судді ОСОБА_1
справа № 756/9676/23
провадження № 51-3062ск24
Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2024 року на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 травня 2024 року щодо ОСОБА_2 .
Суд дійшов висновку, що оскаржена ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою й обґрунтованою і за змістом відповідає приписам статей 370, 419 КПК, у ній наведені мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався, постановляючи рішення, а наведені у касаційній скарзі прокурором доводи щодо необхідності призначення засудженій іншого більш суворого виду покарання є безпідставними та такими, що не спростовують висновків судів попередніх інстанцій в цій частині.
Із постановленим рішенням не погоджуюсь, оскільки суд апеляційної інстанції в оскарженій ухвалі не навів достатніх підстав вважати покарання, призначене ОСОБА_2 , таким, що відповідає вимогам статей 50, 65 КК.
За доводами касаційної скарги прокурора жодна із врахованих судом обставин не дає обґрунтованих підстав вважати, що виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень можливі без призначення більш суворого, ніж штраф, покарання.
Сторона обвинувачення вказує, що перед апеляційним судом порушувала питання про те, що ОСОБА_2 є неодноразово судимою особою за вчинення аналогічних злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів, що свідчить про її стійку антисоціальну спрямованість, прагнення вести незаконний спосіб життя і систематичний характер вчинення умисних кримінальних правопорушень, на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та упродовж березня 2023 року вчинила три нових кримінальних правопорушення (епізоди) незаконного придбання, зберігання, перевезення психотропної речовини без мети збуту, а тому її виправлення і попередження нових злочинів неможливе без призначення більш суворого покарання, ніж штраф, навіть з урахуванням сукупності інших взятих до уваги судом першої інстанції обставин.
Належного спростування доводів прокурора, на мій погляд, судове рішення не містить.
За приписами статей 50, 65 КК питання призначення кримінального покарання повинне вирішуватися з урахуванням можливості досягти мети покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Виправленням є такий вплив покарання на свідомість особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, які призвели до вчинення кримінального правопорушення, що виявляється, зокрема, у внесенні коректив у її соціально-психологічні характеристики, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального. Досягнення такої мети означає, що в особистості засудженого в результаті застосування до нього покарання відбулися такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення.
ОСОБА_2 раніше призначалося покарання у виді штрафу:
- за ч. 2 ст. 309 КК вироком Подільського районного суду міста Києва від 17 червня 2022 року - в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, який в частині призначеного покарання скасований вироком Київського апеляційного суду від 16 травня 2024 року з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (34 000 грн);
- за ч. 2 ст. 309 КК вироком Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2022 року - в розмірі 2 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн.;
В цьому провадженні за ч. 2 ст. 309 КК вироком Оболонського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року їй призначено покарання у виді штрафу в розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 грн.
З огляду на те, що неодноразове застосування штрафу не забезпечило виправлення особи, судове рішення не містить спростування доводів прокурора про те, що покарання, призначене за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 30 січня 2024 року, - не здатне забезпечити реалізацію такої мети.
Крім того, судове рішення не містить такого обґрунтування, яке можна сприймати як належне та переконливе щодо спростування доводів прокурора про неможливість досягнення мети спеціальної превенції внаслідок застосування штрафу (попередження вчинення нових кримінальних правопорушень засудженою особою).
Також не йдеться і про дієвість штрафу стосовно досягнення мети загальної превенції вчинення злочинів в сфері протиправного обігу наркотичних засобів іншими особами.
Обставини, взяті судами до уваги, як то ступінь тяжкості кримінального правопорушення та дані про особу засудженої, підлягають врахуванню у сукупності та взаємозв`язку із тими обставинами, які свідчать про стійку спрямованість поведінки засудженої на неодноразове вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення внаслідок застосування недостатніх засобів кримінально правового впливу.
Таким чином, з касаційної скарги та наданої до неї копії оскарженого судового рішення не вбачається достатніх підстав для відмови у відкритті касаційного провадження зап. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Суддя ОСОБА_1