно відведеної йому ролі, застосував до ОСОБА_11 фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні потерпілому декількох ударів по тулубу, та в подальшому спільно з ОСОБА_7 притиснули останнього кут до стінки, внаслідок чого позбавили можливості останнього волі до опору.В подальшому, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_12 , шляхом ривка відкрито викрали належне ОСОБА_11 майно, а саме: поліетиленовий пакет з продуктами харчування та засобами особистої гігієни, сумку чорного кольору, які матеріальної цінності для потерпілого не представляють, в якій знаходились: грошові кошти в сумі 5690 тис. грн., 400 доларів відповідно до курсу НБУ становить 14796 грн. 40 коп., мобільний телефон марки «IPhone 12 Рго Мах» вартістю 32312 грн. 80 коп., два свідоцтва про реєстрацію ТЗ, посвідчення водія та посвідчення про інвалідність на ім`я ОСОБА_11 .

При цьому, вказані вище протиправні дії ОСОБА_8 , кваліфікуються за ч. 4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, в умовах воєнного стану.

Натомість дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого групою осіб, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, в умовах воєнного стану.

При цьому при вчиненні кримінального правопорушення групою осіб кожна з цих осіб є співвиконавцем кримінального правопорушення.Проте ні слідчим при складенні обвинувального акта, ні прокурором при його затвердженні не звернуто уваги на те, що ознакою кваліфікованого грабежу є його вчинення за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином правова кваліфікація дій ОСОБА_7 не відповідає диспозиціїстатті.

Крім того, зі змісту обвинувального акту не зрозуміло, чи за версією сторони обвинувачення ОСОБА_7 мала умисел на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому.

При цьому вчинення злочину за попередньою змовою передбачає існування домовленості щодо всіх істотних елементів злочину (об`єкту, характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій).

З урахуванням суперечностей, наявних при викладенні фактичних обставин справи та формулюванні обвинувачення з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , суд приходить до висновку про незрозумілість пред`явленого обвинувачення та кваліфікації дій обвинувачених, що унеможливлює роз`яснення судом на виконання вимог 348 КПК України суті обвинувачення і з`ясування чи воно є зрозумілим обвинуваченим.

За наведених обставин обвинувальний акт за змістом не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, складений з істотним порушенням вимог як кримінального, так і кримінального процесуального законодавства, і такі недоліки обвинувального акта перешкодять суду, з урахуванням своєї правової природи (неупередженість, безпристрасність, нейтральність, об`єктивність) ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до пункту 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Недотримання вказаних вимог Конвенції при складанні обвинувального акта порушує засади кримінального провадження, і зокрема: засаду законності, яка полягає в неухильному дотриманні вимог міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України (п. 1 ст. 9 КПК), та засаду забезпечення права обвинуваченого на захист (ст. 20 КПК).

Крім того, суд враховує і те, що дозволеної законом процедури пропозиції, вимоги або примушення прокурора судом змінити обвинувачення - немає, оскільки на суд згідно зі ст. 22 КПК України покладено функцію розгляду справи і при цьому недопустимим є покладення на нього функцій, які властиві органам досудового розслідування та державного обвинувачення.

При цьому суд звертає увагу, що повернення обвинувального акта не передбачає поновлення завершеного досудового розслідування. Діючий КПК чітко відмовився від інституту додаткового розслідування, який існував за КПК 1960 року. Відсутність можливості проведення додаткового розслідування після звернення до суду з обвинувальним актом очевидна з тексту Кодексу. Крім того, в Пояснювальній записці до проекту Кодексу зазначалося, що «одним з основних напрямів реформування … стала ліквідація можливості відправлення справи на додаткове розслідування», «підвищенню гарантій прав підозрюваних та обвинувачених сприятиме також …скасування інституту повернення справи на додаткове розслідування».

Повернення обвинувального акта не може використовуватися стороною обвинувачення для проведення будь-яких процесуальних дій, крім приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК, тобто повноваження прокурора обмежені лише усуненням недоліків цього обвинувального акта.

КПК України не передбачає не лише обов`язку, але й можливості відновлення досудового розслідування у випадку повернення обвинувального акта прокурору, оскільки відповідно до статті 282 КПК ця обставина не є підставою для такого відновлення.

Разом з тим, кримінальний процесуальний закон, встановлюючи можливість повернення обвинувального акта прокурору, передбачає, що прокурор має відповідні повноваження для усунення недоліків обвинувального акта на виконання вказівок суду.

Приймаючи рішення про повернення обвинувальному акта прокурору суд вважає, що для усунення недоліків, вказаних у даній ухвалі суду, в проведенні будь-яких слідчих чи процесуальних дій необхідності немає.

При цьому, стороні обвинувачення необхідно звернути увагу, що положень, які би визначали строк, протягом якого після повернення судом обвинувального акта прокурору сторона обвинувачення має виправити недоліки обвинувального акта і звернутися до суду з виправленим обвинувальним актом чинний КПК України не містить. У той же час відповідно до частини 2 статті 113 КПК України будь-яка процесуальна дія має бути виконана без невиправданої затримки.

Таким чином, для усунення недоліків, вказаних в даній ухвалі суду, прокурор, має процесуальну можливість звернутися до суду з виправленим обвинувальним актом, дотримавшись при цьому критерію розумності строків.

Разом з тим твердження захисника ОСОБА_5 про невідповідність обвинувального акту вимогам п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України суд вважає надуманими, оскільки до обвинувального акту долучено відомості про направлення, зокрема ОСОБА_7 та ОСОБА_5 копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування поштовим відправленням. Крім того у будь-якому випадку невручення копії обвинувального акту з реєстром матеріалів досудового розслідування не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Також твердження сторони захисника ОСОБА_5 про відсутність гербової печатки на обвинувальному акті є безпідставними, оскільки підпис прокурора при затвердженні обвинувального акту, поданого до суду, скріплений печаткою.

Керуючись ст. 314 КПК України, суд, -

ХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0005027, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України - повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з моменту оголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя