Житомирський апеляційний суд
Справа №296/306/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційні скарги прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 та захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 10.01.2024,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання старшої слідчої СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши залишати вказане житло цілодобово, без дозволу слідчого, прокурора або суду, строком до 02.03.2024.

Покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора у даному кримінальному провадженні, слідчого судді, суду на за першою вимогою;

-повідомляти слідчого, в провадженні якого перебувають матеріали досудового розслідування, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи:

-утримуватися від спілкування зі іншими підозрюваними ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , потерпілою ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , свідками у кримінальному провадженні: ОСОБА_20 та іншими свідками, коло яких має право визначити та повідомити підозрюваному слідчий, прокурор у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до СУ ГУНП в Житомирській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Встановлено строк дії покладених на ОСОБА_8 обов`язків до 02.03.2024.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою задовольнити клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 , та застосувати щодо підозрюваного у кримінальному провадженні №0000094 від 11.03.2021 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, враховуючи положення ч.3 ст.183 КК України, визначити розмір застави, співмірний із розміром спричинених потерпілій збитків. При цьому, зазначає, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, санкція якої серед іншого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, і бажаючи уникнути негативних наслідків кримінально-правового та цивільно- правового характеру, підозрюваний може ухилятися від органу досудового розслідування та суду. Зазначає, що ймовірність зазначеного ризику суттєво посилює той факт, що з моменту повідомлення про підозру 02.01.2024 і до 08.01.2024 ОСОБА_8 і ще 2 співучасники переховувались від органу досудового розслідування. Звертає увагу, що місце знаходження одного із них наразі встановлено, так, ОСОБА_15 , як і ОСОБА_8 вже після скерування на їх адреси письмових повідомлень про підозру у один і той же день розпочав стаціонарне лікування у одному й тому ж медичному закладі, а ОСОБА_11 оголошено у розшук. Звертає увагу і на те, що згідно показань свідка ОСОБА_20 , які долучені до матеріалів клопотання, ОСОБА_11 чинить тиск на одного із підприємців міста Коростеня щоб той не надавав потерпілій ОСОБА_18 документи щодо придбання нею обладнання, встановленого у приміщенні СТО, яким незаконно заволоділи ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 . Крім того, слід врахувати, що згідно матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій та показань свідків, долучених до кримінального провадження, підозрюваний може бути причетних до вчинення інших кримінальних правопорушень, які йому наразі не інкриміновані. Так, існують докази можливої причетності ОСОБА_8 до організації вимагання грошових коштів у сумі 5000 доларів США у ОСОБА_21 під приводом вигаданого боргу із застосуванням насильства, за яким наразі повідомлено про підозру 7 особам. Крім того, у межах вказаного провадження розслідується епізод вимагання 370 тис. грн. у одного із коростенських підприємців, у якому прослідковується участь ОСОБА_8 . Також, під час проведення ОРЗ та НСРД задокументовано ряд розмов, які свідчать про спілкування ОСОБА_8 з особами, що встановлюють та поширюють злочинний вплив на території регіону. Звертає увагу, що спричинені потерпілій збитки у сумі не менше 331524,38 гривень залишаються невідшкодованими, а тому підозрюваний задля унеможливлення відшкодування збитків може вживати заходи задля приховування належного йому майна. Крім того, підозрюваний проживає в м. Київ, тобто в іншому населеному пункті, у зв`язку з чим може не прибути за викликами слідчого під різноманітними приводами, таким чином перешкоджаючи кримінальному провадженню іншим чином. Вважає, що враховуючи переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, а також спричинення інкримінованим йому злочином збитку у сумі не менше 331524,38 гривень, що є значною шкодою, тому, застава має бути визначена у максимальному розмірі для відповідної тяжкості злочину.

Адвокат ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі також просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, наголошує, що слідча спотворює фактичні обставини, намагаючись показати суду факт переховування ОСОБА_8 , вказуючи на те, що начебто йому було повідомлено про підозру 02.01.2024 року і до 08.01.2024року останній переховувався. Наголошує, що дана обставина не відповідає дійсності, так як 02.01.2024 ОСОБА_8 підозра повідомлена не була, а лише було вручено текст підозри матері ОСОБА_22 , і разом з текстом було залишено повістку про виклик до слідчого. 08.01.2024 ОСОБА_8 з`явився до слідчого, і лише тоді йому було фактично повідомлено про підозру, підозрюваний надав пояснення де перебував (в медичному закладі), надав про це підтвержуючі документи, після чого він був допитаний, йому було вручено клопотання про запобіжний захід, на розгляд якого він прибув у визначений час та день, а тому твердження слідчої про переховування Рибалка є голослівними, маючі на меті висвітлити ОСОБА_8 , як особу схильну до переховування, що не відповідає дійсності. Також, звертає увагу суду на необґрунтованість підозри, зокрема, збитки, на які посилається сторона обвинувачення не підтверджені, потерпілій ОСОБА_18 майнова шкода не завдавалась, її майном ніхто не заволодівав. Звертає увагу, що існують цивільно-правові домовленості між її співмешканцем ОСОБА_23 та ОСОБА_12 про оренду приміщення СТО, що вказує на цивільно-правові відносини між ними, що виключає склад кримінального правопорушення за кваліфікацією шахрайство. Вважає, що застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не відповідає наявним ризикам, та занадто обмежує підозрюваного в здатності забезпечувати себе необхідними для існування речами, продуктами харчування, пересуватись під час повітряних тривог, які є щоденно в місті Києві, тим самим наражаючись на небезпеку. Наголошує, що ОСОБА_8 підозрюється у вчинені нетяжкого злочину, а також характеризуючі дані підозрюваного, є цілком достатнім для забезпечення процесуальної поведінки підозрюваного запобіжний захід у вигляді застави в розмірі відповідно до п.1 ч.5 ст.182 КПК України, до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_7 та його підзахисного - підозрюваного ОСОБА_8 в підтримку апеляційної скарги захисника та їх заперечення щодо апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга захисника залишається без задоволення, з таких підстав.

Згідно з ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.6 ст.22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд вправі обрати підозрюваній менш суворий запобіжний захід.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, відмовляючи у застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обранні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладанням відповідних обов`язків, не в повній мірі дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону.

Як убачається з матеріалів провадження №296/306/24, в провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження за №0000094 від 11.03.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 та ч.4 ст.186, ч.3 та ч.4 ст.189, ч.3 ст.190 КК України.

Згідно змісту клопотання слідчого, досудовим розслідуванням встановлено, що упродовж жовтня 2023 року - січня 2024 року ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, шляхом зловживання довірою, заволоділи майном ОСОБА_18 , а саме обладнанням, встановленим у приміщенні СТО за адресою: АДРЕСА_2 , загальною вартістю не менше 331 524,38 грн, що є значною шкодою.

02.01.2024 в межах цього провадження ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Старша слідча СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 звернулась до відповідного слідчого судді з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За результатами розгляду цього клопотання, слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При вирішенні вказаного клопотання, слідчим суддею встановлено, що докази, надані слідчим, свідчать про існування обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, яка дає підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_8 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Наявні у провадженні докази, також на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, у об`ємі, як того вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_8 міг вчинити вище зазначене кримінальне правопорушення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства», № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року).

На переконання апеляційного суду, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які додані до клопотання слідчим, а саме: копією протоколу про результати оперативно-технічних заходів - зняття інформації з електронних телекомунікаційних мереж від 23.08.2023; копіями протоколів здійснення негласної слідчої (розшукової) дії - негласного аудіо контролю особи від 06.12.2023, 07.08.2023, 18.12.2023; копією протоколу допиту потерпілого ОСОБА_18 від 06.11.2023; копією протоколу допиту свідка ОСОБА_20 від 28.12.2023, іншими матеріалами кримінального провадження.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

За таких умов, апеляційні посилання захисника підозрюваного на необґрунтованість повідомленої його підзахисному підозри в частині завданих потерпілій стороні збитків, наявності цивільно-правових домовленостей між певними особами, та відповідна кваліфікація дій його підзахисного, або відсутність складу правопорушення, є на даному етапі провадження передчасними. Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що беззаперечних доказів на спростування оголошеної органом досудового розслідування підозри на даний час стороною захисту не надано, відсутні такі (переконливі) докази і в матеріалах провадження.

При цьому, слідчий суддя за результатами розгляду клопотання вказав, що слідчим на підставі доказів, долучених до клопотання, не доведено наявність відповідних процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, як і недостатність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, з врахуванням зазначеного, слідчий суддя дійшов висновку, що до підозрюваного ОСОБА_8 необхідно застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладанням процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Разом з цим, апеляційний суд не погоджується з таким висновком слідчого судді та вважає, що заявлені стороною обвинувачення ризики неможливо усунути при застосуванні такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, тобто, відповідно до вимог ст.12 КК України, у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення санкція якого передбачає покарання у виді штрафу від чотирьох тисяч до восьми тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, щоб вирішити справу у відповідності до вимог закону, суд повинен взяти до уваги, крім даних, передбачених ст.177 КПК України, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки, характер справи, тяжкість кримінального правопорушення та наслідки вчинення протиправних діянь.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991року, особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення.

При цьому, на думку апеляційного суду, характер та обставини кримінального правопорушення, як у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 у вказаному кримінальному провадженні, суворість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному, в разі визнання його винним, факту вчинення інкримінованого в групі осіб, які наразі є підозрюваними, зокрема, у вимаганні грошових коштів, наявність у провадженні потерпілих, яким завданої значної шкоди, суспільного резонансу та небезпеки вчиненого, свідчать про існування на час постановлення ухвали обґрунтованих підстав для висновку про існування ризику можливості переховування від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, апеляційний суд зважає і на ті обставини, на які посилається слідчий в своєму клопотанні щодо переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органу досудового розслідування з моменту повідомлення про підозру 02.01.2024 і до 08.01.2024.

Так, у відповідності до матеріалів провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 02.01.2024 відповідно 02 та 04.01.2024 вручено особисто не було за неможливості встановити місця знаходження останнього (а.п.53-55). Повідомлення про підозру було 05.01.2024 вручено матері підозрюваного ОСОБА_24 , а особисто ОСОБА_8 - 08.01.2024.

В свою чергу, згідно протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 08.01.2024 (а.п.60-64), підозрюваний вказував, що 03.01.2024 втратив свідомість, де прийшов до тями не пам`ятає, в якій лікарні був не пам`ятає, отримав від лікаря направлення на отримання медичної допомоги та в подальшому був госпіталізований на стаціонарне лікування у КПН КОР «Київський обласний центр ментального здоров`я», де перебував на стаціонарному лікуванні з 05.01.2024 по теперішній час.

Разом з цим, фактично належно не встановлено місце перебування підозрюваного ОСОБА_8 з 02.01.2024 по 05.01.2024, докази цього відсутні в матеріалах провадження, як і не надані апеляційному суду стороною захисту.

Як вважає апеляційний суд, з урахуванням цього, підозра вручена органом досудового розслідування фактично з дотриманням вимого КПК України (докази протилежного відсутні), крім того, непідтверджені належно обставини, про котрі зазначає підозрюваний під час його допиту, опосередковано стверджують про намагання ухилення шляхом переховування від слідства, при наймані, в період з 02.01. по 05.01.2024.

Вище наведені обставини дають достатні підстави стверджувати про обґрунтовану наявність ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, суду.

В даному випадку, є висока вірогідність того, що при застосуванні альтернативної міри запобіжного заходу підозрюваному, останній може незаконно впливати на відповідних учасників провадження (свідків, інших підозрюваних, тощо) з метою зміни показів, що в подальшому може негативно відобразитися на встановленні об`єктивної істини по провадженню. При цьому, слід врахувати і те, що ОСОБА_8 особисто знайомий або перебуває в дружніх стосунках з підозрюваними у цьому кримінальному провадженні, що не заперечується і самим підозрюваним.

Слід врахувати і те, що підозрюваний фактично проживає у місті Київі, не одружений, не має осіб на утриманні, є фізичною особою - підприємцем, раніше не судимий.

З урахуванням зазначеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов передчасного висновку про відсутність ризиків зазначених в клопотанні та підстав для задоволення клопотання слідчого.

Апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення доведено про існування ризиків зазначених в клопотанні слідчого, а саме переховування від органу досудового розслідування та суду, спроби протиправного впливу на учасників кримінального провадження, як і можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та які на теперішній час не встановлені, за встановлених в ході досудового розслідування обставин, а застосований слідчим суддею запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, не зможе запобігти виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню виникненню зазначених ризиків.

Враховуючи наявність обґрунтованої підозри, встановлених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання слідчого та доведеність того, що до ОСОБА_8 на даному етапі досудового розслідування доцільно застосувати саме виключний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а тому є належними та обґрунтованими.

В свою чергу, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України. При цьому, підстави передбачені ч.4 ст.183 КПК України, в даному випадку, відсутні.

Згідно ж до норм ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_8 , а також ризики, передбачені ст.177 КПК України, апеляційний суд, відповідно до ч.5 ст.182 КПК України, визначає заставу в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на думку суду апеляційної інстанції, буде відповідати принципам достатності та виваженості і буде гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

З урахуванням викладеного, відповідно до положень ч.3 ст. 407, 409, 411, 412 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід задовольнити клопотання про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави, а відтак апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

При цьому, оскільки судом апеляційної інстанції фактично задоволена апеляційна скарга прокурора в частині міри запобіжного заходу, з огляду на фактичні обставини провадження, характеру, тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, характеризуючих даних особи обвинуваченого та встановлених на даний час ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, за відсутності, в даному випадку, обґрунтованих (встановлених) підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме у виді застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як-то вважає адвокат підозрюваного.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду міста Житомира від 10.01.2024, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотаннястаршої слідчої СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 02.03.2024 включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави 30 (тридцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що у грошовому виразі складає 87 600 (вісімдесят сім тисяч шістсот) гривень у кримінальному провадженні №0000094 від 11.03.2021, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою у строк дії ухвали на відповідний депозитний рахунок. (Одержувач коштів: Житомирський апеляційний суд, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 42261525, Банк отримувача: ДКСУ у м.Києві, Рахунок отримувача: UA0085932, Код банку отримувача (МФО): 820172)

В разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування кримінального провадження №0000094 від 11.03.2021 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України:

-прибувати до слідчого, прокурора у даному кримінальному провадженні, слідчого судді, суду на за першою вимогою;

-повідомляти слідчого, в провадженні якого перебувають матеріали досудового розслідування, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи:

-утримуватися від спілкування зі іншими підозрюваними ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , потерпілою ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , свідками у кримінальному провадженні: ОСОБА_20 та іншими свідками, коло яких має право визначити та повідомити підозрюваному слідчий, прокурор у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до СУ ГУНП в Житомирській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків до 02.03.2024.

Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного та його явки за викликом.

У разі внесення застави підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: