Справа № 740/8406/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/572/24
Категорія - ч.1 ст. 121 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відео конференції із Ніжинським міськрайонним судом, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001507 від 31 жовтня 2023 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 квітня 2024 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, інваліда другої групи, з середньою освітою, не одруженого, який 11.11.2020 року був засуджений Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області від за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 грн., 17.03.2021 року Чернігівським апеляційним судом за ч.2 ст.186 із застосуванням ч.4 ст.70, КК України до покарання у виді 4 років і 6 місяців позбавлення волі та штрафу в сумі 850 грн., звільненого умовно-достроково на строк 1 рік 5 місяців 13 днів згідно ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 01.09.2023,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч.1 ст.121 КК України та йому призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднане не відбуте покарання за вироком Чернігівського апеляційного суду від 17.03.2021 року і остаточно за сукупністю вироків визначене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців та штрафу в розмірі 850 гривень.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України, покарання у виді штрафу ухвалено виконувати самостійно.

Скасований арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 листопада 2023 року.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з 31 жовтня 2023 року, із зарахуванням у строк відбуття покарання строку попереднього ув`язнення.

Питання про долю речових доказів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, 31 жовтня 2023 року близько 05 год. ОСОБА_6 за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , разом із своєю матір`ю ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з мотивів раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, завдав множинних ударів кулаками рук та ногами в голову, по тулубу та кінцівках ОСОБА_9 , завдавши не менше двох ударів у ділянку голови, не менше двох ударів у ділянку тулуба та один удар у ділянку лівого колінного суглобу, заподіявши потерпілій наступні тілесні ушкодження: 1) в області голови у вигляді закритої черепно-мозкової травми, що виражалась гематомами м`яких тканин голови та крововиливом під лівий листок твердої мозкової оболонки; 2) в області тулуба у вигляді численних саден і гематом м`яких тканин; 3) в області кінцівок у вигляді садна лівого колінного суглобу.

Перелічені тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_9 в області голови як такі, що супроводжувались загрозливими для життя явищами у вигляді компресійно-дислокаційного синдрому, в комплексі відносяться до ушкоджень, небезпечних для життя, та за цією ознакою кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження. Всі інші тілесні ушкодження, заподіяні потерпілій, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності.

В апеляційній скарзі обвинувачений фактично просить скасувати оскаржуваний ним вирок суду, зважаючи на те, що всі докази у справі здобуті з порушенням прав людини, є сфальсифікованими, такими що містять дописки та не відповідають дійсності. Стверджує, що і суд, і прокурор, допустилися ряд помилок, при цьому захисник не діяла в інтересах обвинуваченого. Крім того, зауважує, що обшук проведений незаконний, а надані ним свідчення, були під тиском органів досудового розслідування. Заперечує свою причетність до інкримінованого злочину, а тому просить апеляційний суд переглянути кримінальне провадження. Крім того, звертає увагу на наявність у нього 2 групи інвалідності, що просить врахувати та зменшити призначену міру покарання на 2 роки. У ряді доповнень до апеляційної скарги обвинувачений переконує в тому, що документи, які були підписані потерпілою в ході досудового розслідування, не можуть бути враховані, оскільки підписані нею через обман органів досудового розслідування та через поганий зір. Більше того, слідчі дії за участі підозрюваного були проведені у відсутність захисника, що також вказує на порушення прав підозрюваного. В інших заявах, адресованих апеляційному суду, обвинувачений просить направити його для проходження примусового лікування від алкоголізму та психічної хвороби у вигляді легкої розумової відсталості, строком на 1,5 років та зобов`язанням виправлення. Також просить призначити психіатричну експертизу, яку доручити проводити Львівській експертній установі.

Захисник адвокат ОСОБА_7 звертаючись з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_6 просить вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 квітня 2024 року скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, кримінальне провадження закрити за недоведеністю обвинувачення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях, тоді як у даному випадку, судове рішення щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, побудоване на показаннях із чужих слів, які суд першої інстанції безпідставно визнав допустимими доказами, за відсутності інших належних, допустимих і достовірних доказів.

Так, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , показання яких суд першої інстанції поклав в основу вироку, не були очевидцями події, а їх пояснення були надані виключно із слів потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які під час судового розгляду скористалися своїми правами та відмовились давати показання.

На думку захисника, показання вказаних свідків є недопустимим доказом, оскільки, посилаючись на рішення Верховного Суду у справі №732/760/19 від 22 квітня 2021 року, вважає, що судове рішення може базуватися на показаннях із чужих слів лише у разі наявності інших належних, допустимих і достовірних доказів. Всі ж інші докази, якими обґрунтоване судове рішення, захисник вважає такими, які є недостатніми для доведення вини ОСОБА_6 поза розумним сумнівом. При цьому, жодних висновків експертних досліджень з речовими доказами стороною обвинувачення не надано, тому в даному випадку речові докази жодним чином не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

З іншого боку, протокол слідчого експерименту, проведеного за участю потерпілої та додаток до нього у виді відеозапису, а також протокол огляду відеозапису з нагрудної камери працівника ВРПП Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області судом визнано недопустимими доказами. В той же час просить врахувати, що ні при написанні заяви потерпілою, ні під час досудового розслідуванні особі не було роз`ясненого ст. 18 КПК України та ст. 63 Конституції України. Відтак, враховуючи доктрину «плодів отруйного дерева», адвокат наполягає на тому, що всі похідні від заяви докази про вчинення кримінального правопорушення є недопустимими.

Просить звернути увагу, що потерпіла перебуває на обліку у лікаря-психіатра, що вона підтвердила в судовому засіданні, проте даних щодо усвідомлення нею значення своїх дій, в силу психічного захворювання, у матеріалах справи не має.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали доводи поданих апеляційних скарг, прокурора, яка наполягала на безпідставності скарг сторони захисту та на законності і обґрунтованості вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги залишити без задоволення.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника про безпідставне врахування судом показань свідків, які не були очевидцями кримінального правопорушення, суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 5 ст. 95 КПК України показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто.

При цьому ч. 1 ст. 97 КПК України визначено, що показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.

Так, під час судового провадження в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 показала, 31 жовтня 2023 року о 5 годині ранку до неї прибіг ОСОБА_6 і впав на підлогу, сказав, що побив мамку. При цьому був п`яний, був чутний запах, в руках у нього була пляшка. Потім свідок пішла до них додому та побачила матір обвинуваченого - ОСОБА_9 з побитим обличчям.

Потерпіла розповіла свідку, що її син ОСОБА_12 прийшов додому, кричав і виламав двері, в сінях, потім почав бити її. На місці була кров, у потерпілої була розбита губа. Потім вони пішли до свідка додому, вона вмила потерпілу, її нудило, далі пішли до сільської ради, дочекались приїзду старости, викликали швидку та поліцію. Свідок підтвердила, що їй відомо, що раніше були випадки вчинення ОСОБА_6 відносно своєї матері домашнього насильства.

При цьому апеляційний суд зауважує, що свідок не лише передала слова потерпілої, а й сама бачила наслідки побиття потерпілої, приводила її до тями та супроводжувала певний період часу від моменту отримання потерпілою тілесних ушкоджень і до виклику правоохоронних органів, а тому відхиляє версію захисту, що інкриміновані обвинуваченому дії та здобуті докази шляхом обману потерпілої чи фальсифікації доказів з метою обмовити ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_10 , будучи допитаною в суді першої інстанції показала, що в кінці минулого року до неї в сільську раду прийшла ОСОБА_9 та сказала, що вночі її побив син, була бліда, скаржилася на здоров`я, в неї була побита голова. Жалілась, що голова болить та паморочиться. Розповіла, що син прийшов додому п`яний, агресивно себе поводив та наніс їй тілесні ушкодження. Вказала, що тілесних ушкоджень на тілі потерпілої вона не бачила, оскільки ОСОБА_9 їй їх не показувала. Від місцевого фельдшера знає, що це відбувається не вперше. Крім того, повідомила, що раніше ОСОБА_9 відвозили на лікування у психлікарню, проте останній раз лікар сказав, що він не хворий, тому возити не потрібно.

Таким чином, показання зазначених свідків щодо наслідків у вигляді отриманих тілесних ушкоджень, а також подій, які відбувались після вчинення злочину, не є показаннями з чужих слів, при цьому повідомлена ними інформація, яку їм безпосередньо вказала потерпіла відразу після вчинення щодо нею злочину, дають змогу встановити фактичну обстановку, яка не лише мала наслідки, а й передувала кримінальному правопорушенню.

Окрім того, суд звертає увагу, що показання свідка ОСОБА_11 спростовують версію обвинуваченого щодо причетності до злочину інших осіб, оскільки і сам обвинувачений, і потерпіла, одразу після подій вказали про нанесення тілесних ушкоджень саме ОСОБА_6 , який доводиться потерпілій сином.

При цьому колегією суддів не встановлено будь-якої зацікавленості свідків у дачі неправдивих показань з метою притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності.

З висновку судово-медичної експертизи №173 від 08.12.2023 року, вбачається, що у потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були виявлені тілесні ушкодження: в області голови у вигляді закритої черепно-мозкової травми; в області тулуба у вигляді численних саден та гематом м`яких тканин; в області кінцівок у вигляді садна лівого колінного суглобу.

В утворенні відмічених тілесних ушкоджень могла мати місце дія тупих предметів по механізму удару та тертя. За ступенем тяжкості вони розподіляються наступним чином: тілесні ушкодження, які були встановлені в ділянці тулуба та кінцівок, як в комплексі так і окремо відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, які не спричинили короткотривалий розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності, а тілесні ушкодження, які були встановлені в ділянці голови, як такі, що супроводжувались загрозливими для життя явищами у вигляді компресійно-дислокаційного синдрому, в комплексі відносяться до ушкоджень небезпечних для життя, за цією ознакою кваліфікуються як тілесні ушкодження тяжкого ступеня тяжкості. Особливості характеру та локалізації відмічених тілесних ушкоджень не виключають можливості утворення їх за умов, на які вказувала потерпіла під час її допиту та виключають можливість одномоментного утворення в умовах падіння на площині, в тому числі якому могло передувати можливе прискорення тіла (удар або поштовх).

Загальна кількість травматичних впливів на потерпілу може становити не менше п`яти, зокрема: неоднократна (не менше двох) ударна дія тупих предметів в ділянку голови, неоднократна (не менше двох) ударна дія тупих предметів в ділянку тулуба та одна травматична дія в ділянку лівого колінного суглобу. Орієнтовна давність утворення відмічених тілесних ушкоджень становить не пізніше 14 год. 40 хв. 31.10.2023 (Том №1, а.с.112-114);

Також, у даному провадженні був досліджений протокол огляду місця події з фототаблицею до нього за участі понятих від 31.10.2023, згідно якого, за адресою: АДРЕСА_1 , при вході до кімнати за порогом на підлозі наявна пляма червоно-бурого кольору, схожа на кров. Ліворуч від входу розташована груба, біля неї знаходиться металевий прут (кочерга), який було вилучено та поміщено до спеціального пакету. За грубою розташоване ліжко, на якому знаходиться жіночий халат синього кольору, який було вилучено та поміщено до спеціального пакету. Прямо від входу за стінкою розташований стіл, на якому мались чотири паперові конверти. Під ліжком знаходяться чоловічі штани камуфляжного забарвлення, ззаду на резинці, на яких мається пляма червоно-бурого кольору, які було вилучено та поміщено до спеціального пакету. Під час огляду було відібрано змиви речовини бурого кольору. Інших слідів виявлено не було (том 1, а.с.93-96).

Таким чином сукупність досліджених доказів дають підстави стверджувати, що отримані потерпілою тілесні ушкодження мали місце, час їх отримання співвідноситься з показаннями свідків, а також часовими рамками встановленими експертами, відсутність сторонніх слідів, а також безпосереднє виявлення свідком наслідків злочину одразу після добровільного звернення до неї обвинуваченого, виключають причетність сторонніх осіб до нанесення потерпілій тілесних ушкоджень та вказують на обдуману версію обвинуваченого уникнути належного покарання.

Крім того, судом було досліджено документи, які були процесуальною підставою про проведення тих чи інших дій, що вказує на законність таких слідчих (розшукових) дій, а також рапорти та заяви, які хоча і не є джерелом доказів у розумінні ст. 84 КПК України, проте їх зміст дає суду можливість відтворити хронологію події та її учасників, а також сприяє правильному визначенню походження вже досліджених доказів.

Зокрема, такими є: рапорт від 31.10.2023, з якого вбачається, що 31.10.2023 отримано заяву та зареєстровано ЄО за №15393 від 31.10.2023, в результаті опрацювання інформації встановлено, що 31.10.2023 о 12 год. 29 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 31.10.2023 о 12 год. 29 хв. за адресою АДРЕСА_1 староста округу повідомила що до неї звернулась мешканка села та повідомила, що в період ранку її побив син.

Зазначене вказує на достовірність показань, наданих свідком ОСОБА_10 показань.

Рапорт від 01.11.2023, з якого вбачається, що 31.10.2023 отримано заяву та зареєстровано ЄО за №15398 від 31.10.2023, в результаті опрацювання встановлено наступне: 31.10.2023 о 15 год. 16 хв. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 31.10.2023 о 15 год. 16 хв. за адресою АДРЕСА_1 працівник поліції повідомив, що було виявлено ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, а саме нанесення тяжких тілесних ушкоджень власній матері. При виїзді СОГ на місце події було встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 , наніс тяжкі тілесні ушкодження своїй матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді ЗЧМТ, СГМ та субдуральної гематоми. Його було затримано в порядку ст.208 КПК України. Потерпілу було доставлено до Ніжинської ЦМЛ та в подальшому направлено до Чернігівської обласної лікарні.

Даний документ, хоча і є фактично службовим, проте дає змогу суду відтворити події, що мали місце за наслідками вчиненого злочину.

Досліджені судом протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 31.10.2023, витяг із ЄРДР за кримінальним провадженням №0001507 від 31.10.2023 є підставами для проведення досудового розслідування.

Ухвалою від 01.11.2023, якою надано дозвіл слідчому СВ Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області у кримінальному провадженні №0001507 від 31.10.2023 підставу на обшук житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, що спростовує твердження обвинуваченого про незаконність проведеного обшуку (том 1, а.с.97).

Тоді як протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 31.10.2023, засвідчуються підстави та час затримання підозрюваного ОСОБА_6 .

Вказані документи беззаперечно вказують на отримання доказів на законних підставах, а тому спростовують твердження обвинуваченого щодо незаконності дій по відношенню до нього органами досудового розслідування.

При цьому суд першої інстанції з наведенням обґрунтування, виходячи з принципу внутрішнього переконання з точки зору взаємозв`язку сукупності інших доказів у справі, обґрунтовано піддав критичній оцінці доводи сторони захисту та прийшов до обґрунтованого та поза всяким сумнівом висновку про те, що саме ОСОБА_6 31 жовтня 2023 року близько 5 години, за обставин викладених у вироку заподіяв тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_9 та його дії необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Також колегія суддів підкреслює, що суд вибудовуючи свої висновки, не обґрунтував їх доказами, які підставно визнав недопустимими, зокрема, протокол проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_9 від 11.12.2023, з додатком відеозаписом слідчої дії, протокол допиту потерпілої ОСОБА_9 від 31.10.2023, протокол огляду відеозапису з нагрудної камери відеозапису працівника ВРПП Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області від 22.11.2023 з додатком відеозаписом, в силу того, що потерпіла відмовилась давати показання у суді, а також не роз`яснення на стадії досудового розслідування права особи на свободу від самовикриття має визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, що має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими. Відтак, в супереч твердженням апелянта, ці доводи апеляційної скарги були враховані судом першої інстанції та не бралися до уваги при постановленні обвинувального вироку.

Що стосується неодноразових заяв про бажання обвинуваченого пройти лікування у психіатричному закладі, то вони перевірялися апеляційним судом не лише з урахуванням довідки про перебування ОСОБА_6 на обліку у лікаря-психіатра в Ніжинському ДПНВ з 2006 року з приводу легкої розумової відсталості, а також наявності у особи інвалідності ІІ групи з дитинства, а й з огляду на висновок судово-психіатричного експерта №651 від 16.11.2023, згідно якого у ОСОБА_6 на час проведення експертизи виявлені ознаки легкої розумової відсталості з поведінковими порушеннями (F70.0 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), які мають вроджений характер.

При цьому експерт вказав, що у ОСОБА_6 на період часу до якого відноситься кримінальне правопорушення у вчиненні якого він підозрюється, виявлені ознаки легкої розумової відсталості з поведінковими порушеннями (F70.0 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), але він був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 за своїм психічним станом на час проведення експертизи здатний правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження та давати про них правильні свідчення. ОСОБА_6 за його психічним станом на час проведення експертизи примусові заходи медичного характеру не показані. У ОСОБА_6 на час проведення експертизи не виявлено психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю та інших психоактивних речовин з синдромом залежності, тому наркологічне лікування йому не показано (том 1, а.с.173-177).

Відтак, вказані обставини свідчать про осудність особи та відсутність підстав для примусового лікування, оскільки примусові заходи медичного характеру ОСОБА_6 не показані.

Отже, судом не встановлені підстави ні для виправдання ОСОБА_6 , ні для застосування примусових заходів медичного характеру, як про це вказують апелянти.

Колегія суддів приходить до висновку, що за наслідком ретельного дослідження та оцінки сукупності наданих прокурором доказів, суд першої інстанції обґрунтовано визнав винуватими ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а тому апеляційні вимоги сторони захисту висновків суду першої інстанції не спростовують.

Призначене обвинуваченому покарання в межах мінімальної санкції статті і часткове приєднання невідбутого покарання за попереднім вироком, відповідають загальним засадам призначення покарання, передбаченим кримінальним законом, а також принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 квітня 2024 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15