Справа № 752/8971/24
Провадження № 1-кс/752/8214/24
У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідання ОСОБА_2 , розглянувши, скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на повідомлення про підозру, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді звернувся адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 зі скаргою, в якій просить скасувати повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, від 02.04.2024, складене слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні №0000442, відомості щодо якого внесені 08.04.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України; зобов`язати слідчого, прокурора у кримінальному провадженні 0000442 від 08.04.2024р. вчинити дії щодо виключення з ЄРДР відомостей про дату та час повідомлення про підозру від 02.07.2024р. ОСОБА_4 .

В обґрунтування скарги зазначає, що у провадженні СУ ГУ НП у м. Києві наявне кримінальне провадження №0000442, відомості щодо якого внесені 08.04.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 КК України. В межах вказаного кримінального провадження 02 липня 2024 року ОСОБА_4 було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Адвокат ОСОБА_3 вважає, що повідомлення про підозру є таким, що не відповідає вимогам закону, здійсненим з порушенням принципу законності, необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам і підлягає скасуванню. Так, адвокат звертає увагу на те, що відповідно до звіту за результатами проведення позапланової перевірки стану справ щодо наявності та зберігання товарно-матеріальних ціннсотей у Печерській РО ТЧХУ в м. Києві від 06.02.2024р. виявлео недостачу товарно-матеріальних цінностей на суму 3 683 073,80 грн. Однак відповіднодо звіту перевірка проводилась на підставі Актів приймання-передчі гуманітарної допомоги ГОУ "Міжнародна агенці регіонального розвитку "ГлоБІ" від 02.10.2023р. та від 01.11.2023р. Жодного Акту приймання-передачі гуманітарної допомоги від "Благодійного фонду " ОСОБА_7 " від 03.04.2023р. у звіті вказано

не було. Органом досудового розслідування було проведено економічну експертизу на підставі звіту за результатами проведення позапланової перевірки стану справ щодо наявності та зберігання товарно-матеріальних цінностей у Печерській РО ТЧХУ у м. Києві від 06.02.2024р. та Актів приймання-передачі гуманітарної допомоги ГО "Міжнародна агенція регіонального розвитку "ГлоБі" від 02.10.2023р. та від 01.11.2023р., чим підтверджено суму збитків. При цьому адвокат звертає увагу на те, що відповідно до відповіді на адвокатський запис Громадська організація "Міжнародна агенція регіонального розвитку "ГлоБі" надала інформацію про те, що громадська ораганізація "Міжнародна агенція регіонального розвитку ГлоБі" ніколи не підписувала Акт приймання-передачі гуманітарної допомоги від 01.11.2023р. між останньою та Печерською РО ТЧХУ в м. Києві; ніколи на підписувала Акт приймання-передачі гуманітарної допомоги від 02.10.2023р. між останньою та Печерською РО ТЧХУ в м. Києві; будь-яка гуманітарна чи благодійна допомога від Громадської організації "Міжнародна агенція регіонального розвитку ГлоБі" до Печерської РО ТЧХУ в м. Києві ніколи не передавалась; Громадська організація "Міжнародна агенція регіонального розвитку ГлоБі" здійснювала діяльність з надання гуманітарної допомоги закладам охорони здоров`я. В розрізі вказаної діяльності роль Товариства Червоного Хреста Україна в Києва в особі ОСОБА_4 полягала виключно в наданні приміщення для зберігання ТМЦ та здійснення їх логістики. При цьому Громадська організація "Міжнародна агенція регіонального розвитку ГлоБі" не передавала на баласн жодних ТМЦ або гуманітарної допоомги до Товариства Червоного Хреста України в м. КИєві або ОСОБА_4 , навіть на відповідальне зберігання. Разом з тим, як зазначає адвокат, органом досудового розслідування жодним чином не встановлювались достовірність наданих останньому документів та джерело їх походження. У свою чергу, в матеріалах кримінального провадження та і в самій підозрі неможливо встановити причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_4 та кваліфікацією кримінального правопорушення за ст. 191 КК України. Надані стороною обвинувачення докази на обгрунтування підозри щодо інкримінованої ст. 191 КК України не є достовірними, не узгоджуються між собою та не є достатніми для висновку щодо ймовірного вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, та обгрунтованості підозри тією мірою, яка обумовлює здійснення подальшого розслідування в цьому кримінальному провадженні або висунення звинувачення. З наведених у фабулі кримінального провадження дій громадянки ОСОБА_4 неможливо встановити ні об`єктивну, ні суб`єктивну сторону інкримінованих кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, заслухавши думку учасників справи, вважає необхідним відмовити в задоволенні скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядок, передбаченому КПК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у меж та у спосіб, передбачених КПК України.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування визначено главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, серед яких повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом

Згідно з ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до позиції, сформованої Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11.12.2019 у справі №536/2475/14-к, процедуру здійснення повідомлення про підозру особі можна умовно поділити на такі етапи: 1) етап прийняття рішення щодо необхідності здійснення особі повідомлення про підозру; 2) етап об`єктивації/вираження сформованого внутрішнього волевиявлення уповноваженої посадової особи щодо прийнятого рішення в зовнішню форму шляхом складання тексту повідомлення про підозру відповідно до вимог, передбачених статтею 277 КПК України, та його підписання; 3) етап доведення інформації до відома адресата, щодо якого прийняте рішення про повідомлення про підозру, шляхом безпосереднього вручення його тексту особі згідно зі статтею 278 КПК України. На цьому етапі відбувається також повідомлення прав підозрюваному, а в разі якщо підозрюваний висловить відповідне прохання, то йому зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав (частина 3 статті 276 КПК України).

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначає, що повідомлення про підозру є системою процесуальних дій та рішень слідчого або прокурора під час досудового розслідування, спрямованих на формування законної та обґрунтованої підозри за умови забезпечення особі, яка стала підозрюваною, можливості захищатися усіма дозволеними законом засобами та способами.

Вручення процесуального документа (повідомлення про підозру), а також повідомлення і роз`яснення (за необхідності) прав підозрюваному є кінцевим етапом, яким завершується процедура здійснення повідомлення про підозру.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить положень, які би визначали підстави для скасування повідомлення про підозру та не встановлює будь-яких правил чи обмежень щодо предмету перевірки слідчим суддею повідомлення про підозру.

Правова регламентація повідомлення особи про підозру визначається нормами глави 22 КПК України.

Чинні положення КПК України містять вимоги щодо: змісту письмового повідомлення про підозру (ст. 277 КПК України); випадків, за яких здійснюється повідомлення про підозру (ч. 1 ст. 276 КПК України); порядку вручення письмового повідомлення про підозру (ст. 278 КПК України).

У статті 277 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення (пп. 1-3 ч. 1 ст. 276 КПК України).

Відповідно до положень ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Системний аналіз зазначених положень КПК України дає підстави для висновку, що під час розгляду скарг на повідомлення про підозру предметом перевірки слідчого судді є (1) питання дотримання вимог щодо змісту повідомлення про підозру; (2) процесуальний порядок вручення повідомлення про підозру; (3) питання дотримання стандарту «достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Положення чинного кримінального процесуального законодавства не розкривають суті поняття «достатні докази для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення», яке застосовується у п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України.

Разом з тим, системний аналіз норм КПК України та практики ЄСПЛ (зокрема, рішення у справах «Фокс, Кембел і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України») свідчить про наявність у кримінальному процесуальному законодавстві України понять, які відповідають різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) "поза розумним сумнівом" та стандарти «достатніх підстав (доказів)». Стандарт достатніх підстав (доказів) використовується в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, мети постановлення тих чи інших процесуальних рішень, вчинення процесуальних дій та їх правових наслідків.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час вирішення кримінального провадження по суті розгляду судом.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, а саме у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, будь-яких обґрунтованих посилань на процесуальні порушення під час вручення підозри у скарзі не зазначені та не доведені під час судового засідання, у тому числі відсутні й такі дані в матеріалах скарги.

Повідомлення про підозру складене з дотриманням вимог статті 277 КПК України, оскільки у ньому розкрито зміст підозри, зазначені фактичні обставини, місце та час інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, у відповідності до відомих органу досудового розслідування обставин на момент повідомлення про підозру.

Слідчий суддя також зазначає, що вирішення ним на цій стадії досудового розслідування питання про наявність або відсутність певних елементів складу злочину неможливе, оскільки це може бути вирішене за наслідками дослідження доказів під час судового розгляду і подальшої їх оцінки судом у їх сукупності та взаємозв`язку між собою, зокрема, висновків експертів, показань свідків, обвинувачених тощо, а тому таке рішення не може бути прийняте під час досудового розслідування слідчим суддею у зв`язку з відсутністю в нього на цій стадії встановленої нормами кримінального процесуального закону процесуальної можливості дослідити усі надані сторонами кримінального провадження докази та оцінити їх з метою встановлення наявності або відсутності обставин, на які посилається сторона захисту.

Враховуючи те, що стороною захисту не надано будь-яких доказів, які б спростовували причетність ОСОБА_4 до вчинення зазначеного в повідомленні про підозру кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку, що повідомлення про підозру складено відповідно до вимог глави 22 КПК України та скасуванню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу залишити без задоволення.

2. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1