ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1288/24 Справа № 212/7564/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

22.10.2024р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.01.2024р., яким обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, до затримання мешкав в АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим за ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України та на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років

за участю обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України та на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.

Вирок суду першої інстанції оскаржено обвинуваченим та його захисником, в апеляційній скарзі обвинувачений:

- вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції було проявлена упередженість, проігноровані конституційні норми та норми ЄКПЛ, висновки суду ґрунтуються на припущеннях;

- вважає, що показання потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на які послався суд першої інстанції, є сумнівними, не підтверджені слідчими експериментами, їхні показання є версією, яку вигадав слідчий, а потерпілі її повторили;

- вказує, що під час допиту він не мав змоги поставити потерпілому ОСОБА_9 запитання щодо достовірності його показань, а саме як ОСОБА_9 із джгутовим мішком на голові зміг розпізнати предмети, назви вулиць та обличчя людей, та під час повторного допиту потерпілий змінив свої показання, проте суд вказав, що він свої показання підтвердив;

- вважає, що при допиті свідка ОСОБА_10 прокурор ставив запитання, які наводили потерпілого на відповідь, яка була потрібна обвинуваченню, підказував відповіді на запитання обвинуваченого, а незручні питання прокурор прохав зняти з розгляду, що відповідно до ч. 3 ст. 96 КПК України є порушенням його права на захист;

- наголошує, що не було проведено слідчого експерименту із потерпілим ОСОБА_10 щодо його можливості на слух впізнати місцевість, адреси чи назви вулиць, та він лише розповів версію, яку вигадав слідчий;

- вважає що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були ідентичними, проте суд виклав їх на свій розсуд на користь обвинувачення, надавши їм інший зміст;

- наголошує, що в обґрунтування винуватості суд першої інстанції поклав слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_13 , проте не допитав його у судовому засіданні;

- вказує, що судом першої інстанції в обґрунтування його винуватості було покладено слідчий експеримент, під час якого він особисто нібито визнавав свою винуватість, що не відповідає дійсності, оскільки він особисто від початку досудового розслідування свою винуватість не визнавав, від участі у слідчому експерименті відмовився;

- вважає, що докази його винуватості відсутні, у нього не вилучались різного роду предмети, на які, як на докази його винуватості, послався суд першої інстанції, на них немає його відбитків чи біологічних зразків;

- прохає вирок сулу першої інстанції скасувати, кримінальне провадження повернути на новий судовий розгляд.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 :

- вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а фактичні обставини кримінального провадження визначають необхідність ухвалення нового вироку на підставі неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність;

- зазначає, що допитаний судом першої інстанції обвинувачений свою винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнав, показав, що він був присутнім, коли ОСОБА_13 привіз неповнолітніх потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у ранній час до будинку АДРЕСА_2 , проте він особисто не заподіював їм тілесних ушкоджень, не катував їх та не позбавляв волі, ніяких кримінальних дій щодо них не здійснював, участі у поміщенні неповнолітніх потерпілих до підвального приміщення гаражу не приймав, спочатку не надав належної оцінки обставинам, що відбувалися, та лише пізніше зрозумів, що в його присутності здійснювалось кримінальне правопорушення, про яке він не повідомив правоохоронні органи з невідомих причин, у зв`язку з чим визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 396 КК України, тобто у приховуванні цього злочину;

- вважає, що неповнолітні потерпілі обмовили обвинуваченого за рекомендацією працівників поліції, а обвинувачений був змушений себе обмовити через застосування до нього недозволених методів слідства, а саме застосування фізичного насильства, погроз застосування фізичного насильства, здійснення психологічного тиску, а висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого є помилковими;

- вважає, що показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підтверджують тільки присутність обвинуваченого, коли особа, стосовно якої ухвалено вирок, а саме ОСОБА_13 , вчиняв зазначені кримінальні правопорушення щодо неповнолітніх потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вказані свідки не давали показань про здійснення саме обвинуваченим кримінальних правопорушень щодо неповнолітніх;

- наголошує, що суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку і визнав як доказ слідчий експеримент за участю обвинуваченого, який був проведений 23.07.2020р., проте обвинувачений показав суду, що він на досудовому слідстві визнавав свою причетність до інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень, оскільки був під впливом недозволених методів слідства, та свої дії відтворював так, як йому пропонували працівники поліції;

- наголошує, що жодної попередньої домовленості між обвинуваченим та ОСОБА_13 не було, оскільки ОСОБА_13 самостійно в багажнику автомобіля привіз потерпілих, тобто в його діях вже були ознаки кримінального правопорушення, та далі він без всякої домовленості із обвинуваченим самостійно продовжував вчиняти злочинні дії щодо неповнолітніх потерпілих;

- зазначає, що у показаннях свідків, законних представників потерпілих, та безпосередньо самих потерпілих, які викладені у вироку суду першої інстанції, містяться суперечності, що відповідно до вимог ст. 411 КПК України є невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним станом кримінального провадження;

- вважає, що судом першої інстанції не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбачено ч. 1 ст. 396 КК України, а його визнано винуватим за ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, тобто застосовано закон, який не підлягав застосуванню;

- прохає оскаржуваний вирок скасувати, кримінальне провадження за ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого визнати винуватим за ч. 1 ст. 396 КК України, та вважати таким, що фактично відбув покарання за санкцією вказаної статті.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані ними апеляційні скарги та прохали про їх задоволення, позицію прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, вирок суду першої інстанції прохала залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, та перевіривши доводи апеляційних скарг, дійшов висновку про залишення апеляційний скарг обвинуваченого та його захисника без задоволення за таких підстав.

Вироком суду першої інстанції обвинуваченого ОСОБА_6 (далі - обвинуваченого) визнано винуватим у тому, що він 19.07.2020р. о 07.10год. знаходився разом з ОСОБА_11 , за адресою проживання, в АДРЕСА_2 , куди в цей час приїхав раніше знайомий їм ОСОБА_13 (далі - особа, стосовно якої ухвалено вирок) на своєму автомобілі «BMW 525 D» номер НОМЕР_1 (далі - автомобілі) в багажнику якого знаходились викрадені та незаконно позбавлені волі неповнолітні потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ..

Цього ж дня, близько 07.15год., особа, стосовно якої ухвалено вирок, при розмові з обвинуваченим та свідком ОСОБА_11 повідомив, що вночі цього ж дня він викрав та незаконно позбавив волі двох неповнолітніх потерпілих, яких він підозрював у вчиненні крадіжок майна.

При цьому, особа, стосовно якої ухвалено вирок, відчинив багажник свого автомобіля, примусивши вийти неповнолітніх потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на головах яких знаходились джгутові мішки, та сісти на дорогу вул. Рафаєля в Покровському районі м. Кривого Рогу.

Обвинувачений та особа, стосовно якої ухвалено вирок, перебуваючи на дорозі неподалік будинку АДРЕСА_2 вступили між собою у попередню змову з метою заподіяння неповнолітнім потерпілим сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом вчинення інших насильницьких дій з метою примушення неповнолітніх потерпілих вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від них відомості чи визнання, з метою покарати їх за дії, у вчиненні яких вони або інша особа підозрюється, а також з метою залякування.

Після чого того ж дня, близько 07.20год., з метою реалізації злочинної змови обвинувачений спільно з особою, стосовно якої ухвалено вирок, неподалік від дороги по вул. Рафаєля в Покровському районі м. Кривого Рогу знайшли невстановлені слідством дерев`яні палиці, тобто таким чином підшукали собі знаряддя вчинення злочину.

Далі обвинувачений за попередньою змовою групою осіб з особою, стосовно якої ухвалено вирок, реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального неповнолітнім потерпілим, продовжуючи перебувати на дорозі неподалік будинку АДРЕСА_2 , з метою залякування неповнолітніх потерпілих, утримуючи у руці підшукану раніше невстановлену слідством дерев`яну палицю, наніс нею не менше десяти ударів в ділянки голови, тулубу та кінцівок неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , який сидів на дорозі, та не менше десяти ударів в ділянки голови, тулубу та кінцівок неповнолітнього ОСОБА_10 , який також сидів на дорозі, вимагаючи від неповнолітніх потерпілих визнання своєї вини у вчиненні нібито крадіжок майна та викритті причетних до них осіб, тим самим придушуючи можливість потерпілих до супротиву і спричиняючи їм сильний фізичний біль та моральне страждання.

В свою чергу, обвинувачений за попередньою змовою групою осіб з особою, стосовно якої ухвалено вирок, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання неповнолітнім потерпілим, з метою залякування неповнолітніх потерпілих, підтримуючи незаконні вимоги особи, стосовно якої ухвалено вирок, продовжуючи перебувати на тому ж місці, утримуючи у руці підшукану раніше невстановлену слідством дерев`яну палицю, наніс нею з силою не менше десяти ударів в ділянку тулубу та голови неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , який сидів на дорозі, від чого дерев`яна палиця зламалась. Взявши іншу підшукану невстановлену слідством дерев`яну палицю, обвинувачений діючи умисно, із значною силою, наніс нею не менше десяти ударів в ділянки голови, тулубу та нижніх кінцівок неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , який також сидів на дорозі, вимагаючи від неповнолітніх потерпілих визнання своєї вини у вчиненні нібито крадіжок майна та викритті причетних до них осіб, тим самим придушуючи можливість неповнолітніх потерпілих до супротиву, не надаючи можливості підвестись потерпілим на ноги та спричиняючи їм сильний фізичний біль, моральне страждання, принижуючи честь та гідність неповнолітніх потерпілих.

Продовжуючи свої спільні злочинні дії, обвинувачений за попередньою змовою з особою, стосовно якої ухвалено вирок, дістав з салону автомобіля, металевий предмет, схожий на меч, таким чином підшукавши інше знаряддя для продовження вчинення тяжкого злочину.

Після чого, обвинувачений продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання неповнолітнім потерпілим, повернувся до неповнолітніх потерпілих, які продовжували сидіти на дорозі неподалік будинку АДРЕСА_2 , утримуючи металевий предмет схожий на «меч» в руці, почав демонстративно розмахувати ним, в безпосередній близькості з неповнолітніми потерпілими, таким чином залякуючи їх, здійснюючи психологічний тиск з метою примусити неповнолітніх потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від них відомості та визнання вини у вчиненні злочину, який вони не вчиняли.

Обвинувачений не зупиняючись на досягнутому, за допомогою металевого предмету, схожого на меч, наніс ним удар в ділянку лівої стопи неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , спричинивши йому тілесне ушкодження, сильний фізичний біль, моральне страждання.

Крім того, 19.07.2020р. близько 09.20год., обвинувачений, перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_2 , вступив з особою, стосовно якої ухвалено вирок, у попередню змову, з метою позбавлення волі двох неповнолітніх потерпілих, способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, що супроводжувалося заподіянням їм фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу.

Обвинувачений спільно з особою, стосовно якої ухвалено вирок, 19.07.2020р. близько 09.30год., реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі двох осіб, способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, що супроводжувалося заподіянням їм фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу, здійснюючи психологічний тиск та застосовуючи силу, заштовхали неповнолітніх потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , до багажнику автомобіля, позбавляючи їх зору, просторової, часової орієнтацій, свободи пересування, можливості вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися і рухатися у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб та у будь-який час, спричиняючи їм фізичні страждання.

Після чого обвинувачений за попередньою змовою групою осіб з особою, стосовно якої ухвалено вирок, 19.07.2020р. близько 10.15год., продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, пересуваючись на вказаному вище автомобілі, у багажнику якого знаходились неповнолітні потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , приїхали до гаражу, розташованого в 50-ти метрах від під`їзду АДРЕСА_3 .

Далі вони діючи спільно, 19.07.2020р. близько 10.20 години, перебуваючи у вказаному вище гаражі, продовжуючи реалізацію свого спільного злочинного умислу, спрямованого незаконне позбавлення волі двох неповнолітніх потерпілих способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, що супроводжувалося заподіянням їм фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу та на заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання неповнолітнім потерпілим, примусили вийти з багажнику авто неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на головах яких продовжували знаходились джгутові мішки.

Після чого, особа, стосовно якої ухвалено вирок, за попередньою змовою з обвинуваченим, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, 19.07.2020р. приблизно о 10.30год., прослідував з неповнолітнім потерпілим ОСОБА_10 у гараж, розташований в 50-ти метрах від під`їзду АДРЕСА_3 , де помістив та зафіксував передпліччя неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 у металеві слюсарні лещата, утримуючи у такому положенні неповнолітнього потерпілого невизначений час, спричиняючи йому сильний фізичний біль, моральне страждання.

Далі, обвинувачений продовжуючи перебувати у вказаному вище гаражі, використовуючи невстановлений слідством предмет по типу будівельного степлеру, привівши його в дію, здійснив не менше трьох «пострілів» в ділянки лівого та правого стегна неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , спричиняючи йому сильний фізичний біль та моральне страждання.

Після чого, особа, стосовно якої ухвалено вирок, за попередньою змовою групою осіб з обвинуваченим, діючи спільно, помістили до підвального приміщення гаражу розташованого в 50-ти метрах від під`їзду АДРЕСА_3 неповнолітніх потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , зачинивши їх в підвальному приміщенні металевою решіткою, накривши килимом, таким чином в період часу з 12.00год. 19.07.2020 по 09.40год. 20.07.2020р., незаконно, протягом тривалого часу, утримували неповнолітніх потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в умовах, які позбавляють їх просторової, часової орієнтації, позбавляючи нормального харчування, спричиняючи їм фізичні страждання, позбавляючи їх свободи пересування, можливості вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися і рухатися у будь-якому напрямі, у будь-який спосіб та у будь-який час.

20.07.2020р. о 09.40год. неповнолітніх потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було звільнено працівниками поліції Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області.

В період часу з 07.20год. по 12.00год. 19.07.2020р. обвинувачений спільно особою, стосовно якої ухвалено вирок, катували неповнолітніх потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з метою примусити потерпілих вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від них відомості чи визнання, з метою покарати їх чи іншу особу за дії, вчиненні ними або іншою особою, у вчиненні яких вони або інша особа підозрюється.

В результаті спільних злочинний дій обвинуваченого, за попередньою змовою групою осіб з особою, стосовно якої ухвалено вирок, неповнолітньому потерпілому ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: п`яти забійних ран голови, дев`яти синців верхніх та нижніх кінцівок, п`ятдесяти шести саден тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, рублена рана лівої стопи з відкритим зі зміщенням уламків переломом 5-го пальця лівої стопи, шести крапкових ранок правого та лівого стегна.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, виявлене у неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 ушкодження в області лівої стопи у вигляді рубленої рани лівої стопи з відкритим зі зміщенням уламків переломом 5-го пальця лівої стопи відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби, та виявлені забійні рани голови відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шести діб, але не більше як три тижні (21 день), крім того синці, садна, крапкові рани відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.

В результаті спільних злочинний дій обвинуваченого, за попередньою змовою групою особі особою, щодо якої ухвалено вирок, неповнолітньому потерпілому ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів 2, 3 п`ясткових кісток правої кисти зі зміщенням кісткових уламків; чотири забійні рани - правої вушної раковини з переходом у праву завушну область, потиличної області, тім`яної області, лівої гомілки; вісім синців тулуба та нижніх кінцівок, п`ятдесят три садна голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок.

Згідно висновку судово-медичної експертизи, виявлені у неповнолітнього ОСОБА_9 переломи п`ясткових кісток відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесним ушкодженням, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби та виявлені забійні рани відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шести діб, але не більше як три тижні, крім того синці та садна відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.

Дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 2 ст. 146 КК України, як незаконне позбавлення волі або викрадення людини, вчинене щодо двох чи більше осіб, за попередньою змовою групою осіб, способом, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, що супроводжувалося заподіянням ним фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу; за ч. 2 ст. 127 КК України, як катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного чи морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення, інших насильницьких дій з метою примусити потерпілих вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від них відомості чи визнання, з метою покарати їх за дії, вчинені ними або іншою особою чи у вчиненні яких вони або інша особа підозрюється, вчинені за попередньою змовою групою осіб, за ч. 2 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинене з метою залякування потерпілих чи примусу до певних дій.

Допитаний судом першої інстанції обвинувачений свою вину у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень не визнав та показав, що він неповнолітніх потерпілих не бив, не катував, тілесні ушкодження їм не наносив і не позбавляв їх волі. При цьому зазначив, що був свідком цих подій і все бачив, був в автомобілі разом із ОСОБА_13 та свої дії кваліфікував, як приховування злочину за ст. 369 КК України та за цією статтею визнав свою винуватість.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому суд першої інстанції перевірив показання обвинуваченого щодо його непричетності до викрадення неповнолітніх потерпілих, спричинення їм тілесних ушкоджень, та незаконного позбавлення волі, враховуючи його заінтересованість у вирішенні даного кримінального провадження, проаналізувавши та дослідивши їх зміст з позиції повноти, логічної послідовності, дійшов висновку про їх недостовірність, оскільки вони є неповними та непослідовними у викладенні фактичних обставин справи, вони не узгоджуються з усією сукупністю зібраних доказів по справі, які спростовують показання обвинуваченого, надані ним в судовому засіданні.

Так, витягом з ЄРДР підтверджується, що до Покровського ВП КВП ГУПНП В Дніпропетровській області звернулись ОСОБА_14 за фактом зникнення свого неповнолітнього сина ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_15 за фактом зникнення її неповнолітнього сина ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3

20.07.2020р. до ЄРДР були внесені відомості за ч. 1 ст. 115 КК України, розпочато досудове розслідування;

(а.с. 191, 203 т.1)

Заявою особи, щодо якої ухвалено вирок від 20.02.2020р. підтверджується, що він добровільно показав працівникам поліції місце, куди він в ніч з 18.07.2020р. на 19.07.2020р. на власному автомобілі вивіз двох неповнолітніх потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у селище Верабово, яких залишив на вказаному місці;

(а.с. 212 т.1)

Як вбачається з постанови слідчого від 20.07.2020р. був перекваліфікований складу злочину за фактом зникнення неповнолітніх потерпілих з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 3 ст. 146 КК України за фактом утримання неповнолітніх потерпілих двома невстановленими чоловіками у підвальному приміщенні гаражу;

(а.с. 201-202 т.1)

Протоколом проведення обшуку від 20.07.2020р. та відеозаписом вказаної слідчої дії підтверджується проведення обшуку за участю ОСОБА_13 в підвальному приміщені гаражу біля будинку АДРЕСА_4 , під час якого було знайдено неповнолітніх потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зі скотчем на шиї, а також виявлено одну сокирку, один ніж з рукояткою обмотаною ізолентою синьо-жовтого кольору, з місця обшуку вилучено марлеві тампони зі змивами з поверхні ножа; потожирові речовини на марлевому тампоні з поверхні рукоятки сокирки; змиви речовини бурого кольору з поверхні палиці, на марлевому тампоні; палицю та біту чорного кольору;

(а.с. 220-224, диск т. 1)

Постановою слідчого від 20.07.2020р. визнанні речовими доказами предмети, вилучені під час обшуку в гаражі 20.07.2020р.;

(а.с. 237 т. 1)

Протоколом проведення обшуку від 20.07.2020р. та відеозаписом до нього підтверджується обшук салону автомобіля марки «БМВ -525Д» д.н. НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_13 , щодо якого ухвалено вирок, в ході якого виявлено і вилучено цей автомобіль, з ключами від нього, металевий предмет в чохлі, схожий на меч; гільза калібру 9 мм, з написом на ній «РИСЬ» P.A.; технічний паспорт на автомобіль Е 03 06 99; килим з багажника автомобіля, зі слідами речовини бурого кольору, схожої на кров;

(а.с. 242-245, диск т.1)

Постановою слідчого від 20.07.2020р. визнані речовими доказами предмети, вилучені під час обшуку в автомобілі;

(а.с. 247 т.1)

Протоколом слідчого експерименту від 22.07.2020р. та відеозаписом до нього за участю підозрюваного ОСОБА_13 , щодо якого ухвалений вирок підтверджується, що підозрюваний ОСОБА_13 у присутності понятих та захисника ОСОБА_16 за участі судово-медичного експерта показав місця, спосіб та розповів про обставини вчинення ним кримінальних правопорушень щодо неповнолітніх потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_9 , відтворив механізм нанесення ним особисто тілесних ушкоджень неповнолітнім потерпілим ОСОБА_17 та ОСОБА_9 , показав гараж, де утримувались неповнолітні потерпілі. Також обвинувачений показав, як обвинувачений ОСОБА_6 палкою наносив удари по неповнолітнім потерпілим, а також продемонстрував спосіб і механізм нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 удару предметом, схожим на меч, неповнолітньому потерпілому ОСОБА_10 .

При відтворенні відеозапису слідчого експерименту підтверджується, що обвинувачений ОСОБА_13 детально і в подробицях відтворював і показував про те, де він та обвинувачений ОСОБА_6 узяли палки, як і з якою силою вони вдвох наносили палками удари по неповнолітнім потерпілим ОСОБА_17 та ОСОБА_9 , де обвинувачений ОСОБА_6 узяв предмет, схожий на меч, і як цим предметом наніс удар по нозі неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , як вони вдвох з обвинуваченим помістили неповнолітніх потерпілих до багажнику автомобіля.

Під час слідчого експерименту біля гаражу неподалік будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_13 вказав на мішок коричневого кольору, який був на голові одного з неповнолітніх потерпілих, фрагмент дерев`яної палки та картону від скотча.

Вказаний мішок, палка та картон під час слідчого експерименту були вилучені, опечатані та в подальшому направлені на експертизу;

(а.с. 45-65, диск 66, т. 2)

Постановою слідчого від 22.07.2020р. визнані речовими доказами мішок джгутовий зі слідами бурого кольору, який був виявлений біля гаражу по АДРЕСА_4 , дерев`яна палка та картон від скотчу, які були виявлені неподалік будинку АДРЕСА_2 ;

(а.с. 67 т. 2)

Протоколом слідчого експерименту від 23.07.2020р. та відеозаписом до нього, який проведений за участю обвинуваченого ОСОБА_6 у присутності захисника ОСОБА_7 , двох понятих, підтверджується, що обвинувачений надав добровільну згоду на проведення слідчої дії та показав місце та спосіб вчинення ним злочинів, відтворив обставини вчинення злочинів, механізм спричинення тілесних ушкоджень обом неповнолітнім потерпілим, мотиви злочину. Також обвинувачений показав, як палкою наносив удари по обом неповнолітнім потерпілим, механізм нанесення удару по нозі неповнолітньому потерпілому ОСОБА_10 предметом, схожим на меч.

Відеофіксацією вказаної слідчої дії підтверджується, що обвинувачений детально та в подробицях відтворив та показав, де він взяв палку, як і з якою силою наносив удари по обом неповнолітнім потерпілим, показав в якому положенні і де знаходилися потерпілі під час нанесення ним особисто тілесних ушкоджень неповнолітнім потерпілим, вказав де він особисто взяв предмет, схожий на меч, і як цим предметом особисто наніс удар по нозі неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , а також показав, як вони, разом з ОСОБА_13 помістили неповнолітніх потерпілих в багажник автомобіля, відвезли в підвальне приміщення гаражу;

(а.с. 94-107 диск 108, т.2 )

Протоколом проведення слідчого експерименту від 10.09.2020р. та відеозаписом до нього підтверджується, що неповнолітній потерпілий ОСОБА_10 , у присутності законного представника ОСОБА_18 адвоката ОСОБА_19 , соціального педагога ОСОБА_20 , двох понятих, показав місце та спосіб вчинення обвинуваченим та особою, щодо якої ухвалено вирок, щодо нього злочинів, відтворив обставини, за яких він особисто отримав тілесні ушкодження, та механізм їх нанесення;

(а.с. 236-239, диск 240 т. 2)

Протоколом пред`явлення неповнолітньому потерпілому ОСОБА_9 особи для впізнання за фотознімками від 09.10.2020р., проведеного у присутності двох понятих, соціального педагога, законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_15 , представника потерпілого ОСОБА_19 підтверджується, що потерпілий серед пред`явлених на фото осіб впізнав обвинуваченого, як особу, яка вчинила проти нього злочин;

(а.с. 94-98 т. 3)

Протоколом проведення слідчого експерименту від 11.09.2020 та відеозаписом до нього підтверджується, що неповнолітній потерпілий ОСОБА_9 , у присутності законного представника ОСОБА_15 , адвоката ОСОБА_21 , двох понятих, показав місце та спосіб вчинення злочинів обвинуваченим та особою, щодо якої ухвалено вирок, відтворив обставини, за яких він особисто отримав тілесні ушкодження, та механізм їх нанесення;

(а.с. 243-246, диск 247 т. 2)

Протоколом додаткового огляду місця події від 06.10.2020р. з фототаблицею підтверджується, що слідчим у присутності двох понятих, за участю спеціаліста, власника гаражу ОСОБА_22 , проведено огляд гаражного приміщення біля будинку АДРЕСА_4 , під час якого вилучено знаряддя злочину - слюсарні лещата;

(а.с. 58-66 т. 3)

Постановою слідчого від 06.10.2020р. визнані речовим доказом металеві слюсарні лещата;

(а.с. 67 т. 3)

Висновком судово-медичної експертизи № 1163 від 05.08.2020р. підтверджується, що у неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 виявлено чисельні тілесні ушкодження (чотири забійні рани - правої вушної раковини з переходом у праву завушну область, потиличної області, тім`яної області, лівої гомілки; вісім синців тулуба та нижніх кінцівок, п`ятдесят три садна голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок), які за ступенем тяжкості відносяться до середнього та легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я;

(а.с. 80 -82 т. 2)

Висновком судово-медичної експертизи № 1162 від 05.08.2020р. підтверджується, що у потерпілого ОСОБА_10 виявлено чисельні тілесні ушкодження у вигляді: п`ять забійних ран голови, дев`ять синців верхніх та нижніх кінцівок, п`ятдесят шість саден тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, рублена рана лівої стопи з відкритим зі зміщенням уламків переломом п`ятого пальця лівої стопи, шість крапкових ранок правого та лівого стегна, які за ступенем тяжкості відносяться до середнього ступеню тяжкості та легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я;

(а.с. 84-86 т. 2)

Висновком судово-цитологічної експертизи № 628/1 від 04.09.2020р. підтверджено, що на ножі з рукояткою обмотаною ізолентою синьо-жовтого кольору та на змиві з дерев`яної палиці, які були вилучені під час обшуку 20.07.2020 в гаражі біля будинку АДРЕСА_4 , встановлена наявність крові людини;

(а.с. 162-167 т. 2)

Висновком судової генетико-молекулярної експертизи № 8-642 від 28.08.2020р. підтверджується, що на дослідженому автомобільному килимку, встановлена наявність крові людини, генетичні ознаки крові людини на цьому килимку, який був вилучений під час обшуку автомобіля із багажника, співпадають з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_9 .

Крім того, на фрагменті деревини теж встановлена наявність крові людини та генетичні ознаки цієї крові на фрагменті деревини співпадають з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_10 , вказаний фрагмент деревини був вилучений біля гаражу під час слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_13 .

На мішку, який був вилучений біля гаражу під час слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_13 , встановлена наявність крові людини, генетичні ознаки цієї крові співпадають з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 та не співпадають з генетичними ознаками зразків крові ОСОБА_13 та ОСОБА_23 ;

(а.с. 181-194 т. 2)

Висновком додаткової судово-медичної експертизи № 1527 від 17.09.2020р. проведеної після слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_10 , підозрюваним ОСОБА_13 та ОСОБА_6 підтверджується механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 , який ідповідає тому, що показали на слідчих експериментах потерпілий ОСОБА_10 , підозрювані ОСОБА_13 та ОСОБА_6 ;

(а.с. 32-34 т. 3)

Висновком додаткової судово-медичної експертизи № 1528 від 16.09.2020р., проведеної після слідчих експериментів з неповнолітнім потерпілим ОСОБА_9 , підозрюваним ОСОБА_13 та ОСОБА_6 , підтверджується механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_9 , який відповідає тому, що вказували на слідчому експерименті потерпілий ОСОБА_9 , підозрювані ОСОБА_13 та ОСОБА_6 ;

(а.с. 39-41 т. 3)

Допитаний судом першої інстанції неповнолітній потерпілий ОСОБА_9 , показав суду, що обвинувачений приєднався до незаконних дій ОСОБА_13 19.07.2020р. вранці у приватному секторі. Обвинувачений на дорозі біля невідомого будинку у приватному секторі наносив удари палкою йому та іншому потерпілому ОСОБА_10 , від яких палка зламалась. При цьому обвинувачений вимагав у нього та потерпілого ОСОБА_10 зізнатись у крадіжках. Весь час він особисто був з мішком на голові та йому особисто погрожували вбивством. Через мішок він особисто бачив обличчя обвинуваченого, бачив, як обвинувачений розмахував предметом, схожим на меч, а потім замахнувся в бік потерпілого ОСОБА_10 і той закричав від болю. Дії обвинуваченого не були випадкові, він погрожував цим мечем. Потім їх із ОСОБА_10 відвезли до гаражу і помістили в підвал. По черзі їх із ОСОБА_10 піднімали з підвалу і продовжували катувати, вимагаючи зізнань. В гаражі ОСОБА_13 та обвинувачений затискали йому особисто руку в тиски, заганяли скоби від степлера у ногу та шию. Загалом в підвалі вони з ОСОБА_10 просиділи дві доби. Неповнолітній потерпілий прохав призначити суворе покарання для ОСОБА_13 та обвинуваченого. Потерпілий суду повідомив при повторному допиті, що він підтверджує свої показання, які надавав при проведені слідчого експерименту за його участю, тоді він краще пам`ятав хронологію подій, ніж зараз.

Допитана судом першої інстанції законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 - мати ОСОБА_15 підтвердила суду першої інстанції показання сина, зазначила, що син зник ввечері 18.07.2020р., через дві доби його знайшли працівники поліції в підвалі зачиненого гаража. У сина були численні тілесні ушкодження, він довго знаходився на стаціонарному лікуванні. Після цих подій у сина погіршився стан здоров`я, психологічний стан, він два рази проходив стаціонарне лікування та продовжує лікування у невропатолога. Вона прохала суворого покарання для обвинуваченого за вчиненні дії.

Допитаний судом першої інстанції неповнолітній потерпілий ОСОБА_10 показав суду, що 19.07.2020р. вранці ОСОБА_13 привіз його і потерпілого ОСОБА_9 в багажнику автомобіля у приватний сектор, де обвинувачений приєднався до незаконних дій ОСОБА_13 . На дорозі біля невідомого будинку його та потерпілого ОСОБА_9 одночасно били палками ОСОБА_13 та обвинувачений, при цьому удари палкою наносили по всьому тілу, голові, ногам, рукам. ОСОБА_13 та обвинувачений погрожували їм, вимагали зізнання в крадіжках. Весь час він особисто був з мішком на голові, чоловіків не бачив, але відрізняв їх по голосу. Зазначив, що саме обвинувачений підійшов до нього, став рахувати до трьох і чимось гострим вдарив по стопі лівої ноги, він особисто відчув сильний біль, навпомацки зрозумів, що йому відрубали мізинець на лівій нозі. Особу, яка відрубала йому палець, не бачив, але це був точно не ОСОБА_13 , оскільки у нього був інший голос. Інших осіб поряд не було. Потім їх обох з ОСОБА_9 завантажили в багажник авто і відвезли в невідомий гараж, де помістили в підвал. В підвалі вони загалом просиділи дві доби. По черзі їх піднімали з підвалу і продовжували катувати, вимагаючи зізнань у крадіжках. В гаражі з нього особисто зняли мішок, там він побачив ОСОБА_13 і обвинуваченого. ОСОБА_13 затискав йому руку в тиски, а обвинувачений заганяв скоби від степлера в руки і ноги. Неповнолітній потерпілий наполягав на призначенні суворого покарання обвинуваченому.

Допитаний судом першої інстанції законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 - батько ОСОБА_14 підтвердив показання сина, зазначив, що син розповів все вірно. У сина в лікарні він побачив численні тілесні ушкодження, проколи від степлера на руках і ногах, син знаходився на стаціонарному лікуванні два тижні, потів лікувався амбулаторно, проходив курс лікування у психолога. Після цих подій у сина погіршився стан здоров`я, психологічний стан, почалися панічні атаки. Відрубаний палець на нозі лікарі пришили, але він не функціонує, прохав суворо покарати обвинуваченого.

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 показав, що 19.07.2020р. він з дружиною ОСОБА_12 був на дачі по АДРЕСА_2 , де у них тимчасово мешкав обвинувачений. Того ж дня, близько 07:00год. на автомобілі приїхав ОСОБА_13 та він особисто бачив у багажнику автомобіля двох осіб чоловічої статі з мішками на головах. У руках ОСОБА_13 та обвинуваченого були палки, потім він знайшов ці палки зламаними та у крові, ці палки він особисто вивіз на смітник. Він чув крики хлопців, хто саме і кому наносив удари не бачив, оскільки збирався на роботу. Після почутих криків неодноразово робив зауваження ОСОБА_13 і обвинуваченому, щоб вони припинили свої дії. Він особисто бачив, як обвинувачений тримав в своїх руках предмет, схожий на меч. Він поїхав на роботу, а ОСОБА_13 та обвинувачений залишались на дачі.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 показала, що 19.07.2020р. вона з чоловіком ОСОБА_11 була на дачі по АДРЕСА_2 , та в той час у них в будинку тимчасово мешкав обвинувачений. Близько 07:00год. до них на дачу на автомобілі приїхав ОСОБА_13 , вони не розмовляли, криків про допомогу не чула, оскільки знаходилась у своїй кімнаті. З ОСОБА_13 спілкувався її чоловік, який близько 08:20год. поїхав на роботу, а ОСОБА_13 та обвинувачений залишались на подвір`ї. Приблизно через дві години ОСОБА_13 разом з обвинуваченим уїхали. На наступний день вона від чоловіка дізналась про те, що ОСОБА_13 привозив двох хлопців у багажнику свого авто, та ОСОБА_13 та обвинувачений били палками цих двох хлопців.

Постановою слідчого Державного бюро розслідувань від 07.09.2023р. підтверджується закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 365 КК України за заявою обвинуваченого ОСОБА_6 в суді про застосування до нього недозволених методів проведення досудового розслідування у зв`язку з відсутності в діях службових осіб ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області складу кримінального правопорушення.

(а.с. 185- 190 т. 5)

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що судом першої інстанції доведені події кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 122 КК України, ч. 2 ст. 127 КК України, ч. 2 ст. 146 КК України, а саме час, місце, спосіб та всі обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 інкримінованих їм кримінальних правопорушень, що підтверджується формулюванням обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним з конкретним зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченим за попередньою змовою групою осіб, також зазначені форми вини та мотиви вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що суд першої інстанції обґрунтував обвинувачення конкретними по кожному епізоду обвинувачення, визнаного судом доведеним. При цьому суд першої інстанції надав аналіз усіх зібраних у справі доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, обвинуваченого, особи, стосовно якої ухвалено вирок, як при проведенні досудового розслідування, так і в судовому засіданні, у висновках численних експертиз та інших досліджених доказах.

Крім того судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції в основу обвинувального вироку щодо обвинуваченого покладені лише достовірні докази, безпосередньо досліджені ним у судовому засіданні, та яким була надана остаточна оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності після всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності.

Зазначені висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів викладені у оскаржуваному вироку в точних і категоричних судженнях, які виключають будь-які сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття судом першої інстанції одних доказів та відхилення інших вмотивовано.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що судом першої інстанції в оскаржуваному вироку вмотивовані висновки щодо кваліфікації кожного з трьох кримінальних правопорушень, вчинених обвинуваченим, його винуватість у вчиненні цих кримінальних правопорушень за попередньою змовою групою осіб, визнаних судом доведеними, шляхом зіставлення ознак установленого судом кожного злочинного діяння і ознак відповідного кримінального правопорушення, передбаченого відповідними статтями кримінального закону, його частиною, пунктом, та сформульований висновок про їх відповідність.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 146 КК України, як незаконне позбавлення волі людини, та викрадення людини вчинене щодо двох осіб, за попередньою змовою групою осіб, вчинене способом, небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, таке, що супроводжувалося заподіянням потерпілим фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу.

- за ч. 2 ст. 127 КК України як катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного чи морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення, інших насильницьких дій з метою примушення неповнолітніх потерпілих, вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від них відомості чи визнання, з метою покарати їх за дії, у скоєнні яких вони або інша особа підозрюється, а також з метою залякування.

- за ч. 2 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, вчинене з метою залякування потерпілого чи примусу до певних дій.

Незаконне позбавлення волі та викрадення обвинувачення двох неповнолітніх потерпілих полягало у відкритому протиправному перешкоджанні неповнолітнім потерпілим вибирати за своєю волею місце перебування, яке виявилось у затриманні неповнолітніх потерпілих проти їх волі, в тому місці де вони знаходитись не бажали - багажнику автомобіля, після чого поміщення неповнолітніх потерпілих в таке місце, яке вони не мали змоги вільно залишити - підвал гаражу, при цьому це було здійснене шляхом застосування до обох потерпілих психічного та фізичного насильства.

Незаконне позбавлення волі та викрадення обвинуваченим двох неповнолітніх потерпілих як діяння є закінченим з моменту фактичного обмеження свободи переміщення двох потерпілих, є триваючим злочином, який був вчинений до часу фактичного звільнення обох потерпілих. Виходячи з цього, дії обвинуваченого, який приєднався до утримання обох потерпілих у стані позбавлення волі, правильно кваліфіковані як співвиконавство.

Співучасть обвинуваченого та особи, щодо якої ухвалений вирок, при вчиненні незаконного позбавлення волі та викрадення двох неповнолітніх потерпілих способом небезпечним для життя та здоров`я потерпілих, таке, що супроводжувалось заподіянням двом потерпілим фізичних страждань, здійснюване протягом тривалого часу, підтверджується, по-перше, вчиненням злочинів обвинуваченим та особою, щодо якої ухвалено вирок, по-друге, спричиненням єдиного до обох обвинувачених наслідку, по-третє, причинним зв`язком між діями кожного співучасника із злочинним результатом.

Крім того, співучасть обвинуваченого та особи, щодо якої ухвалено вирок у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується наявністю умисної вини у них обох, їх взаємною проінформованістю про злочинну діяльність кожного з них, їх усвідомлення спільного діяння і своєї ролі в ньому.

Також особа, щодо якої ухвалено вирок, та обвинувачений до початку вчинення кримінальних правопорушень щодо двох неповнолітніх потерпілих домовились про спільне їх вчинення, коли особа, щодо якої ухвалено вирок, 19.07.2024р. о 07.20год. привіз в багажнику належного йому автомобіля двох неповнолітніх потерпілих до місця мешкання свідків ОСОБА_24 , відчинив багажник автомобіля, примусив вийти обох неповнолітніх потерпілих, на голові який знаходились джгутові мішки та сісти на дорогу.

При цьому обвинувачений та особа, щодо якої ухвалений вирок для виконання спільних дій знайшли знаряддя вчинення злочинів - дерев`яні палиці, якою обвинувачений наніс численні удари в область голови, тулубу, кінцівках обох неповнолітніх потерпілих, які сиділи на дорозі. Після цього обвинувачений дістав із салону автомобіля металевий предмет, схожий на меч, тримаючи його в руці, став демонстративно розмахувати ним в безпосередні близькості з неповнолітніми потерпілими, а потім наніс ним удар в область лівої стопи неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 .

Потім обвинувачений та особа, щодо якої ухвалено вирок, здійснюючи психологічний тиск та застосовуючи силу, заштовхали обох неповнолітніх потерпілих до багажника автомобіля, та вдвох сіли в салон автомобіля - особа, щодо якої ухвалено вирок в якості водія, та обвинувачений - в якості пасажира, приїхали до гаражу, після чого вдвох примусили вийти двох неповнолітніх потерпілих, у яких на голові перебували джутові мішки, з багажнику автомобіля.

Потім особа, щодо якої ухвалено вирок, та обвинувачений, вдвох прослідували разом з обома неповнолітніми потерпілими до приміщення гаражу, де особа щодо якої ухвалено вирок, за попередньою змовою групою осіб з обвинуваченим, помістили та зафіксували передпліччя неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 у металеві слюсарні лещата, утримуючи його у такому положенні невизначений судом час.

Далі особа, щодо якої ухвалено вирок за попередньою змовою групи осіб з обвинуваченим, використовуючи невстановлений слідством предмет по типу будівельного степлеру, привівши його в дію, здійснив ним не менше трьох пострілів в область лівого та правого стегна неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 .

Після чого особа, щодо якої ухвалено вирок, та обвинувачений двох помістили неповнолітніх потерпілих до підвального приміщення гаражу, зачинили вхід до нього металевою решіткою та накрили килимом.

Співучасть обвинуваченого та особи, щодо якої ухвалено вирок, при вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується також причинним зв`язком між їх узгодженими діями та злочинними наслідками.

Внаслідок спільних злочинних дій неповнолітньому потерпілому ОСОБА_10 заподіяні тілесні ушкодження голови, верхніх та нижніх кінцівок, тулуба, правого та лівого стегна середнього ступеню тяжкості, легкі тілесні ушкодження, які викликали короткочасний розгляд здоров`я, та такі, що мають скороминучі наслідки.

Внаслідок спільних злочинних дій неповнолітньому потерпілому ОСОБА_9 заподіяно шістдесят сім тілесних ушкоджень правої кисті, вушної раковини та завушної області, лівої гомілки, тулуба, нижніх кінцівок, голови, верхніх кінцівок, які відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, та такі що мають скороминучі наслідки.

Обвинувачений та особа, щодо якої ухвалено вирок, вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 146 КК України способом, небезпечним для життя чи здоров`я неповнолітніх потерпілих, оскільки вони застосовували на протязі тривалого часу насильство до обох неповнолітніх потерпілих, тривалий час тримали їх в ізоляції без їжі та води, позбавивши їх зору, просторової та часової орієнтації, свободи пересування, можливості вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися і рухатись у будь-якому напрямку, в будь-який спосіб, у будь-який час.

Зазначений злочин супроводжувався заподіянням обом неповнолітнім потерпілим фізичних страждань, оскільки внаслідок застосованого до них обвинуваченим та особою, щодо якої ухвалено вирок, насильства, та під час тримання в ізоляції обидва неповнолітні потерпілі відчували біль. Також обвинувачений та особа, щодо якої ухвалено вирок, за попередньою змовою групою осіб застосували до обох неповнолітніх обвинувачених катування, побої та мордування.

Застосування насильства до обох неповнолітніх потерпілих при вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 146 КК України виразилось також у заподіянні обвинуваченим та особою, щодо якої ухвалено вирок за попередньою змовою групою осіб обом неповнолітнім потерпілим тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості.

Дії обвинуваченого правильно додатково кваліфіковані за ст. 122 КК України, ч. 2 ст. 127 КК України.

Незаконне позбавлення волі та викрадення обох неповнолітніх потерпілих здійснювалось обвинуваченим та особою, щодо якої ухвалено вирок, протягом тривалого часу, оскільки час фактичного обмеження обох неповнолітніх потерпілих у виборі місця перебування та у вільному пересуванні склав період часу з 07.10год. 19.07.2020р. по 12.00год. 20.07.2020р. .

Між діями обвинуваченого та наслідками є причинний зв`язок.

Мотивом вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України є примушення неповнолітніх потерпілих вчинити дії, що суперечать їх волі, а саме отримати від них відомості чи визнання, покарати неповнолітніх потерпілих за певні дії, у вчиненні яких вони або інша особа підозрюється, залякування неповнолітніх потерпілих.

Дії обвинуваченого та особи, щодо якої ухвалено вирок, при вчиненні ними кримінальних правопорушень носили умисний характер, тобто обвинувачений, усвідомлював наслідки своїх дій, передбачав їх суспільно-небезпечний характер та бажав їх настання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції доведена події кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України та правильно встановлені фактичні обставини справи, а саме, що обвинувачений 19.07.2020р. о 07.15год., разом із особою, щодо якої ухвалено вирок, перебуваючи на дорозі неподалік будинку АДРЕСА_2 вступили у попередню змовою групою особі з метою заподіяння двом неповнолітнім потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_25 сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом вчинення інших насильницьких дій з метою їх примушення вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від них відомості чи визнання, з метою покарати їх за дії, у вчиненні яких вони або інша особа підозрюється, а також з метою залякування, знайшли знаряддя вчинення злочину, та діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб нанесли не менше десяти ударів в ділянки голови, тулубу та кінцівок неповнолітнього ОСОБА_9 , та не менше десяти ударів в ділянки голови, тулубу та кінцівок неповнолітнього ОСОБА_10 , після чого обвинувачений, діючи умисно за попередньою змовою групою осіб з особою, щодо якої ухвалено вирок, дістав з салону автомобіля, ще одне знаряддя злочину - металевий предмет, схожий на меч, яким, утримуючи в руці, почав демонстративно розмахувати, в безпосередній близькості з неповнолітніми потерпілими, залякуючи їх, здійснюючи психологічний тиск з метою примусити неповнолітніх потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від них відомості та визнання вини у вчиненні злочину, який вони не вчиняли, та наніс ним удар в ділянку лівої стопи неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , спричинивши йому тілесне ушкодження, сильний фізичний біль, моральне страждання. Після чого, обвинувачений та особа, щодо якої ухвалено вирок, застосовуючи силу, заштовхали обох неповнолітніх потерпілих до багажнику автомобіля, позбавляючи їх зору, просторової, часової орієнтацій, свободи пересування, можливості вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися і рухатися у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб та у будь-який час, спричиняючи їм фізичні страждання, привезли їх у багажнику авто до гаражу, розташованого в 50-ти метрах від під`їзду АДРЕСА_3 , примусили вийти з багажнику авто неповнолітніх потерпілих, на головах яких продовжували знаходились джгутові мішки. Після чого, особа, щодо якої ухвалено вирок, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з обвинуваченим, прослідував з неповнолітнім потерпілим ОСОБА_10 у гараж, розташований в 50-ти метрах від під`їзду АДРЕСА_3 , де помістив та зафіксував передпліччя неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 у металеві слюсарні лещата, утримуючи у такому положенні неповнолітнього потерпілого невизначений час, спричиняючи йому сильний фізичний біль, моральне страждання. Після чого, обвинувачений, діючи умисно за попередньою змовою групою осіб, використовуючи невстановлений слідством предмет по типу будівельного степлеру, привівши його в дію, здійснив не менше 3 «пострілів» в ділянки лівого та правого стегна неповнолітнього ОСОБА_10 , спричиняючи йому сильний фізичний біль та моральне страждання. Після чого, особа, щодо якої ухвалено вирок, діючи умисно за попередньою змовою групою осіб з обвинуваченим, помістили до підвального приміщення гаражу розташованого в 50-ти метрах від під`їзду АДРЕСА_3 неповнолітніх потерпілих, зачинивши їх в підвальному приміщенні металевою решіткою, накривши килимом, та таким чином в період часу з 12.00год. 19.07.2020 по 09.40год. 20.07.2020р., незаконно протягом тривалого часу утримували неповнолітніх потерпілих в умовах, які позбавили їх просторової, часової орієнтації, позбавляючи нормального харчування, спричиняючи їм фізичні страждання, позбавляючи їх свободи пересування, можливості вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися і рухатися у будь-якому напрямі, у будь-який спосіб та у будь-який час.

В результаті умисних спільних злочинних дій обвинуваченого, за попередньою змовою з особою, щодо якої ухвалено вирок, неповнолітнім потерпілим завдано численні тілесні ушкодження легкого та середнього ступню тяжкості.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що доведеність обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України підтверджується по-перше, протоколами слідчих експериментів за участю потерпілих, які вказали на обставини вчинення щодо них кримінальних правопорушень з боку обвинуваченого, їх показаннями під час слідчого експерименту підтверджені ними в судовому засіданні під час допиту, які узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , про те, що ОСОБА_13 на автомобілі у багажнику привіз двох неповнолітніх потерпілих, яких разом із обвинуваченим відвезли у невідомому напрямку, по-друге показаннями ОСОБА_13 при проведенні слідчого експерименту за його участю, який розповів про обставини кримінального правопорушення щодо неповнолітніх потерпілих та показав механізм нанесення неповнолітнім потерпілим тілесних ушкоджень спільно з обвинуваченим, які узгоджуються із протоколом обшуку приміщення гаражу, де було виявлено неповнолітніх потерпілих, їх місце перебування вказав безпосередньо ОСОБА_13 , висновками СМЕ щодо наявності у неповнолітніх потерпілих тілесних ушкоджень, які могли утворитись при обставинах, які вказали неповнолітні потерпілі, ОСОБА_13 при проведенні слідчих експериментів з їх участю; по-третє, показаннями обвинуваченого при проведенні слідчого експерименту за його участю, де він підтвердив свою участь у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень щодо неповнолітніх потерпілих, у присутності захисника розповів та показав про обставини події. Ці показання обвинуваченого узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , показаннями неповнолітніх потерпілих щодо події кримінального правопорушення, протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_13 та висновком СМЕ про наявність крові потерпілих на килимку автомобіля.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що судом першої інстанції в обґрунтування його винуватості було покладено слідчий експеримент, під час якого він нібито визнавав свою винуватість, що не відповідає дійсності, він від початку досудового розслідування свою винуватість не визнавав, від участі у слідчому експерименті відмовився, оскільки наведені доводи спростовуються безпосередньо протоколом слідчого експерименту від 23.07.2020р. та відеозаписом до нього, який проведений за участю обвинуваченого у присутності захисника ОСОБА_7 , двох понятих, підтверджується, що обвинувачений надав добровільну згоду на проведення слідчої дії та показав місце та спосіб вчинення ним злочинів щодо неповнолітніх потерпілих, відтворив обставини вчинення злочинів, механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілим, шляхом нанесення удари палкою по неповнолітнім потерпілим, механізм нанесення удару по нозі неповнолітньому потерпілому ОСОБА_10 предметом, схожим на меч, мотиви злочину (а.с. 94-107 диск 108, т. 2).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на показання неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , який при допиті у судовому засіданні показав, що в гаражі з його голови зняли мішок та він побачив особу, щодо якої ухвалено вирок та обвинуваченого. Особа, щодо якої ухвалено вирок затискав йому руку в тиски, а обвинувачений загоняв скоби від степлера в руки і ноги.

Суд апеляційної інстанції вважає наведену позицію сторони захисту спробою уникнути відповідальності за вчинене, та вважає її такою, що суперечить усій сукупності доказів кримінального провадження, враховуючи не підтвердження факту застосування недозволених методів досудового розслідування щодо обвинуваченого, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 365 КК України за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що при розгляді справи судом першої інстанції було проявлена упередженість, проігноровані Конституційні норми та норми ЄКПЛ, висновки суду ґрунтуються на припущеннях, є також неспроможними та спростовуються сукупністю наведених вище доказів, які безпосередньо були досліджені та оцінені судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, на підставі всебічного, повного й об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, після оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що показання неповнолітніх потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , на які послався суд першої інстанції, є сумнівними, не підтверджені слідчими експериментами, їхні показання є версією, яку вигадав слідчий, а потерпілі її повторили, також не мають під собою підґрунтя, оскільки показання потерпілих при допиті в суді та при проведенні слідчих експериментів за їх участі є незмінними, та узгоджуються з показаннями ОСОБА_13 при проведенні слідчого експерименту за його участю, показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , висновками судово-медичних експертиз щодо наявності у потерпілих тілесних ушкоджень, висновками експертиз про наявність крові потерпілих на знаряддях злочину.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що під час допиту потерпілого він не мав змоги поставити свідку запитання щодо достовірності його показань, а саме яким чином потерпілий ОСОБА_9 із джгутовим мішком на голові зміг розпізнати предмети, назви вулиць, та обличчя людей, який під час повторного допиту змінив свої показання, проте суд вказав, що потерпілий ОСОБА_9 свої показання підтвердив, є також неслушними, оскільки відповідно до журналу судового засідання від 05.05.2022р. при допиті потерпілого ОСОБА_9 обвинувачений у присутності захисника ставив свої питання потерпілому, на які той дав відповіді, що бачив обвинуваченого, який бив його.

(а.с. 67-68 т.4)

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що при допиті свідка ОСОБА_10 прокурор ставив запитання, які наводили потерпілого на відповідь, потрібну обвинуваченню, підказував відповіді на запитання обвинуваченого, а незручні питання прокурор прохав зняти з розгляду, що відповідно до ч. 3 ст. 96 КПК України є порушенням його права на захист, оскільки показання потерпілих узгоджуються із показаннями особи, щодо якої ухвалено вирок та обвинуваченого, надані ними при проведені слідчих експериментів за їх участі та узгоджуються з усією сукупністю доказів безпосередньо досліджених та оцінених судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що не було проведено слідчого експерименту із потерпілим ОСОБА_10 щодо його можливості на слух впізнати місцевість, адреси чи назви вулиць, та він лише розповів версію, яку вигадав слідчий також ж неспроможними з підстав наведених вище.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були ідентичними, проте суд виклав їх на свій розсуд, надавши їм інший зміст, на користь обвинувачення, також не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до аудіозапису судового засідання від 18.08.2022р. (а.с. 147 т. 4) та аудіозапису судового засідання від 05.06.2023р. (а.с. 130 т. 5) свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 відповідно надали саме такі показання, які суд першої інстанції відобразив у мотивувальній частині вироку.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що в обґрунтування винуватості суд першої інстанції поклав слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_13 проте не допитав його у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції вважає також неслушними, оскільки сторони кримінального провадження на допиті вказаної особи не наполягали.

Суд апеляційної інстанції окремо наголошує, що суддею, який ухвалив оскаржуваний вирок, також було ухвалено вирок від 17.05.2023р. на підставі угоди про визнання винуватості, від 24.04.2023р., укладену між прокурором Криворізької північної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_26 та обвинуваченим ОСОБА_13 , та обвинуваченого визнано винуватим за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 263 КК України при тих самих обставинах, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на шість років, вирок набрав законної сили.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що докази його винуватості відсутні, у нього не вилучались різного роду предмети, на які, як на докази його винуватості, послався суд першої інстанції, на них немає його відбитків чи біологічних зразків, є також неспроможними, оскільки суд в мотивувальній частині вироку навів переконливі висновки про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень з наведенням всіх доказів, які це підтверджують.

Доводи апеляційної скарги захисника, що допитаний судом першої інстанції обвинувачений свою винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнав, показав, що він був присутнім, коли особа, щодо якої ухвалено вирок привіз неповнолітніх потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у ранній час до будинку АДРЕСА_2 , проте він особисто не заподіював їм тілесних ушкоджень, не катував їх та не позбавляв волі, ніяких кримінальних дій що до них не здійснював, участі у поміщенні неповнолітніх потерпілих до підвального приміщення гаражу не приймав, спочатку не надав належної оцінки обставинам, що відбувалося та лише пізніше зрозумів, що в його присутності здійснювалось кримінальне правопорушення, про яке він не повідомив правоохоронні органи з невідомих причин, у зв`язку з чим визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 396 КК України, тобто у приховуванні такого злочину, є необґрунтованими, спростовуються сукупністю досліджених та оцінених судом першої інстанції доказів, якими є показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 щодо фактичних обставин справи, протоколами слідчих експериментів за участю особи, щодо якої ухвалено вирок та обвинуваченого, протоколами слідчих експериментів за участю неповнолітніх потерпілих, протоколами впізнання неповнолітніми потерпілими обвинуваченого за фотознімками, висновками судово-медичних експертиз щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілих, висновками судово-медичних експертиз про наявність крові потерпілих на килимку автомобіля. Наведені докази узгоджуються між собою, мають логічне доповнення один одного, та не містять суперечностей.

Доводи апеляційної скарги захисника, що неповнолітні потерпілі обмовили обвинуваченого за рекомендацією працівників поліції, а він був змушений себе обмовити через застосування до нього недозволених методів слідства, а саме застосування фізичного насильства, погроз застосування фізичного насильства, здійснення психологічного тиску, а висновки суду першої інстанції про його винуватість є помилковими, також не мають під собою підґрунтя, оскільки висновок суду першої інстанції щодо винуватості обвинуваченого ґрунтувався не тільки на показаннях неповнолітніх потерпілих, а на сукупності інших доказів, визнаних судом належними, допустимими та достатніми для прийняття відповідного рішення.

Доводи захисника щодо застосування до обвинуваченого недозволених методів ведення досудового розслідування є також неспроможними, оскільки така заява обвинуваченого з`явилась в матеріалах кримінального провадження лише 09.02.2022р. (а.с. 14 т. 4) тобто після спливу півтора року від початку досудового розслідування, та проведення за участю обвинуваченого численних слідчих дій, була перевірена в установленому законом порядку, та не знайшла свого підтвердження, що підтверджується постановою слідчого про закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 365 Кк України.

При цьому, обвинувачений від початку досудового розслідування користується правовою допомогою захисника ОСОБА_7 , а саме з 23.07.2020р. відповідно до доручення про надання безоплатної правової допомоги (а.с. 79 т. 1), та всі слідчі дії за участю обвинуваченого проведені за участю захисника, та протягом вказаного часу заяв щодо недозволених методів слідства від них не надходило.

Доводи апеляційної скарги, що показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 підтверджують тільки присутність обвинуваченого, коли особа, щодо якої ухвалено вирок, а саме ОСОБА_13 , вчиняв зазначені кримінальні правопорушення щодо неповнолітніх потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вказані свідки не давали показань про здійснення обвинуваченим кримінальних правопорушень щодо неповнолітніх, є також безпідставними, оскільки висновки суду про винуватість обвинуваченого обґрунтовані не тільки показаннями вказаних свідків, а на підставі сукупності доказів, зокрема і протоколом проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого у присутності захисника ОСОБА_7 , після завершення якого зауважень від учасників не надійшло.

Доводи апеляційної скарги захисника, що судом першої інстанції покладений в основу обвинувального вироку і визнаний як доказ слідчий експеримент за участю обвинуваченого, який був проведений 23.07.2020р., проте обвинувачений показав суду, що він на досудовому слідстві визнавав свою причетність до інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень, оскільки був під впливом недозволених методів слідства, та свої дії відтворював так, як йому пропонували працівники поліції, є також неслушними з підстав викладених вище.

Доводи апеляційної скарги захисника, що жодної попередньої домовленості між обвинуваченим та особою, щодо якої ухвалено вирок, не було, оскільки вказана особа самостійно в багажнику автомобіля привезла потерпілих, тобто в його діях вже були ознаки кримінального правопорушення, та він без всякої домовленості продовжував вчиняти злочинні дії щодо неповнолітніх потерпілих, також не заслуговують на увагу, оскільки особа, щодо якої ухвалено вирок, самостійно тільки привезла в багажнику автомобіля неповнолітніх потерпілих до місця тимчасового мешкання обвинуваченого, подальші дії були вчинені обвинуваченим із особою, щодо якої ухвалено вирок спільно, за попередньою змовою групою осіб, що підтверджується сукупністю наведених вище доказів.

Доводи апеляційної скарги захисника, що у показаннях свідків, законних представників потерпілих, та безпосередньо самих потерпілих, які викладені у вироку суду першої інстанції містяться суперечності, що відповідно до вимог ст. 411 КПК України є невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, є також безпідставними, оскільки сторона захисту не наводить, які саме суперечності містяться у показаннях потерпілої сторони. Показання неповнолітніх потерпілих були незмінними, як на досудовому розслідуванні, так і в судовому засіданні. Законні представники неповнолітніх потерпілих безпосередніми свідками події не були, обставини події повідомили зі слів потерпілих.

Доводи апеляційної скарги захисника, що судом першої інстанції не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме визнання винуватості обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбачено ч. 1 ст. 396 КК України, а його визнано винуватим за ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України, тобто застосовано закон, який не підлягав застосуванню, є також безпідставними, оскільки дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом першої інстанції з підстав викладених вище.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а фактичні обставини кримінального провадження визначають необхідність ухвалення нового вироку на підставі неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, скасувати, що кримінальне провадження за ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, із ухваленням нового вироку, яким обвинуваченого слід визнати винуватим за ч. 1 ст. 396 КК України, та вважати таким, що фактично відбув покарання за санкцією вказаної статті, є неспроможними та не підлягають задоволенню.

Вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим судовим рішенням, підстави для його скасування або зміни в частині призначеного покарання судом апеляційної інстанції не встановлені.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.01.2024р., яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України та на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років - залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.01.2024р., яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146 КК України та на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який тримається під вартою у той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді