Справа № 182/5586/23
Провадження № 1-кп/0182/48/2024
У Х В А Л А

Іменем України

01.08.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні на стадії судового розгляду в залі суду в місті Нікополь Дніпропетровської області в режимі відеоконференції клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу в кримінальному провадженні №0001058 від 05.09.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополь Дніпропетровської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

потерпілої - ОСОБА_6

в с т а н о в и в:

1. У провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває вказане кримінальне провадження.

2. Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 ще на два місяці, зазначивши ризики, які передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконного впливу на потерпілу та вчинення інших кримінальних правопорушень. Також, прокурор наголосив на тому, що обвинувачений скоїв злочин у період іспитового строку, тому більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, які передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

3. Обвинувачений ОСОБА_3 заперечив проти клопотання прокурора та просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за адресою фактичного місця мешкання: АДРЕСА_1 , зазначив, що нові правопорушення скоювати не буде та хоче приєднатись до лав ЗСУ.

4. Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 вважала, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню та підтримала свого підзахисного щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт за вказаною адресою. Крім того, в судовому засіданні вже допитана потерпіла, тому ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК україни недоведені.

5. Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання прокурора та підтримала сторону захисту щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

6. Прокурор щодо заявленого стороною захисту клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт заперечив та підтримав раніше заявлене клопотання.

7. Обвинуваченому ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави, строк дії якого продовжено до 02 серпня 2024 року включно.

8. Згідно з вимогами ст.331 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати чи обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

9. При вирішенні заявленого клопотання прокурора суд встановлює, чи дотепер наявна обґрунтована підозра та ризики, які виправдовують подальше тримання під вартою (або у разі зміни запобіжного заходу - застосування іншого запобіжного заходу).

10. Обґрунтованість підозри має оцінюватися на кожному етапі: від початкового періоду після затримання особи, так і в подальшому, коли тримання під вартою продовжується. Збереження обґрунтованості підозри є необхідною умовою законності продовження тримання під вартою. Відповідно, хоча під час затримання та застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою повинна бути обґрунтована підозра; у випадках тривалого тримання під вартою також має бути доведено, що підозра зберігається та залишається обґрунтованою протягом усього періоду тримання під вартою. (Рішення у справі Ilgar Mammadov проти Азербайджану, заява № 15172/13 від 22 травня 2014 року, параграф 90). Також, необхідно належним чином оцінити наявність ризиків, які виправдовують продовження тримання під вартою, та які можна обґрунтувати конкретними обставинами справи, а не абстрактними формулюваннями, надаючи належну оцінку індивідуальним обставинам підозрюваного. Наведення таких аргументів може виправдовувати тримання під вартою (Рішення Великої Палати у справі Buzadji проти Республіки Молдова від 5 липня 2016 року, заява № 23755/07, параграф 88). Такі аргументи не можуть використовувати формалістичну та абстрактну мову, також не дозволяється щоразу при розгляді питання про тримання під вартою використовувати ідентичні або стереотипні формулювання, автоматично продовжувати тримання під вартою (Рішення у справі Lisovskij проти Литви від 2 травня 2017 року, заява № 36249/14, параграф 77).

11. Суд зазначає, що протягом періоду часу, що минув, досі є достатні підстави вважати, що наявна обґрунтована підозра, крім того стороною захисту не спростовується питання обґрунтованості підозри. Суд також зазначає, що оскільки обставини не змінилися, ризики переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення залишились. Втім, необхідно оцінювати не лише наявність обґрунтованої підозри та ризиків, а й доцільність застосування тримання під вартою до обвинуваченого на цьому етапі провадження.

12. Фактично, суд повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав обвинуваченого та дотримання принципу верховенства права. Тримання під вартою вважається «позбавленням волі» в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Метою цієї статті є захист від самовільного та необґрунтованого позбавлення волі. Тому, суд повинен всебічно оцінити обставини, на які посилаються сторона обвинувачення та сторона захисту.

13. Оцінка відповідних і достатніх підстав тримання під вартою має бути здійснена без відриву від фактичної тривалості попереднього ув`язнення. Ця оцінка здійснюється з необхідною ретельністю під час провадження у справі (Рішення у справі Gabor Nagy проти Угорщини-2 від 11 квітня 2017 року, заява № 73999/14, параграф 77). При цьому, потрібно завжди виходити з презумпції звільнення особи з-під варти (Рішення Великої Палати у справі Buzadji проти Республіки Молдова від 5 липня 2016 року, заява № 23755/07, параграфи 89, 91). Мають бути переконливо продемонстровані конкретні факти справи, для того, щоби переважати правило поваги до особистої свободи, а також щоби виправдати подальше тримання під вартою (наприклад, Рішення у справі Ilijkov проти Болгарії від 26 липня 2001 року, заява № 33977/96, параграф 84). Питання тривалості тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно.

14. Суд зазначає, що хоча за час перебування особи під вартою ризики не зменшилися, також не було встановлено інших обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою, що в контексті тривалого тримання під вартою (з жовтня 2023 року) має враховуватися як обставина на користь звільнення. Суд звертає увагу на те, що тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, а тому станом на зараз, з урахуванням тривалості тримання під вартою обвинуваченого, наявності міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, відсутності нових обставин, які виправдовують подальше тримання, цей захід не є пропорційним.

15. Разом з тим, суд вважає, що оскільки ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, запобігти заявленим прокурором ризикам, можливо шляхом застосування до ОСОБА_3 альтернативного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який дозволить забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків у цьому провадженні, оскільки це є основною метою застосування запобіжного заходу.

16. При цьому, покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, в умовах здійснення нагляду з боку працівників поліції надасть додаткових гарантій дотримання обвинуваченим ОСОБА_3 належної процесуальної поведінки та покладеного обов`язку явки до суду.

17. Отже, клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою слід відмовити за відсутності достатніх підстав.

Керуючись статтями 177, 178, 331, 371, 372, 395 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

1. У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 - відмовити.

2. Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

3.Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід, застосувавши до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , на строк не більш ніж на 2 місяці, до 30 вересня 2024 року включно.

4.Покласти на ОСОБА_3 на строк до 30 вересня 2024 року включно такі обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- утриматися від спілкування зі свідками та потерпілою у даному кримінальному провадженні;

- не відлучатися з місця фактичного проживання ( АДРЕСА_1 ), без дозволу суду.

5.Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_3 , який перебуває під цілодобовим домашнім арештом, покласти на процесуального керівника у даному кримінальному провадженні.

6.Виконання ухвали щодо цілодобового домашнього арешту покласти на відділення поліції Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 .

7.Звільнити ОСОБА_3 з-під варти негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 02.08.2024.

Суддя: ОСОБА_1