Справа № 464/991/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/317/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на ухвалу слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 14 лютого 2024 року про застосування щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою у Львівській установі виконання покарань № 19 УДД УВП у Львівській області.

Строк дії ухвали становить шістдесят днів з моменту затримання - з 12.02.2024 по 11.04.2024 включно.

Визначено підозрюваному ОСОБА_7 заставу у виді 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 гривень.

У випадку внесення вказаного розміру застави на відповідний рахунок ОСОБА_7 звільняється з-під варти в порядку визначеному ч. 4 ст.202 КПК України.

У випадку внесення застави на відповідний рахунок вирішено покласти на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із потерпілим ОСОБА_9 та свідком ОСОБА_10 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 цілодобовий домашній арешт за адресою реєстрації у АДРЕСА_1 .

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що ОСОБА_7 не потребує такого значного обмеження у конституційних правах на вільне пересування та може забезпечити з власного боку належну процесуальну поведінку, без примусу з боку органів досудового розслідування. Клопотання слідчого, погоджене прокурором, містить неприпустимі прогнозування можливих до настання, передбачених КПК України ризиків (про можливе ухилення від слідчого і суду, про можливе продовження протиправної діяльності), без надання у розпорядження суду та учасників провадження доказів їх фактичної наявності.

Вважає, що долучені до матеріалів справи документи обґрунтовують лише потенційну підозру, однак не доводять наявність оголошених ризиків.

На думку апелянта, судом не повною мірою враховано наявність обставин, які характеризують особу підозрюваного; не взято до уваги міцність наявних у нього соціальних зв`язків, як соціально стримуючих факторів. ОСОБА_7 не має намірів ухилення від слідства та суду, як і не бажає чинити тиск на потерпілого, свідків або учасників провадження.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 подану апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити.

Його захисник ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився. В апеляційній скарзі зазначив, що у випадку його неявки апеляційний розгляд проводити без нього. Підозрюваний ОСОБА_7 не заперечив проти проведення апеляційного розгляду у відсутності його захисника.

Прокурор ОСОБА_8 у судовому засіданні проти задоволення апеляційних вимог заперечила, покликавшись на їх безпідставність.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію учасників процесу, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Частиною 1 ст. 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону були дотримані у повному обсязі.

Згідно з матеріалами клопотання, 12 лютого 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

12 лютого 2024 року о 05 год. 00 хв. ОСОБА_7 затримано у порядку ст. 208 КПК України, та у той самий день йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 12 лютого 2024 року о 04:33 год., діючи в умовах воєнного стану та за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою власного протиправного збагачення, шляхом незаконного проникнення до автомобіля Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває у користування ОСОБА_9 , таємно викрав із вказаного автомобіля майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме: поліроль торгової марки «К2» вартістю 100 грн; систему нагрівання тютюну марки «LiL Solid» вартістю 400 грн; паперову коробку, в якій знаходились дві запасні лампочки ближнього світла вартістю по 50 грн за одну шт.; блокнот із шкіряною обкладинкою чорно-коричневого кольору, вартістю 400 грн; домкрат до автомобіля вартістю 500 грн; ключ балонний для коліс вартістю 135 грн., чим заподіяв матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_9 на суму 1 635,00 гривень.

Перевіркою встановлено, що дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя перевірив законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до вимог статей 193-194 КПК України вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства, зокрема: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12 лютого 2024 року; протоколом огляду місця події від 12 лютого 2024 року з фототаблицею до нього; постановою про визнання речових доказів від 12 лютого 2024 року; протоколом затримання від 12 лютого 2024 року.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, оскільки відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (п.55 Рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального провадження.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, долучені до клопотання докази свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення наведеного вище кримінального правопорушення, така причетність є вірогідною та достатньою для застосування до підозрюваного заходу забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Є обґрунтованими і висновки слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, впливати на потерпілого та свідків. Враховано, що підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків, адже він неодружений, не працює, на утриманні не має неповнолітніх чи непрацездатних осіб, не має постійного та стабільного доходу, веде антисоціальний спосіб життя.

Колегія суддів апеляційного суду вважає правильним висновок слідчого судді, що зазначені ризики є реальними і їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_7 будь-якого іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи, не пов`язані з виключними превентивними заходами у комунікації та переміщенні підозрюваного, не зможуть їм запобігти.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

В силу положення ч. 4 ст. 182 КК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом і повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не можу бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, ч. 5 ст. 182 КПК України закріплені межі розміру застави залежно від ступеня тяжкості вчиненого особою злочину, зокрема розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На думку колегії суддів апеляційного суду, при визначенні підозрюваному розміру застави, слідчий суддя врахував обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , дані про його особу, майновий та сімейний стан, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також практику Європейського суду з прав людини, в частині того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо визначення ОСОБА_7 застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підстав вважати вказаний розмір застави непомірним колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Отже, розмір застави повинен бути помірним та пропорційним щодо конкретної людини та обставин, вчиненого ним кримінального правопорушення, тому слідчий суддя дійшов правильного висновку щодо розміру застави та не допустив встановлення такого розміру застави, як альтернативи триманню під вартою, що є завідомо непомірним для підозрюваного.

Обставини, на які покликається захисник у своїй апеляційній скарзі, як на підставу обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, зокрема те, що підозрюваний ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки та не має намірів ухилятися від слідства та суду, не можуть бути безумовними підставами для застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`якого виду запобіжного заходу, у тому числі й домашнього арешту, як про це просить захисник.

Слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування оскаржуваного рішення, апеляційним переглядом не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

ухвалу у слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 14 лютого 2024 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4