1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/4874/24 1-кс/335/1886/2024
03 травня 2024 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Гуляйполе, Пологівського (колишнього Гуляйпільського) району, Запорізької області, громадянина України, освіта середня, непрацюючого, розлученого, на утримані неповнолітніх дітей немає, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого 21.03.2024 року Заводським районним судом міста Запоріжжя за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, з випробувальним строком на 1 (один) рік,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, -
Слідча СВ ВП №1 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 , за погодження з прокурором, звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, всупереч вимог п. 12 інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, маючи умисел, направлений на придбання та зберігання вибухових пристроїв та вибухової речовини, без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у невстановлений досудовим слідством спосіб придбав 2 бойові ручні оборонні осколкові гранати Ф-1, які містять в собі заряди бризантної вибухової речовини тротил, 2 бойові уніфіковані підривачі дистанційної дії УЗРГМ та УЗРГМ-2, які являються самостійними вибуховими пристроями і відносяться до засобів підриву (ініціювання вибуху) та містять в собі ініціюючу вибухову речовину ТНРС, азид свинцю або гексоген бризантну вибухову речовину підвищеної потужності ТЕН або гексоген.
Після чого, ОСОБА_4 , з метою зберігання вибухових пристроїв та вибухових речовин, переніс 2 корпуси бойових ручних оборонних осколкових гранат Ф-1, 2 бойові уніфіковані підривачі дистанційної дії УЗРГМ та УЗРГМ-2 до свого домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав без передбаченого законом дозволу приблизно до 10.00 години 28 квітня 2024 року.
28.04.2024 приблизно о 10.00 годині, ОСОБА_4 знаходячись за місцем свого мешкання, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , переслідуючи злочинний умисел, направлений на збут вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, маючи корисливий мотив з метою особистого збагачення, незаконно збув шляхом продажу за 2000 гривень ОСОБА_7 , персональні дані якого змінені відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні» 2 бойові ручні оборонні осколкові гранати Ф-1 та 2 бойові уніфіковані підривачі дистанційної дії УЗРГМ та УЗРГМ-2.
В подальшому, 28.04.2024 в період часу з 10 години 07 хвилини до 13 години 26 хвилин ОСОБА_7 добровільно надав до огляду та вилучення працівникам поліції придбані у ОСОБА_4 за 2000 гривень 2 корпуси бойових ручних оборонних осколкових гранат Ф-1 та 2 бойові уніфіковані підривачі дистанційної дії УЗРГМ та УЗРГМ-2.
Окрім цього, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, всупереч вимог п. 12 інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, маючи умисел, направлений на придбання та зберігання вибухових пристроїв та вибухової речовини, без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у невстановлений досудовим слідством спосіб придбав корпус гранати РГ-42, корпус гранати РГД-5 96-70 Т, які містять в собі заряди бризантної вибухової речовини тротил, запал до ручних гранат типу УЗРГМ, запал до ручних гранат типу УЗГРМ-2, які являються самостійними вибуховими пристроями і відносяться до засобів підриву (ініціювання вибуху) та містять в собі ініціюючу вибухову речовину ТНРС, азид свинцю або гексоген бризантну вибухову речовину підвищеної потужності ТЕН або гексоген.
Після чого, ОСОБА_4 , з метою зберігання вибухових пристроїв та вибухових речовин, переніс корпус гранати РГ-42, корпус гранати РГД-5 96-70 Т, запал до ручних гранат типу УЗРГМ та запал до ручних гранат типу УЗГРМ-2 до свого домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав без передбаченого законом дозволу приблизно до 13 години 30 хвилини 02 травня 2024 року.
02.05.2024 приблизно о 13 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 знаходячись за місцем свого мешкання, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , переслідуючи злочинний умисел, направлений на збут вибухових пристроїв та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, маючи корисливий мотив з метою особистого збагачення, незаконно збув шляхом продажу за 2000 гривень ОСОБА_7 , персональні дані якого змінені відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні» корпус гранати РГ-42, корпус гранати РГД-5 96-70 Т, запал до ручних гранат типу УЗРГМ та запал до ручних гранат типу УЗГРМ-2.
В подальшому, 02.05.2024 в період часу з 13 години 45 хвилини до 17 години 12 хвилин ОСОБА_7 добровільно надав до огляду та вилучення працівникам поліції придбані у ОСОБА_4 за 2000 гривень корпус гранати РГ-42, корпус гранати РГД-5 96-70 Т, запал до ручних гранат типу УЗРГМ та запал до ручних гранат типу УЗГРМ-2.
Крім того, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, всупереч вимог п. 12 інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21 серпня 1998 року, маючи умисел, направлений на придбання та зберігання вибухової речовини, без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у невстановлений досудовим слідством спосіб придбав корпус ручної термобаричної гранати РГТ-27С2, який містять в собі заряд бризантної вибухової речовини тротил.
Після чого, ОСОБА_4 , з метою зберігання вибухових речовин, переніс корпус ручної термобаричної гранати РГТ-27С2 до свого домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав без передбаченого законом дозволу приблизно до 14 години 50 хвилин 02 травня 2024 року.
В подальшому, 02.05.2024 працівниками поліції на підставі ухвали Орджонікідзівського районного суду міста Запоріжжя від 3004.2024 у період часу з 14 години 50 хвилин до 16 години 53 хвилини проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого в житловому будинку виявлено та вилучено корпус ручної термобаричної гранати РГТ-27С2.
Слідча, зазначає, що підозрюваний ОСОБА_4 усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та невідворотності покарання за його вчинення може переховатися від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від органів розслідування й суду, забезпечити виконання процесуальних рішень у провадженні.
Крім того, у клопотанні зазначено, що більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням підозрюваного ОСОБА_4 під вартою не зможе запобігти вказаним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив його задовольнити з викладених в ньому підстав.
В судовому засіданні підозрюваний не заперечував проти задоволення клопотання слідчої.
Захисник підтримав думку підозрюваного.
Вислухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши клопотання та дослідивши додані в його обґрунтування копії матеріалів кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
02.05.2024 року ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
03.05.2023 року ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Обґрунтовуючи висунути підозру ОСОБА_4 сторона обвинувачення послалася та надала слідчому судді наступні докази: протокол допиту свідка ОСОБА_7 , протоколи допитів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , протоколом огляду речей від 28.04.2024 року, висновок експерта проведення судової вибухово-технічної експертизи № СЕ-19/108-24/8003-ВТХ від 01 травня 2024 року, протоколом огляду речей від 02.05.2024 року, протокол проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , від 02.05.2024 року, протокол затримання ОСОБА_4 від 02.05.2024 року, довідками про категорію вибухонебезпечності виявлених вибухових матеріалів від 02.05.2024 року.
Аналізуючи наведені стороною обвинувачення матеріали кримінального провадження можливо дійти висновку, що вони містять відомості про причетність підозрюваного ОСОБА_4 до інкримінованого йому злочину, однак така причетність має бути перевірена органом досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження.
Враховуючи наведене, слідчий суддя, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому злочинів, правильність кваліфікації його дій, допустимість доказів щодо встановлення винуватості підозрюваного, та вважає, що зміст клопотання та долучених до нього документів підтверджують існування фактів і інформації, які можуть свідчать про ймовірну причетність ОСОБА_4 до інкримінованого йому діяння, та ці факти та інформація мають бути перевірені під час досудового розслідування.
Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.
Виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів пов`язано із необхідністю запобігання ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.
Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу слідчий суддя враховує не тільки положення, які передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії» («Cloot v. Belgium», § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Так, підозрюваний ОСОБА_4 усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і наступного покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, може вчиняти дії спрямовані на переховування від органів досудового розслідування та суду.
Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).
В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Підозрюваний ОСОБА_4 обізнаний про анкетні дані свідків, а тому в ході здійснення подальшого досудового розслідування, може здійснювати незаконний вплив на останніх, що спонукатиме їх змінити раніше надані покази.
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.
Окрім цього, підозрюваний ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 у разі застосування більш м`якого (альтернативного) запобіжного заходу матиме можливість ухилитися від покладених на нього обов`язків, що є ризиком, передбаченим п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела прибутку, 21.03.2024 року засуджений за вчинення аналогічного кримінального правопорушення, що свідчить про те, що він може продовжити вчиняти інші, що є ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 , більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.
ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, не одружений, має постійне місця проживання, міцність соціальних зв`язків, раніше судимий.
Однак, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Враховуючи існування доведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про причетність ОСОБА_4 до кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого підозрюється, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому обирає йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 30.06.2024 року включно.
Отже, слідчим суддею встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції».
Між тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваною обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи те, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 не спричинив загибель людини, запобіжний захід у вигляді застави раніше не обирався, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави.
Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Ураховуючи тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , зважаючи на дані про особу підозрюваного, враховуючи обставини справи, слідчий суддя у межах, визначених ст. 182 КПК України, вважає, за необхідне визначити підозрюваному, як альтернативу, розмір застави - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 грн., оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків.
Окрім цього, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до норм ч. 3 ст. 183 КПК України, у разі внесення застави покласти на підозрюваного декілька обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває підозрюваний відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.
Керуючись ст.ст. 42, 177, 178, 181, 183, 193, 194, 376 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 30 червня 2024 року включно, з утриманням в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Строк тримання під вартою підозрюваного рахувати з 02 травня 2024 року, з дня затримання.
Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:
- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;
- не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора чи суду з місця його проживання;
- повідомляти про зміну місця проживання та місця роботи слідчого, прокурора або суд;
- утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити на строк до двох місяців з моменту звільнення з-під варти.
Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує її внесення негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 чи іншому заставодавцю відмінному від підозрюваного, обов`язки, що покладаються у зв`язку з застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави та наслідки його невиконання.
У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_4 вважається таким до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Визначити строк дії ухвали до 30 червня 2024 року включно.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя ОСОБА_1