Справа № 149/3858/23
Провадження №11-кп/801/749/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень, відомості про які внесено до ЄРДР 14.11.2023 за №0000699 та 11.11.2023 за №0000652,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, розлученого, з середньо-спеціальною освітою, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого в силу ст.89 КК України,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 185 КК України,

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, тобто з 14 грудня 2023 року по день набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 залишено тримання під вартою.

Ухвалено стягнути зі ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертиз в розмірі 2 091 (дві тисячі дев`яносто одну) гривню 92 (дев`яносто дві) копійки.

Арешти, накладені ухвалами Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області №149/3650/23 та №149/4057/23, ухвалено скасувати.

Речові докази по справі:

велосипед KINETIC CRYSTAL 27.5, 17 size, Aluminimum 6061 сірого кольору, який знаходиться на зберіганні у Хмільницькому РВП ГУНП у Вінницькій області, ухвалено повернути потерпілій ОСОБА_9 ;

- велосипед марки "Ardis Silver Bike" чорного та коричневого кольорів, який знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_10 , ухвалено повернути останньому;

- DVD-R диски із відеозаписами з камер спостереження ухвалено залишити в матеріалах кримінального провадження протягом всього часу їх зберігання.

Згідно з вироком ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що на території держави Україна відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжено Указами Президента України, востаннє Указом Президента України 734/2023 від 06 листопада 2023 року з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 строком на 90 діб, вчинив злочини проти власності в умовах воєнного стану за наступних обставин.

11 листопада 2023 року о 05 годині 47 хвилин ОСОБА_7 прийшов на територію домогосподарства АДРЕСА_2 , де проживає його знайомий ОСОБА_11 .

Перебуваючи на території даного домогосподарства, ОСОБА_7 виявив, що світло у будинку не світиться, і у нього виник злочинний умисел, спрямований на викрадення в умовах воєнного стану майна, яке знаходиться гаражному приміщенні.

Так, ОСОБА_7 о 05 годині 48 хвилин, реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, підійшовши до вхідних дверей гаражного приміщення на території домогосподарства за вказаною адресою, пересвідчившись у відсутності сторонніх осіб, які б могли перешкодити вчиненню злочину, відкрив дерев`яні двері та таким чином незаконно проник у гаражне приміщення на території домогосподарства АДРЕСА_2 , де виявив спортивний велосипед KINETIC CRYSTAL 27.5, 17 size, Aluminimum 6061 сірого кольору, власником якого є потерпіла ОСОБА_9 , після чого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на викрадення цього велосипеду.

Знаходячись безпосередньо у гаражному приміщенні, що розташоване на території домогосподарства АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 з метою завершення свого злочинного умислу та діючи з корисливим мотивом для власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно викрав бувший у користуванні велосипед KINETIC CRYSTAL 27.5, 17 size, Aluminimum 6061 сірого кольору, ринкова вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/102-23/19919-ТВ від 16 листопада 2023 року, становила 9 700 гривень.

Після вказаних протиправних дій, ОСОБА_7 з місця події разом із майном, яке таємно викрав у потерпілої, зник та розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми умисними діями, ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 9 700 гривень.

Крім того, 14 грудня 2023 року о 13 годині 20 хвилин ОСОБА_7 , проходячи повз супермаркет «Грош Експрес», розташований по АДРЕСА_3 , помітив залишений без нагляду велосипед, марки ARDIS Silver Bike, та у цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на його таємне викрадення.

Так, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно з корисливим мотивом для власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, пересвідчившись у відсутності сторонніх осіб, які б могли перешкодити вчиненню кримінального правопорушення, повторно, таємно викрав велосипед, марки ARDIS Silver Bike, власником якого являється ОСОБА_10 , вартість якого відповідно до висновку експерта № 8267/23-21 від 15 січня 2024 року становить 1 640 гривень.

Після вказаних протиправних дій, ОСОБА_7 з місця події разом із майном, яке таємно викрав, зник та розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми умисними діями, ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 1 640 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованих йому правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що він має ряд тяжких захворювань, приймав участь в бойових діях, звільнився зі служби за станом здоров`я. Напередодні вчинення першої крадіжки він відпочивав у батька потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_11 , за адресою його проживання, по АДРЕСА_2 , де вживав алкогольні напої. Рано вранці 11 листопада 2023 року, він повернувся до будинку ОСОБА_11 , хвіртка була замкнена, він її віджав та зайшов до подвір`я, де почав шукати велосипед. Оскільки велосипеда він не знайшов, він зайшов до гаража, взяв велосипед, який там знаходився, сів на нього та поїхав з домогосподарства потерпілої.

14 грудня 2023 року, в обідню пору, він побачив за магазином "Грош" велосипед, який вирішив викрасти. Він намагався поїхати велосипедом, але оскільки був у стані алкогольного сп`яніння, декілька раз упав. Приїхав на викраденому велосипеді додому, після чого десь через хвилин 40 приїхала поліція та його вилучила. Про вчинене шкодує, про введення на території України воєнного стану був обізнаним.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано як кримінальні правопорушення (злочини), передбачені:

- ч. 4 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану та

- ч. 4 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання, призначивши обвинуваченому покарання за ч.4 ст. 185 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 та ст.75 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що сторона захисту не оскаржує фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію злочину, однак вважає вирок незаконним у частині призначеного покарання, яке є надмірно суворим. На переконання захисника, судом формально враховано обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину. Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, має ряд хронічних захворювань, серед яких важкі, був призваний до лав ЗСУ, брав участь у бойових діях, звільнився зі служби за станом здоров?я (визнаний непридатним до військової служби), непогашених судимостей немає, потерпілі під час судового розгляду не наполягали на призначенні покарання суворого виду і при вирішенні зазначеного питання поклались на розсуд суду. Натомість, як вважає захисник, суд надав перевагу при призначенні покарання ОСОБА_7 досудовій доповіді, яка побудована виключно на відомостях про минулі судимості обвинуваченого. Таким чином, захисник вважає, що суд першої інстанції порушив загальні засади призначення покарання, встановлені КК України, і дійшов необґрунтованого висновку про неможливість призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України та зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому за сіданні захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, однак у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення не надсилали. Захисник, обвинувачений та прокурор не заперечували щодо проведення судового розгляду у відсутність потерпілих. За таких обставин, відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, а також у зв`язку з відсутністю заперечень учасників, які з`явилися в судове засідання, апеляційний розгляд відбувся у відсутність потерпілих.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Згідно із ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішень при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За правилами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Вказані положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, у разі ухвалення обвинувального вироку, який у даному провадженні, на переконання колегії суддів, зазначеним положення відповідає не в повному обсязі.

При цьому положеннями ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

З огляду на вищезазначені положення кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає за необхідне скористатися своїм правом на вихід за межі вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 (що не погіршує становища обвинуваченого ОСОБА_7 ), оскільки станом на момент апеляційного розгляду набули чинності зміни до законодавства України в частині визначення розміру вартості викраденого майна, за яке передбачено адміністративну відповідальність, що, як наслідок, вплинуло на розмір матеріальної шкоди, у разі заподіяння якої настає кримінальна відповідальність.

Колегією суддів установлено, що 14 грудня 2023 року о 13 годині 20 хвилин ОСОБА_7 , проходячи повз супермаркет «Грош Експрес», розташований по проспекту Свободи, 23, м. Хмільник Вінницької області, помітив залишений без нагляду велосипед, марки ARDIS Silver Bike, та у цей час у нього виник злочинний умисел, спрямований на його таємне викрадення.

Так, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно з корисливим мотивом для власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, пересвідчившись у відсутності сторонніх осіб, які б могли перешкодити вчиненню кримінального правопорушення, повторно, таємно викрав велосипед, марки ARDIS Silver Bike, власником якого являється ОСОБА_10 , вартість якого відповідно до висновку експерта № 8267/23-21 від 15 січня 2024 року становить 1 640 гривень.

Після вказаних протиправних дій, ОСОБА_7 з місця події разом із майном, яке таємно викрав, зник та розпорядився ним на власний розсуд. Своїми умисними діями, ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 1 640 гривень.

Разом з тим, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за епізодом стосовно потерпілого ОСОБА_10 . ОСОБА_7 вчинив 14 грудня 2023 року. Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1342 грн. Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2684 грн (1342*2=2684).

Як убачається матеріалів кримінального провадження,обвинувачений ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_10 , викравши велосипед, матеріальної шкоди на суму 1 640 гривень.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_7 майна (за епізодом стосовно потерпілого ОСОБА_10 від 14 грудня 2023 року) становила 1 640 гривень, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2684 грн, то колегія суддів вважає, що, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та відповідно до приписів ч. 2 ст. 404 КПК України, посилання у вироку на скоєння обвинуваченим ОСОБА_7 14 грудня 2023 року таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно в умовах воєнного стану, за епізодом стосовно потерпілого ОСОБА_10 підлягає виключенню як таке, що з урахуванням вищенаведеного, не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Водночас, що стосується доводів апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через суворість, що на переконання сторони захисту, виразилося в необґрунтованому незастосуванні до ОСОБА_7 положень ст. 69, ст.75 КК України, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно із ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Частина 1 вищевказаної статі надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК України можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

У даному кримінальному провадженні захисник як на підставу застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень статті 69 КК України посилається на обставини, які пом`якшують покарання. Однак, захисник жодним чином не обґрунтував, яким є зв`язок цих обставин із вчиненим злочином і чому вони істотно знизили його тяжкість, а тому колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень вказаної статті до обвинуваченого ОСОБА_7 .

Натомість колегія суддів вважає за можливе застосувати до останнього положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки погоджується з доводами захисника про те, що фактично головним мотивом для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке необхідно відбувати реально, стали висновки досудової доповіді про дуже високі ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення і небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб та неможливість виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Зокрема, як убачається із тексту вироку, суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді п`яти років позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально, врахував: ступінь тяжкості вчинених злочинів, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та обставини, що обтяжує покарання, особу обвинуваченого, зокрема те, що він на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, має ряд захворювань, серед яких важкі, був призваний до лав ЗСУ та служив, однак за станом здоров`я визнаний непридатним до військової служби, посередньо характеризується за місцем проживання, ніде не працює, а також дані досудової доповіді щодо дуже високих ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення і небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб та неможливість виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Разом з тим, з тексту досудової доповіді вбачається, що головною підставою для такого висновку стали відомості про негативну репутацію обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки останній раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності та відбував покарання в місцях позбавлення волі. Однак, вказаний висновок колегія суддів вважає недоречним, оскільки врахування погашеної чи знятої судимості під час вирішення будь-яких питань, у тому числі й для характеристики особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим. Таким чином, хоч і досудова доповідь має важливе значення для індивідуалізації покарання, проте за своєю суттю має рекомендаційний характер при призначенні судом покарання.

Колегією суддів установлено, що обвинуваченому ОСОБА_7 виповнилося 50 років, він має повнолітню доньку, розлучений, з середньо-спеціальною освітою, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , зловживає алкогольними напоями, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, має ряд серйозних захворювань, що підтверджується документами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, у лютому 2022 року був призваний до ЗСУ, служив, а згодом за станом здоров`я визнаний непридатним до військової служби із зняттям з військового обліку, до затримання збирав необхідні документи для того, щоб оформити пенсію по інвалідності.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 критично оцінив свою протиправну поведінку, що виразилося у повному визнанні ним вини, щирому каятті, активному сприянні розкриттю кримінального правопорушення, і така поведінка останнього була послідовна як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду. Хоч і обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння та діяв умисно, викрадаючи велосипед, однак його дії розумно пояснити не можна, вони більш схожі на абсурдні та дурні, ніж на вдало продумані, оскільки фактично ОСОБА_7 викрав велосипед для того, щоб приїхати до домоволодіння колишнього однокласника.

Тобто обставини даного провадженнях як і інших кримінальних провадженнях, які стосуються ненасильницьких злочинів проти власності, демонструють те, що особа, яка їх вчиняє має низький освітній та культурний рівень. Вказане, можливо пояснюється тим, що обвинувачений ОСОБА_7 тривалий час провів у місцях позбавлення волі, вперше був засуджений у віці 16 років, що впливає на психіку молодої людини, коли вона у 16 років потрапляє в місця позбавлення волі і значний молодий вік свого життя проводить у умовах дуже обмеженого та специфічного спілкування, а тому, напевно не задумується над наслідками своїх дій, вчиняючи таке безглузде викрадення велосипеда.

Окрім того, колегія суддів не може не взяти до уваги те, що кваліфікація кримінального правопорушення у випадку відсутності в державі правового режиму воєнного стану була б за ч.1 ст.185 КК України, тобто ОСОБА_7 мав би можливість отримати більш м`яке покарання.

У той же час у ст. 50 КК України зазначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного кримінального правопорушення і особою винного.

Тобто, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Зважаючи на фактичні обставини даного провадження, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а також позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка поклалася на розсуд суду щодо виду покарання, колегія суддів вважає, що позбавляти обвинуваченого волі строком на п`ять років за викрадення велосипеда є надмірним та недоцільним. У той час, коли мети покарання можливо спробувати досягти із застосуванням положень ст. 75, 76 КК України, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши максимальний іспитовий строк. На переконання колегії суддів, таке покарання повинно вплинути на обвинуваченого ОСОБА_7 позитивним шляхом, навести його на роздуми про недоречність його поведінки, як особи, яка досягла п`ятидесятирічного віку, а також навести на роздуми про недопустимість вчинення нових кримінальних правопорушень не лише під час іспитового строку, а й у майбутньому. З огляду на це, запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 , слід скасувати та звільнити останнього з-під вати.

Таким чином, з урахуванням необхідності виключення з вироку посилань на вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за епізодом від 14 грудня 2023 року, призначене обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке хоч і є наближеним до мінімального, однак з огляду на вимоги статей 50, 65 КК України, не узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, не відповідає основній його меті як заходу примусу, що у свою чергу, на переконання колегії суддів, свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст.404, 405,406, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17 квітня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України - змінити.

У мотивувальній частині вироку із обвинувачення, визнаного судом доведеним, виключити епізод крадіжки майна потерпілого ОСОБА_10 , яка мала місце 14.12.2023, у зв`язку з втратою чинності закону, який встановлював кримінальну відповідальність.

Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування даного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк три роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки на період іспитового строку:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 скасувати та звільнити ОСОБА_7 з-під варти.

У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4