Справа № 750/3934/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/143/24
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

08 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 березня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителю АДРЕСА_1 , громадянину України, з професійною технічною освітою, не працюючому, одруженому, який має на утриманні неповнолітню дочку, в силу ст. 89 КК України не судимому, обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб до 17 травня 2024 року включно, з визначенням застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 гривень.

Задовольняючи подання, слідчий суддя вказав на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення в співставленні з характеризуючими даними та процесуальною поведінкою підозрюваного, який розуміючи тяжкість можливого покарання може ухилитися від слідства та суду, впливати на потерпілу та свідків з метою зміни їх показань на свою користь.

Як альтернативний вид запобіжного заходу слідчий суддя визначив розмір застави, вказавши на те, що саме така сума в разі її внесення буде здатна забезпечити належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, відмовити у задоволенні клопотання слідчого та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків, що буде достатнім і гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Аргументує тим, що на порушення вимог ст.ст. 2, 7, 8, 9, 17, 21, 176, 177, 178, ч. ч. 1, 2 ст. 194 КПК України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, слідчий суддя приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не врахував, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні майна без застосування насильства, і виключно така кваліфікуюча ознака як вчинення злочину в умовах воєнного стану відносить дане кримінальне правопорушення до категорії тяжких.

При цьому, суд не врахував, що ОСОБА_6 , під час вчинення кримінального правопорушення не використовував умови воєнного стану. При цьому, на розгляді Верховної Ради України перебуває проект Закону про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо уточнення кваліфікуючих ознак, пов`язаних із воєнним або надзвичайним станом, деяких кримінальних правопорушень проти власності від 18 липня 2023 року, яким пропонується внести зміни до КК України замінивши слова у злочинах проти власності «в умовах воєнного або надзвичайного стану» на «з використанням умов воєнного або надзвичайного стану», оскільки застосування цієї кваліфікуючої ознаки у значенні вчинення кримінального правопорушення під час дії воєнного або надзвичайного стану викликає додаткові питання стосовно дотримання принципів верховенства права (зокрема принципів пропорційності, співмірності, справедливості), забезпечення належної індивідуалізації покарання, належної систематизації норм КК.

Вважає, що наявність ризиків - можливість переховування від слідства та суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення жодними доказами не підтверджуються, обґрунтовуються виклично тяжкістю кримінального правопорушення, є припущеннями, які у відповідності до ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України повинні тлумачитися на користь підозрюваного.

ОСОБА_6 не має намірів переховуватися від слідства та суду, як і не має намірів впливати на потерпілу та свідків. Так, раніше підозрюваний не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, при цьому ризик переховування стороною обвинувачення обґрунтовується виключно тяжкістю кримінального правопорушення, що суперечить існуючій практиці Європейського суду та закріпленому законодавством України принципу презумпції невинуватості.

Наявність ризику можливості впливу на потерпілу та свідків також не підтверджується жодними доказами, адже ОСОБА_6 повністю визнає свою вину, розкаюється у вчиненому, викрадене майно вилучено, потерпіла та свідки у кримінальному провадженні допитані, з ними проведені необхідні слідчі дії, а тому жодним чином підозрюваний не може вплинути на потерпілу або свідків.

Наявність ризику можливості вчинення іншого кримінального правопорушення є лише припущенням, оскільки вчиняти інші кримінальні правопорушення виключно з мотивів відсутності місця роботи не заслуговує на увагу, адже ОСОБА_6 хоча й неофіційно, але працює, має певний заробіток та засоби до існування.

Звертає увагу на дані, що характеризують особу підозрюваного який раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, одружений, виховує неповнолітню дочку 2014 року народження.

Вважає, що визначений слідчим суддею розмір застави є завідомо непомірним для ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідача, захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, вказували на необґрунтованість заявлених стороною обвинувачення ризиків, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів провадження ОСОБА_6 підозрюється у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

За даним фактом СВ Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області 19 березня 2024 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000918, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

19 березня 2024 року о 19 годині 23 хвилини за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення в порядку ст. 208 КПК України був затриманий ОСОБА_6 .

Наступного дня ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

На початковій стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення, як помилково вважає сторона захисту. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Долучені до клопотання матеріали кримінального провадження свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що на даній стадії досудового розслідування є підставою для розгляду клопотання про вирішення питання щодо обрання підозрюваній особі запобіжного заходу.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми на етапі досудового розслідування для застосування запобіжного заходу.

Питання правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 не є предметом розгляду у даному провадженні, як і врахування положень законопроекту, який не розглянутий, а зміни до кримінального та кримінального процесуального законодавства в частині визначення термінів «в умовах воєнного або надзвичайного стану» чи «з використанням воєнного або надзвичайного стану» про які вказує апелянт, не внесені та не набули чинності. При цьому, в разі зміни кваліфікації дій ОСОБА_6 сторона захисту не позбавлена можливості звернутися до слідчого судді, суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

На даному етапі досудового розслідування та зважаючи на питання, яке належить вирішити - підстави для застосування запобіжного заходу, колегією суддів приймається до уваги кваліфікація дій ОСОБА_6 за пред`явленим обвинуваченням.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного корисливого кримінального правопорушення, вчиненого по відношенню до жінки, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, за який передбачено покарання до десяти років позбавлення волі, отже розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання підозрюваний може ухилитися від явки до слідчого та суду.

Наявність постійного місця проживання та родини не є гарантією виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, адже офіційно він не працює, законного джерела прибутку від незареєстрованої діяльності не має, при цьому має утримувати дружину та дитину, що свідчить про обґрунтованість заявлених стороною ризиків. До того ж, він може ухилитися від слідства та суду, усвідомлюючи можливий термін покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним.

Твердження захисника про те, що потерпіла та свідки у кримінальному провадженні допитані, а тому підозрюваний не має можливості вплинути на їх показання, не приймаються до уваги, як і факт визнання ОСОБА_6 своєї вини на початковому етапі досудового розслідування.

Так, в основу вироку суд може покласти виключно ті показання та докази, які сприймає безпосередньо в судовому засіданні та не приймає до уваги ті показання, які були надані учасниками кримінального провадження та свідками під час досудового розслідування, як на це вказує захисник.

Більш того, до моменту судового розгляду позиція сторони захисту щодо визнання вини може змінитися, як може змінитися і ставлення до показань потерпілої та свідків, що не виключає можливості впливу на цих осіб з метою, щоб під час судового розгляду вони надали показання на користь ОСОБА_6 .

Стороною захисту не наведено тих об`єктивних підстав, які б давали можливість розглянути питання про обрання більш м`якого виду запобіжного заходу як про це йдеться в апеляційній скарзі, тим більше, що досудове розслідування тільки розпочате, а характер та обставини вчинення кримінального правопорушення свідчать про зухвалість підозрюваного, який відкрито викрав майно потерпілої, при цьому, об`єктом нападу було обрано жінку, тобто завідомо слабшу особу, що підвищує рівень суспільної небезпеки ОСОБА_6 та свідчить про обґрунтованість заявлених ризиків його можливої неналежної процесуальної поведінки.

Усі заявлені стороною обвинувачення ризики були перевірені та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, при цьому, в апеляційній скарзі вони не були спростовані захисником.

Перелічені захисником відомості про особу підозрюваного були враховані слідчим суддею, але вони не спростовують тих встановлених обставин, які ставлять під сумнів виконання ОСОБА_6 всіх покладених на нього процесуальних обов`язків при обранні більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно названі та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності усі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, особливо з врахуванням особи ОСОБА_6 та його процесуальної поведінки, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

При визначенні розміру застави слідчий суддя дотримався вимог кримінального процесуального закону та прийняв обґрунтоване рішення про те, що застава в розмірі саме 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб буде тією сумою, яка в разі її внесення буде гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного, адже її втрата буде суттєвою для родини ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України, передбачено, що розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

13 січня 2022 року Європейський Суд ухвалив рішення в справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15), у якому зазначив, що застава має на меті передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

Колегія суддів погоджується з доводами слідчого та прокурора про те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_6 було вчинене в умовах воєнного стану, з корисливою метою, по відношенню до жінки, приймає до уваги наявність обґрунтованих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, який є особою молодого віку, але офіційно не працевлаштований та відсутні дані про законні джерела прибутку.

Отже, розмір застави наближений до мінімально визначеного законодавцем в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, буде співмірним та пропорційним щодо конкретної особи, необхідним і достатнім для забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та досягненню завдань кримінального провадження.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422 , 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 квітня 2024 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4