справа № 179/659/22
провадження № 1-кп/179/14/24
У Х В А Л А

31 липня 2024 року с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднані кримінальні провадження, внесені до ЄРДР за № 0000405 від 07.10.2020 року, №0000877 від 20.09.2022 року, №0000397 від 07.07.2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт.Царичанка Дніпропетровської області, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.191, ч.1, 2 ст.366, ч.2 ст.364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області перебувають об`єднані кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.191, ч.ч.1, 2 ст.366, ч.2 ст.364 КК України.

У судовому засіданні захисником обвинуваченої - ОСОБА_5 подано письмове клопотання, відповідно до якого захисник просить суд:

- визнати ухвалу слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 від 30.06.2022 у справі №183/5990/21 (провадження №1-кс/183/800/22) необґрунтованою та такою, що постановлена з грубим порушенням вимог кримінального процесуального законодавства;

- визнати очевидно недопустимими всі докази у кримінальному провадженні №0000397, як такі, що зібрані поза межами досудового розслідування кримінального провадження та припинити їх дослідження в судовому засіданні;

- на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України закрити кримінальне провадження №0000397 від 07.07.2021 за обвинуваченням Чернеччинського сільського голови ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.1,2 ст.366 КК України у зв`язку з тим, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості вказаної особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

В обґрунтування клопотання захисник посилається на те, що на час повідомлення ОСОБА_4 про підозру 14.09.2022 закінчилися строки досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а продовження строку досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді відбулося поза межами строку досудового розслідування. При цьому особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, встановлено не було.

Вказує, що згідно наявної в матеріалах кримінального провадження ухвали слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_6 від 30.06.2022 у справі №183/5990/21 (провадження №1-кс/183/800/22) задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_8 , про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 07.07.2021 за №0000397 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України та продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні на дванадцять місяців, тобто до 29.06.2023.

На думку сторони захисту, вказана ухвала слідчого судді про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000397 від 07.07.2021 року постановлена з порушеннями норм КПК України: за відсутності слідчого або прокурора, без фіксування судового засідання, внесена до ЄДРСР та підписана суддею лише 14.07.2022 року. В порушення вимог ч.1 ст.294, п.2 ч.4 ст.219 КПК України поза межами визначених законом повноважень, ухвалою слідчого судді строк досудового розслідування продовжено не на 6 місяців, а на 12 місяців (діяння, передбачене ч.1 ст.364 КК України у відповідності до ч.4 ст.12 КК України є нетяжким злочином).

Сторона захисту вважає, що є всі законні підстави стверджувати, що станом на 07.07.2022, тобто на час закінчення дванадцяти місячного строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000397 від 07.07.2021 ухвала слідчого судді про продовження строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні була фактично відсутня, а отже закінчилися строки досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Крім того, захисник вказує, що згідно інформації Офісу Генерального прокурора від 07.02.2023 №25/3-221 вих.23, отриманою ним у відповідь на адвокатський запит, відомості про продовження строків досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000397 були внесені до ЄРДР 21.07.2022 о 13-39 год., що є суттєвим порушенням вимог п.п.8.3 розділу І Положення про порядок ведення єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом генерального прокурора від 30.06.2020.

Враховуючи, що в судовому засіданні з розгляду клопотання про продовження строку досудового розслідування слідчий та прокурор були відсутні і не могли знати про результати розгляду клопотання (в ЄДРСР ухвала була відсутня), а копії ухвали (постановленої на думку сторони захисту слідчим суддею з суттєвими порушеннями вимог КПК України, яка підлягає скасуванню) слідчий ОСОБА_9 отримав лише 20.07.2022 (відомості про продовження строків досудового розслідування внесені до ЄРДР 21.07.2022), то станом на 07.07.2022 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні фактично закінчився і поновленню не підлягав, а тому в подальшому жодні слідчі дії (в т.ч. повідомлення про підозру) вчинятися не могли.

В порушення вимог ч.1 ст.9, ч.7 ст.295-1 КПК України процесуальний керівник у період з 30.06.2022 по 21.07.2022 не звернувся до суду за отриманням копії ухвали та не здійснив жодну з дій, передбачених ч.2 ст.283 КПК України, зокрема щодо закриття провадження у справі.

Враховуючи вищезазначене, захисник зазначає, що оскільки всі докази у кримінальному провадженні №0000397 зібрано поза межами досудового розслідування кримінального провадження, вони є очевидно недопустимими та не підлягають дослідженню у судовому засіданні, а тому відсутні достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_4 в суді і вичерпані можливості в їх отриманні, тому кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Також сторона захисту посилається на те, що на час постановлення ухвали про продовження строків досудового розслідування, слідчим суддею не враховано ч.8 ст.615 КПК України (у редакції, яка діяла на дату подання слідчим клопотання) та не повернуто клопотання слідчому.

Обвинувачена у судовому засіданні підтримала клопотання захисника та просила його задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечувала, посилаючись на відсутність підстав для його задоволення.

Вислухав пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частиною 1 статті 87 КПК України закріплено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

При цьому, застосовуючи положення ст. 87 КПК при оцінці доказів, наданих сторонами, суд виходить із того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини.

Відповідно до ч. 1 ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Згідно із ч. 2 та ч. 3 ст.89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст.89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

У разі, коли докази отримані внаслідок істотного й очевидного порушення прав і свобод людини, і їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які в будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду, вирішення питання про недопустимість таких доказів здійснюється під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (ч. 4 ст. 87, ч. 2 ст. 89 КПК).

Якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей, та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів, то вирішення питання про недопустимість доказів здійснюється в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (ч. 1 ст. 89 КПК).

Вирішення питання щодо допустимості похідних доказів обумовлене встановленням того, що первісний доказ отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав і свобод людини та використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в первісному доказі. Визнання недопустимими первісних доказів за іншими правилами допустимості, передбаченими КПК, саме по собі не дає підстав для визнання недопустимими похідних доказів на підставі ч. 1 ст. 87 КПК.

Вирішуючи на підставі ч. 1 ст. 87 КПК питання щодо допустимості доказу, який отриманий з істотним порушенням фундаментальних прав чи свобод людини, суд має обґрунтувати, яке саме фундаментальне право чи свобода особи були порушені, в чому саме полягає істотність такого порушення в тій мірі, що обумовлює недопустимість доказу, та за відповідності ситуації переліку критеріїв, наведених в ч. 2 ст. 87 КПК, послатись на конкретний пункт цієї норми (постанова ККС ВС від 17.10.2023 у справі № 455/844/16-к (провадження № 51- 3583 км 23).

Процесуальні рішення у формі постанови, доручення, ухвалені під час досудового розслідування, а також судові рішення, витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань, змагальні документи (клопотання, заяви, скарги тощо) не є доказами в розумінні ст. 84 КПК та не можуть оцінюватися крізь призму їх допустимості (Постанова ВС від 13.06.2023 у справі № 520/2703/17).

З метою оцінки доказів суд, який встановлює факти, наділений повноваженнями досліджувати усі обставини, які можуть вплинути на його висновок про допустимість доказів, у тому числі і обґрунтованість ухвал слідчого судді, постановлених під час досудового розслідування (постанова ВС від 05.02.2019 року у справі №754/12820/15-к ).

Враховуючи наведені положення КПК України та висновки, викладені у постановах Верховного Суду, з огляду на обставини, якими захисник обґрунтовує доводи клопотання, суд не вбачає очевидної недопустимості усіх доказів у кримінальному провадженні №0000397, оскільки доводи клопотання зводяться до оцінки процесуальних порушень, вчинених на думку сторони захисту, під час проведення досудового розслідування даного кримінального провадження.

У клопотанні захисником не наведено обставин, які б безумовно давали підстави вважати, що усі докази у вказаному кримінальному провадженні отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.294 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На підставі наведеного вище, суд вважає, що в задоволенні клопотання належить відмовити, оскільки очевидної недопустимості доказів на даній стадії судового провадження, без дослідження їх взаємозв`язку з іншими доказами, суд не вбачає, й вважає передчасним вирішувати питання про їх недопустимість.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладені захисником у клопотанні, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження.

Оскільки судом не встановлено очевидної недопустимості доказів на даній стадії судового провадження, то підстави для закриття кримінального провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, на яку посилається захисник у клопотанні, відсутні.

Керуючись ст.ст.284, 350, 350,371, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання доказів очевидно недопустимими та закриття кримінального провадження №0000397 від 07.07.2021 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.1,2 ст.366 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.284 КК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1