Справа № 344/8719/23
Провадження № 11-сс/4808/314/24
Категорія ст.173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у порядку письмового апеляційного провадження матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2023 року про арешт майна, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2023 року накладено арешт на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_7 , а саме на 1/4 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 54,84, житлова площа (кв.м): 39,45, реєстраційний номер 16459707.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу. Просив поновити строк на апеляційне оскарження та ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2023 року скасувати в частині арешту на частки квартири АДРЕСА_2 .

Вважає ухвалу слідчого судді незаконною.

Вказує, що він є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.11.2019 р., який посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Стверджує, що на час постановлення судом ухвали ОСОБА_7 не був власником даної квартири. Про оскаржувану ухвалу він дізнався 06.08.2024 р. через свого представника ОСОБА_6 , яка вчиняла дії щодо відчуження квартири в приватного нотаріуса ОСОБА_9 . Під час перевірки нотаріус виявила обтяження квартири, яке накладене Івано-Франківським ВДВС. У свою чергу, Івано-Франківський ВДВС надав відомості про виконавчий документ, а саме оскаржувану ухвалу, якою порушено його право, як власника вільно володіти та розпоряджатися своїм майном.

Про накладення арешту до моменту вчинення дій щодо відчуження даної квартири він не знав та вважає, що строк подання апеляційної скарги пропущено з поважних причин.

ОСОБА_6 та прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини неприбуття не повідомили, заяв про розгляд провадження за їх участю та про відкладення розгляду до суду апеляційної інстанції не надходило.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України колегія суддів вважає можливим проведення судового розгляду за відсутності ОСОБА_6 та прокурора.

Обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів клопотання, слідчим відділенням СУ ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000252, внесеному в ЄРДР 01.05.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Зокрема, відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.05.2023 року за №0000252, на підставі матеріалів правоохоронних, судових та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, внесено відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме про те, що групою осіб за попередньою змовою між собою, з метою отримання грошових коштів, організували та налагодили незаконне переправлення осіб чоловічої статі через державний кордон України (а.п. 2).

26 квітня 2023 р. старшим слідчим ОВС відділу СУ ГУНП в Івано-Франківській області підполковником поліції ОСОБА_10 складено повідомлення про підозру ОСОБА_7 за ч.3 ст. 332 КК України та 26 квітня 2023 року, в порядку ст.ст. 135, 136, 278, глав 6, 11 КПК України, вручено повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

Згідно інформаційних довідок (а.п. 9-11, 14-16) 1/4 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (загальна площа (кв.м): 54,84, житлова площа (кв.м): 39,45, реєстраційний номер 16459707 на праві приватної власності належить ОСОБА_7 .

Санкція ч. 3 ст. 332 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

19 травня 2023 року на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 06 листопада 2023 було накладено арешт на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_7 , а саме на частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Своє рішення слідча суддя мотивувала тим, що частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, санкція якої передбачає такий додатковий вид покарання, як конфіскація майна, а тому, у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, є необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного.

Зокрема, чинний кримінальний процесуальний закон передбачає можливість накладення арешту на майно з метою конфіскації майна, яка може бути застосована судом у разі доведення вини у вчиненні правопорушення під час розгляду кримінального провадження по суті.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. 170-173 КПК України, враховуючи сукупність доказів, які існували на той час, наклав арешт на вказане у клопотанні майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що при розгляді даного провадження слідчим суддею було враховано, що дотримання принципу пропорційності вимагає досягнення справедливого балансу між загальними інтересами всього суспільства і вимогами щодо захисту фундаментальних прав приватних осіб. Так, якщо на особу внаслідок ужитих заходів покладається «значний індивідуальний тягар», вважається, що справедливого балансу інтересів досягнуто не було (справа «Брумареску проти Румунії», справа «Трегубенко проти України»).

Колегія суддів враховує, що при обранні відповідних заходів забезпечення кримінального провадження необхідно враховувати права особи, яка є власником майна та відповідати загальному інтересу щодо ефективного розслідування кримінального провадження.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції розглядає кримінальне провадження в межах повноважень, які встановлені законом та переглядає законність і обґрунтованість судового рішення про накладення арешту на час його ухвалення.

Колегія суддів приймає до уваги, що питання щодо необхідності застосування відповідного заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна може переглядатися судом протягом строку досудового розслідування та вирішується в залежності від сукупності доказів, які були отримані органом досудового розслідування та наявності відповідних правових підстав на певній стадії досудового розслідування.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не має достатніх даних, які дозволяють встановити на якій стадії перебуває на даний час досудове розслідування у даному кримінальному провадженні. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що з часу ухвалення відповідного судового рішення пройшов доволі тривалий строк (більше одного року)

Колегія суддів розглядає провадження у відповідності до принципу змагальності сторін, відповідно до якого кожна із сторін самостійно доводить правильність її правової позиції та надає суду відповідні докази на підтвердження своїх доводів.

Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.

Зокрема, відповідно до вимог ч.2 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до принципу диспозитивності, який передбачено ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження вільні у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Апеляційний суд приймає до уваги що сторони відповідно до принципу диспозитивності самостійно визначають спосіб, яким вони намагаються захистити свої інтереси.

Разом з тим, звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення слідчого судді про арешт майна через значний період часу, не можна визнати ефективним захистом інтересів особи, майно якої арештовано, оскільки суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції на час його ухвалення та не має права враховувати обставини, які не були відомі і не могли бути відомі слідчому судді під час розгляду відповідного клопотання про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею були порушені вимоги закону, які б давали підстави для скасування судового рішення.

При апеляційному розгляді не встановлено істотних порушень норм КПК України, які є підставою для скасування ухвали слідчого судді та не доведено незаконність ухваленого судом рішення.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2023 року про арешт майна, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5