Номер провадження: 11-сс/813/1472/24
Справа № 522/7722/24 1-кс/522/5011/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» матеріали кримінального провадження №0000597 від 06.05.2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2024 року про обрання запобіжного заходу виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із середньою освітою, одруженого, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 23.04.2020 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

встановив:

У провадженні СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження №0000597 від 06.05.2024 року за ознаками вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

09.09.2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру за ч.1 ст.121 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

09.09.2024 року слідчий СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 звернулась до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_11 , про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на гаупвахті ПТУ ВСП, без визначення застави.

Клопотання мотивоване наявністю обґрунтованої підозри, а також існуванням ризиків, передбачених п.п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання та підозрюваному обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 07.11.2024 року, без визначення розміру застави.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри, врахування особи підозрюваного, характер інкримінованого кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та дійшов висновку, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити виконання покладених на підозрюваного обов`язків.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у виді застави. Захисник звертає увагу, що підозрюваний самостійно з`явився до слідчого до повідомлення про підозру 09.09.2024 року, з урахуванням подій, які відбувались 05.05.2024 року, він є військовослужбовцем та під час виконання бойового завдання отримав поранення, має постійне місце проживання, одружений та має родину. Також захисник зазначає, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, а судом безпідставно не визначено розмір застави.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 звернула увагу на недопустимість доказів, зібраних групою слідчих 06.05.2024 року, з огляду на винесення постанови від 13.05.2024 року про визначення групу слідчих, наявна в матеріалах провадження експертиза не підтверджує нанесення потерпілому тілесних ушкоджень саме 05.05.2024 року, просила скасувати ухвалу та відмовити в задоволенні клопотання органу досудового розслідування, враховуючи чисельні позитивні характеристики підозрюваного з місця несення служби, а також наявність міцних соціальних зв`язків.

У судовому засіданні апеляційного суду військовослужбовці ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 заявили клопотання про передачу підозрюваного під їх поруку.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу та просила задовольнити клопотання поручителів; поручителів, які просили задовольнити їх клопотання; прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання поручителів та апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового та кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України (далі КПК) основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 194 КПК передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення, або вчинити інші дії, передбачені зазначеною статтею.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

На думку апеляційного суду під час розгляду клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя не врахував вимог процесуального закону, які регламентують підстави та порядок застосування такого запобіжного заходу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення за вчинення якого з урахуванням положень ч.2 ст.183 КПК може бути застосований такий запобіжний захід, а також того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу має бути викладено обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 177 КПК.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Матеріали кримінального провадження, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування, на думку колегії суддів, є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри, висунутої ОСОБА_8 .

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість підозрюваного у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, а також їх сукупності для висновку про винуватість особи, або її невинуватість, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Доводи сторони захисту про необґрунтованість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та існування підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу, заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Апеляційний суд наголошує, що тримання під вартою, як винятковий захід, може застосовуватися тільки у випадку, коли особа підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, та за умови, якщо прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст.177 КПК.

У своєму Рішенні «Подвезько проти України» №74297/11 від 12.02.15 року ЄСПЛ у п. 21 вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що підозрюваний може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно, але мають підтверджуватись фактичними даними. Ризик того, що підозрюваний може переховуватись, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою.

Крім того, в зазначеному Рішенні ЄСПЛ звернув увагу на неприпустимість загальних формулювань в судових рішеннях та застосування повторюваних шаблонних фраз. Зазначене не свідчить про те, що суди здійснюють належну оцінку фактів стосовно необхідності застосування такого запобіжного заходу за обставин конкретної справи.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

НОМЕР_2 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень («Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції»), (dec.); «Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2») [ВП], § 41).

Апеляційний суд вважає, що рішення про обрання до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчим суддею належним чином не обґрунтоване.

Колегією суддів встановлено, що слідчим суддею залишено поза увагою наступні обставини справи: підозрюваний ОСОБА_8 є військовослужбовцем Збройних сил України та приймав участь в бойових діях; позитивно характеризує командуванням; має постійне місце проживання; сім`ю та малолітню дитину на утриманні.

Крім того, поза увагою слідчого судді залишився той факт, що відомості до ЄРДР внесені в травні 2024 року, а ОСОБА_8 про підозру повідомлено лише у вересні 2024 року. До повідомлення про підозру ОСОБА_8 з`являвся до слідчого в якості свідка до дня отримання підозри, а також з`явився на перший виклик до слідчого судді для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Вказані обставини дають підстави вважати, що ризик можливого переховування підозрюваного фактично відсутній.

Також безпідставними колегією суддів визнаються доводи сторони обвинувачення про існування можливості вчинення підозрюваним дій, передбачених п.п.2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК, з огляду на те, що такі обставини не підтверджені прокурором в суді апеляційної інстанції, а матеріали кримінального провадження не містять доказів, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР, підозрюваним було вчинено хоча б одна з дій, на які посилається сторона обвинувачення в обґрунтування існування ризиків у ступені, який є підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання поручителів про можливість передачі підозрюваного під особисту поруку ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 (військовослужбовцям ЗСУ відповідної військової частини), на думку колегії суддів визнає прийнятним в даній справі, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.180 КПК особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Під час апеляційного розгляду військовослужбовці ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 особисто підтримали подані до апеляційного суду заяви про взяття підозрюваного на поруку та пояснили, що їм як поручителям, відповідно до ст. 180 КПК, відомо у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_8 , передбачене законом покарання за його вчинення, а також зобов`язалися забезпечити виконання всіх передбачених ч.5 ст.194 КПК обов`язків підозрюваним.

На думку апеляційного суду, військовослужбовці ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 заслуговують на велику довіру, оскільки в такі тяжкі для країни часи, вказані особи боронять нашу країну від загарбників та приймали безпосередню участь у боях на передовій, відповідно до наданих документів отримали тяжкі поранення. Військовослужбовці беззаперечно мають відповідний авторитет в суспільстві і реально спроможні забезпечити належну поведінку і виконання покладених на підозрюваного обов`язків. Тому з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальним законом обов`язків, колегія суддів вважає за можливе застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді особистої поруки.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувану ухвалу слідчого судді слід скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді передачі його під особисту поруку військовослужбовцям ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , які на думку колегії суддів, здатні в повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, що запобігатиме можливим ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленої йому підозри, і зможе забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Таким чином, з урахуванням того, що органом досудового розслідування та прокурором під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді не було надано доказів щодо існування заявлених в клопотанні ризиків, та враховуючи особу підозрюваного, обставини даного кримінального провадження та соціальні зв`язки затриманої особи, апеляційний суд вважає, що відсутня необхідність в обмеженні прав підозрюваного на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України та ст. 5 Конвенції про

Обставини даної справи та дані про особу підозрюваного, на думку колегії суддів, свідчать про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно військовослужбовця, який проходить службу в бойовій частині, на даний час є вочевидь недоцільним, оскільки підозрюваний на даний час буде більш корисним для держави виконуючи свій безпосередній обов`язок захист країни від військової агресії.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК , за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

З урахуванням встановлених колегією суддів обставин даного кримінального провадження та невмотивованості клопотання слідчого про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційна скарга сторони захисту підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2024 року, якою ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України в кримінальному проваджені №0000597 від 06.05.2024 року, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_15 про застосування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Задовольнити заяви ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 про взяття підозрюваного на поруки, та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистої поруки.

Підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_8 , обов`язки, а саме:

- прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора, слідчого судді та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання, роботи, місця проходження військової служби, а також засобів зв`язку;

Покласти на поручителів ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 обов`язок, передбачений ч.1 ст.180 КПК України, а саме за необхідності доставити підозрюваного ОСОБА_8 до органу досудового розслідування чи в суд за кожним викликом.

Роз`яснити поручителям ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 наслідки невиконання взятих на себе зобов`язань, передбачених ч.5 ст.180 КПК України.

Контроль за виконанням обов`язків підозрюваним та зобов`язань поручителями покласти на слідчого в провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Копію ухвали надіслати на адресу ДУ «Одеський слідчий ізолятор» для виконання, а також вручити поручителям ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , слідчому та прокурору до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4