Справа № 243/6335/21
Провадження № 1-кп/243/299/2024
УХВАЛА

Іменем України

01 березня 2024 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, що відбувається в режимі відео конференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу голови суду № 29 «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10.05.2022 року, кримінальне провадження № 00375 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Антрацит, Луганської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.2 ст. 121 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Слов`янськ, Донецької області, громадянина України, судимого, не працевлаштованого, не одруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження за вищевказаним обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 звернулася до суду з письмовими клопотаннями про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , та про продовження дії запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту відносно ОСОБА_7 . Вказала на продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, на можливість обох обвинувачених переховуватися від суду з метою ухилитись від кримінальної відповідальності, а також на можливість обвинуваченого ОСОБА_6 незаконно впливати на свідків та іншого обвинуваченого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечували, вказавши, що ОСОБА_6 вже тривалий термін перебуває під вартою, наголосили на необґрунтованості обвинувачення, зазначили, що останній не має наміру переховуватися від органів суду чи слідства, має міцні соціальні зв`язки, є учасником бойових дій. Заперечували проти клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти клопотання прокурора щодо нічного домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , заперечували проти клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Заслухавши думку осіб, що беруть участь по справі, дослідивши надані матеріали, суд приходить до переконання, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189, ч.3 ст. 146, ч.2 ст. 121 КК України; ОСОБА_7 - ч. 2 ст. 146 КК України.

Згідно ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

З огляду на вищевказане, суд зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи. Позбавлення свободи не обмежується класичним випадком тримання під вартою після арешту або засудження, а може мати багато інших форм (Guzzardi проти Італії, § 95). Для того, щоб визначити, чи було особу «позбавлено свободи» у значенні статті 5, відправною точкою повинна бути її конкретна ситуація, і необхідно враховувати ряд критеріїв, таких, як тип, тривалість, наслідки і спосіб реалізації відповідного заходу (Guzzardi проти Італії, § 92; Medvedyev і Інші проти Франції, § 73; Creangг проти Румунії, § 91). Поняття позбавлення свободи за змістом статті 5 § 1 містить як об`єктивний елемент поміщення людини у певний обмежений простір на значний період часу, так і додатковий суб`єктивний елемент, який полягає в тому, що людина не давала чинної згоди на таке поміщення (Storck проти Німеччини, § 74; Stanev проти Болгарії, § 117). Право на особисту свободу є занадто важливим в демократичному суспільстві, тому людина повинна мати можливість скористатися захистом, передбаченим Конвенцією, навіть якщо вона, можливо, сама дозволила взяти себе під варту, особливо, якщо ця людина не має достатньої дієздатності для того, щоб погодитись або не погодитись із запропонованими діями (H.L. проти Сполученого Королівства, § 90; Stanev проти Болгарії.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких надано у зазначеній статті.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Суд зазначає, що суспільний інтерес у справі, полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а тому слід забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам, які можуть наступити в разі зміни чи скасування запобіжного заходу, а саме переховування від суду з метою уникнення покарання, та незаконного впливу на свідків з метою примушування їх до зміни своїх показань.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні трьох кримінальних правопорушень, максимальне покарання за одне з яких передбачено у вигляді 12 років позбавлення волі.

Крім того, враховуючи доводи прокурора та встановлені в ході розгляду справи обставини, суд вважає, що на теперішній час ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду так саме як і ризики здійснення впливу на свідків, не відпали.

У разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, неможливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне, об`єктивне та всебічне встановлення істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про доцільність продовження у відношенні обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів відносно ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Санкцією ч. 2 ст. 146 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, що відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Вирішуючи клопотання, що заявлено у відношенні ОСОБА_8 , суд вважає, що продовження дії заходу у вигляді нічного домашнього арешту забезпечить його належну поведінку, зменшить наявність вищевказаних ризиків та зможе перешкодити їх реалізації, тим самим, позитивно вплинути на повне, об`єктивне та всебічне встановлення істини у кримінальному провадженні.

Суд звертає увагу на процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , який тривалий час скривався від суду, оголошувався у розшук.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про доцільність продовження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту у період часу з 20:00 годин до 06:00 години наступного дня за місцем мешкання.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 314, 315, 392, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Вінницькій установі виконання покарань № 1, на строк 60 (шістдесят діб), тобто до 29.04.2024 року включно.

Продовжити дію запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виді домашнього арешту у період часу з 20:00 годин до 06:00 години наступного дня за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , строком на 60 діб, тобто до 29.04.2024 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 наступні обов`язки:

1) не залишати своє житло, а саме, квартиру АДРЕСА_4 у період часу 20:00 годин до 06:00 ранку наступного дня.

2) прибувати до прокурора та суду на першу вимогу.

3) не відлучатися із м. Слов`янськ Донецької області без дозволу прокурора або суду;

4) повідомляти прокурора (через Слов`янську окружну прокуратуру) чи суд про зміну свого місця проживання.

5) утримуватися від спілкування у будь-який спосіб з ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського Апеляційного суду, обвинуваченим ОСОБА_6 протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, а іншими учасниками судового розгляду, в той же строк з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складений та проголошений 04 березня 2024 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1