КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №757/3609/24-к Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2169/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України майора поліції ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000038 від 18.01.2022 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку 23.01.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/597/24-к від 10.01.2024 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- кошти в національній валюті у сумі 454 000 грн., кошти в іноземній валюті у сумі 1 200 доларів США, ланцюжок з написом «Cartier» та медальйоном «Спаси и сохрани», браслет з написом «Cartier», ланцюжок у зіп-пакеті, каблучку з каменем, кільце з 3 обручів та 3 каменів, каблучку з квадратним каменем, наручний годинник «Goldlinesmarogd», 2 наручних годинники «Rado», наручний годинник «Gucci», коробку з під поштового відправлення, у якій знаходяться 13 частин технічних пристроїв - плати та батареї живлення, картонну коробку, у якій знаходяться 3 дрони та складові до них (батареї живлення, пульти управління, запасні частини та інше), ордени в шкатулках, а саме: «Почесна відзнака Голови Дніпропетровської обласної ради», «Іван Сірко», «За розвиток місцевого самоврядування», а також без написів з гербом Дніпропетровської області;

- свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , посвідчення водія НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_10 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , документ на особу De Napoli Fabrizio.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України майора поліції ОСОБА_9 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку 23.01.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/597/24-к від 10.01.2024 у кримінальному провадженні № 0000038 від 18.01.2022.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що у оскаржуваній ухвалі не зазначена мотивація цього рішення, відсутнє посилання на будь-які статті Кримінального процесуального кодексу, а також порядок виготовлення повного тексту рішення.

Апелянт вказує на те, що а ні власника майна, а ні підозрюваного не було повідомлено про час і місце судового розгляду, чим порушено право цих осіб на судовий розгляд.

Також апелянт зауважує на тому, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

На переконання апелянта старшим слідчим не доведено необхідність здійснення такого арешту, не обґрунтовано правову підставу для арешту майна, а відтак, матеріали клопотання не містять достатніх доказів, що вказують на вчинення певною особою кримінального правопорушення, не зазначений розмір можливої конфіскації майна та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, не зазначено про наслідки арешту майна для інших осіб.

Захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не прибув.

Разом з цим, 29.05.2024 через відділ прийому громадян Київського апеляційного суду адвокат ОСОБА_6 подав клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із необхідністю узгодження правової позиції з ОСОБА_7 за даною апеляційною скаргою.

Проте, колегія суддів не бере до уваги вищевказане клопотання, враховуючи те, що розгляд апеляційної скарги неодноразово відкладався на іншу дату, а саме 16.02.2024, 27.03.2024, 25.04.2024, що призводить до затягування судового розгляду даної справи та порушення одного з принципів кримінального процесуального судочинства, а саме розумності строків.

З урахуванням вищевикладеного, а також думки прокурора, який не заперечував щодо проведення апеляційного розгляду у відсутності захисника, а також з урахуванням строків розгляду даної категорії справ у відповідності до ст. 422 КПК України та вимоги ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважала за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності захисника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вважаючи оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів клопотання, що Головним слідчим управлінням НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000038 від 18.01.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території України, зокрема в Дніпропетровській та Запорізькій областях, за єдиним планом діє злочинна організація, з розподілом функцій учасників з метою незаконного виробництва, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання з метою збуту, а також незаконного збуту наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, в тому числі у місця позбавлення волі, у великих та особливо великих розмірах.

23.01.2023 за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/597/24-к від 10.01.2024 проведено обшук, під час якого, серед іншого, виявлено та вилучено: свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , посвідчення водія НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_10 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , документ на особу De Napoli Fabrizio, кошти в національній валюті у сумі 454 000 грн., кошти в іноземній валюті у сумі 1 200 доларів США, ланцюжок з написом «Cartier» та медальйоном «Спаси и сохрани», браслет з написом «Cartier», ланцюжок у зіп-пакеті, каблучку з каменем, кільце з 3 обручів та 3 каменів, каблучку з квадратним каменем, наручний годинник «Gold line smarogd», 2 наручних годинники «Rado», наручний годинник «Gucci», коробку з під поштового відправлення, у якій знаходяться 13 частин технічних пристроїв - плати та батареї живлення, картонну коробку, у якій знаходяться 3 дрони та складові до них (батареї живлення, пульти управління, запасні частини та інше), ордени в шкатулках, а саме «Почесна відзнака Голови Дніпропетровської обласної ради», «Іван Сірко», «За розвиток місцевого самоврядування», а також без написів з гербом Дніпропетровської області, при цьому у вказаній ухвалі слідчого судді дозвіл на їх вилучення не надано.

Водночас, того ж дня, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

24.01.2024 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України майора поліції ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_12 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000038 від 18.01.2022.

На обґрунтування вимог поданого клопотання слідчий зазначив, що з урахуванням того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачене покарання у вигляді конфіскації майна, з метою недопущення його відчуження або знищення, у органу досудового розслідування виникла обґрунтована необхідність у накладенні арешту на майно, яке підлягає конфіскації шляхом примусового безоплатного вилучення у власність держави у вказаному кримінальному провадженні, а саме на: кошти в національній валюті у сумі 454 000 грн., кошти в іноземній валюті у сумі 1 200 доларів США, ланцюжок з написом «Cartier» та медальйоном «Спаси и сохрани», браслет з написом «Cartier», ланцюжок у зіп-пакеті, каблучку з каменем, кільце з 3 обручів та 3 каменів, каблучку з квадратним каменем, наручний годинник «Gold line smarogd», 2 наручних годинники «Rado», наручний годинник «Gucci», коробку з під поштового відправлення, у якій знаходяться 13 частин технічних пристроїв - плати та батареї живлення, картонну коробку, у якій знаходяться 3 дрони та складові до них (батареї живлення, пульти управління, запасні частини та інше), ордени в шкатулках, а саме «Почесна відзнака Голови Дніпропетровської обласної ради», «Іван Сірко», «За розвиток місцевого самоврядування», а також без написів з гербом Дніпропетровської області.

Окрім того, частина вилученого майна, а саме свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , посвідчення водія НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_10 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , документ на особу De Napoli Fabrizio, відповідають критеріям статті 98 КПК України, оскільки набуті кримінально протиправним шляхом, можуть бути використані, як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на можливість їх використання в якості речових доказів, а тому постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України від 23.01.2024 визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Беручи до уваги вищевикладене, з метою забезпечення виконання додаткового покарання, передбаченого Кримінальним кодексом України в частині конфіскації майна, а також збереження речових доказів у кримінальному провадженні, а також запобігання можливості приховування, псування, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження майна, виникла необхідність у накладенні арешту на майно.

08.02.2024 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення обшуку 23.01.2024 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/597/24-к від 10.01.2024 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- кошти в національній валюті у сумі 454 000 грн., кошти в іноземній валюті у сумі 1 200 доларів США, ланцюжок з написом «Cartier» та медальйоном «Спаси и сохрани», браслет з написом «Cartier», ланцюжок у зіп-пакеті, каблучку з каменем, кільце з 3 обручів та 3 каменів, каблучку з квадратним каменем, наручний годинник «Goldlinesmarogd», 2 наручних годинники «Rado», наручний годинник «Gucci», коробку з під поштового відправлення, у якій знаходяться 13 частин технічних пристроїв - плати та батареї живлення, картонну коробку, у якій знаходяться 3 дрони та складові до них (батареї живлення, пульти управління, запасні частини та інше), ордени в шкатулках, а саме: «Почесна відзнака Голови Дніпропетровської обласної ради», «Іван Сірко», «За розвиток місцевого самоврядування», а також без написів з гербом Дніпропетровської області;

- свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , посвідчення водія НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_10 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , документ на особу De Napoli Fabrizio.

Задовольняючи вказане клопотання, слідчий суддя виходив з того, що майно, що було вилучене 23.01.2024 під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить підозрюваному, щодо якого здійснюється провадження в рамках якого суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна та метою такого арешту є забезпечення додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Крім того, слідчий суддя зазначив, що свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , посвідчення водія НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_10 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , документ на особу De ОСОБА_13 , відповідають критеріям, передбаченим ст. 98, ч. 2 ст. 167 КПК України, а тому вказане майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також можуть бути набутими кримінально-протиправним шляхом, тобто відповідають вимогам ст. 98 КПК України.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були вислухані доводи прокурора, думка захисника, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, а також метою забезпечення додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_9 від 23.01.2024 свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , посвідчення водія НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_10 , паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , документ на особу De Napoli Fabrizio, визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, згідно наданих матеріалів провадження вбачається, що 23 січня 2024 року ОСОБА_7 вручено письмове повідомлення про підозру за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Санкцією ч. 1 ст. 255 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, а також санкцією ч. 3 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_7 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та певними доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, щодо потреби у накладенні арешту на вищевказане майно з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, а також метою забезпечення додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Щодо доводів апелянта, що а ні власника майна, а ні підозрюваного не було повідомлено про час і місце судового розгляду, чим порушено право цих осіб на судовий розгляд, колегія суддів зазначає, щовищевказані доводи про порушення права на судовий захист є такими, що не знайшли своє підтвердження та спростовуються матеріалами справи, оскільки положеннями ч. 4 ст. 46 КПК України передбачено, що захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику, з моменту надання документів, передбачених статтею 50 цього Кодексу

Так, з матеріалів провадження вбачається, що у судові засідання суду першої інстанції викликався захисник ОСОБА_6 та безпосередньо 08.02.2024 брав участь у судовому розгляді клопотання слідчого про накладення арешту на майно, діючи в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 23.01.2024 №004-260000830.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4