Дата документу 26.04.2024
Справа № 334/8099/23
Провадження № 1-кп/334/342/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку спеціального судового провадження (in absentia), у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Якимівка, Мелітопольського району, Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року. Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент рф володимир путін та інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст.2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (XXV) від 21.12.1965 №2131 (XX), від 14.12.1974 №3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів ЗС рф на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

З метою відсічі військової агресії російської федерації, 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України затверджених Верховною Радою України, зокрема Указом Президента України від 26 липня 2023 року №451/2023 «Про продовження: строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України 3275-ІХ від 27.07.2023, яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 год. 30 хв. 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Так, 24.02.2022 року на виконання вищевказаних наказів військово-політичного керівництва рф, військовослужбовці зс рф, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі і смт Якимівка, Мелітопольського району. Запорізької області , яке було захоплено 24.02.2022 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом - Закон №1207-VII), тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав. За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону №1207-VIІ, є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Відтак, Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 (у редакції від 13.07.2023 №199) «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», вся територія Якимівської селищної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області внесена до вказаного переліку, та з 24.02.2022 року є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

Після остаточної військової окупації території Мелітопольського району Запорізької області, представниками збройних формувань російської федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.

Продовжуючи встановлення тотального контролю та розповсюджуючи свою владу на захоплених військових шляхом територіях Мелітопольського району Запорізької області, представники збройних формувань рф, діючи за підтримки місцевих колаборантів, окупаційної адміністрації та інших лояльних до держави- агресора верств місцевого населення із числа діючих та колишніх співробітників правоохоронних органів України, створили на тимчасово окупованій території Запорізької області незаконний правоохоронний орган «Главное управление МВД в Запорожской области», на захопленій матеріально-технічній базі, яка належить ГУНП в Запорізькій області, наділивши його всіма необхідними владними повноваженнями, необхідними для здійснення поліцейського контролю місцевого населення.

В подальшому, приблизно у квітні 2022 року (точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені) на захопленій матеріально-технічній базі відділення поліції №1 Мелітопольського РУП ГУНП в Запорізькій області, розташованого за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, смт Якимівка, вул. Пушкіна, буд. 21, представниками збройних формувань та окупаційної адміністрації держави - агресора було створено відповідний територіальний підрозділ вказаного незаконного правоохоронного органу, а саме -- «Акимовское управление Главного управления МВД в Запорожской области».

Зокрема, приблизно у першій декаді квітня 2022 року (більш точні дата та час органом досудового розслідування не встановлені), перебуваючи у смт. Якимівка Мелітопольського району Запорізької області, яке з 24.02.2022, та на сьогоднішній день є тимчасово окупованою територією збройними формуваннями державою - агресором російської федерації, ОСОБА_5 , діючи умисно, маючи відповідну освіту, фахові знання, управлінські навички та досвід роботи у правоохоронному органі, діючи із власних корисливих мотивів та з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, прийняв пропозицію невстановлених осіб із числа представників окупаційної влади смт. Якимівка Мелітопольського району Запорізької області, добровільно вступив до лав незаконного правоохоронного органу, створеного на території тимчасово окупованого смт. Якимівка Мелітопольського району Запорізької області - мовою оригіналу «Акимовское управление Главного управления МВД в Запорожской области», який розташований за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, смт. Якимівка, вул. Пушкіна, буд. 21 , зайнявши посаду мовою оригіналу «инспектор патрульно-постовой службы» у вказаному незаконному правоохоронному органі.

В подальшому, починаючи з першої декади квітня 2022 року, ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Якимівської селищної територіальної громади Мелітопольського району, Запорізької області, діючи умисно та виконуючи свої функціональні обов`язки в інтересах окупаційної влади на займаній посаді мовою оригіналу «инспектор патрульно-постовой службы», здійснював в межах своїх службових повноважень патрулювання території громади у форменому одязі зі зброєю разом з іншими поліцейськими та представниками збройних формувань держави-агресора рф, а також вчиняв інші протиправні дії в інтересах окупаційної влади, пов`язані з охороною прав, правопорядку, що здійснюються від імені та за стандартами держави-агресора на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області, реалізація яких в свою чергу забезпечує становлення та зміцнення окупаційної влади рф шляхом функціонування незаконно створеного окупаційного правоохоронного органу рф на окупованій території України.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 (in absentia), який показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника адвоката ОСОБА_4 , який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в у Донецькій та Запорізькій областях.

Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 , а також інформацію про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п.«g» п.3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим і з`ясувати в нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченого під час судового розгляду та висловив свою позицію щодо відсутності порушень прав обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного провадження, що тимчасова окупація з боку рф частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення рф на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку рф частини території України є загально відомими фактами, які за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами рф, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у даному випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.

На підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, стороною обвинувачення надано наступні докази, які були досліджені судом:

Допитані в судовому засіданні свідки, а саме:

Свідок ОСОБА_6 пояснив, він є місцевим жителем смт Якимівка, проживав там на момент окупації рф і до виїзду до м. Запоріжжя 25.09.2022 року. Свідок до війни працював у Управлінні соціального захисту населення у смт Якимівка Мелітопольського району, часто співпрацював з органами поліції. ОСОБА_5 працював у поліцейським, проте на початок повномасштабного вторгнення рф він звільнився з правоохоронних органів. Приблизно у травні - червні 2022 року на території смт Якимівка з`явилися формування так званої "міліції". У цей час свідок бачив ОСОБА_5 у чорній формі з шевронами окупаційної влади на патрульній поліцейській машині зі зброєю (автомат). Вказана патрульна машина стояла біля мосту на в`їзді/виїзді з смт Якимівка. ОСОБА_5 разом з іншою особою, яка також була одягнена у формений одяг та зі зброєю, зупиняли проїжджаючі машини та здійснювали перевірку документів. Ще кілька разів свідок бачив ОСОБА_5 біля будівлі колишнього відділу поліції, у якому окупаційна влада розташувала так зване "відділення міліції" (на будівлі була стара вивіска, але був встановлений прапор рф). ОСОБА_5 також був одягнений у форму "міліції рф" з шевроном з прапором рф.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що працював директором комунального підприємства з теплопостачання у смт Якимівка до його окупації. Будівля його підприємства розташована на вул. Пушкіна недалеко від відділу поліції. Свідку відомо, що ОСОБА_5 працював поліцейським, за два роки до повномасштабного вторгнення рф на територію України він звільнився з правоохоронних органів, оскільки вирішив розпочати підприємницьку діяльність, мав невеликий магазин з овочами на ринку. Після окупації смт Якимівка він бачив ОСОБА_5 декілька разів біля колишнього відділку поліції, у якому розташовувалася російська міліція. Він був одягнений у чорну форму з шевронами з прапором рф. У червні 2022 року свідок бачив ОСОБА_5 у складі групи російських поліцейських, які здійснювали рейд на місцевому ринку. Він також був одягнений в чорний однострій, з одного боку був шеврон "міліція", з іншого - "росія". На думку свідка, ОСОБА_5 добровільно пішов на співпрацю.

Свідок ОСОБА_8 повідомив, що працював у Якимівській міській лікарні, під час окупації смт Якимівка працював на машині швидкої допомоги, добре знає майже всіх місцевих жителів. ОСОБА_5 працював поліцейським, а потім звільнився. У червні 2022 року свідок вже бачив кілька разів ОСОБА_5 у чорній формі з шевроном "росія", при собі він мав зброю. Приблизно у цей же період, точніше свідок не пам`ятає, до станції швидкої допомоги надійшов виклик до відділу міліції (розташовувався у приміщенні, яке раніше займала українська поліція). Зайшовши до будівлі так званої "міліції" він почав надавати медичну допомогу чоловіку у цивільному одязі, а також поруч знаходилися інші особи у чорній формі з шевронами окупаційної влади та зі зброєю, серед них свідок впізнав ОСОБА_5 . Свідок вважає, що він зайняв посаду добровільно, мав можливість виїхати з смт Якимівка.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_5 знайомий тривалий час, оскільки мав багато друзів серед поліцейських, часто бував у місцевому відділенні поліції. ОСОБА_5 за два роки до окупації звільнився з правоохороних органів, займався підприємницькою діяльністю, вирощував овочі та продавав. Окупаційна російська влада у смт Якимівка з`явилася десь у квітні 2022 року, працівники ФСБ збирали колишніх поліцейських для роботи в органах російської міліції. Вже десь у літку 2022 року свідок бачив ОСОБА_5 у чорній формі з шевроном з прапором рф біля будівлі відділення міліції, на той час вже було змінено вивіску та був встановлений прапор рф. Також, свідок бачив ОСОБА_5 у формі за кермом патрульної поліцейської машини, свідок вирішив, що він їде на патрулювання. Свідок виїхав з окупованої території смт Якимівка на територію України 22.09.2022 року.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_5 знає зі шкільних років, добре знайомий з його батьками. На момент російської окупації у 2022 році свідок працював на залізниці у смт Якимівка, а ОСОБА_5 був фермером, вирощував та продавав овочі. У червні 2022 року свідок зустрівся з ОСОБА_11 , батьком ОСОБА_5 , який йому розповів, що син ( ОСОБА_5 ) пішов працювати у так звану "нову міліцію", оскільки це вигідніше ніж займатися бізнесом. Він особисто ОСОБА_5 у формі не бачив.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.07.2023 року за участю свідка ОСОБА_7 , який під №4 упізнав ОСОБА_5 , щодо якого раніше надавав пояснення.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.07.2023 року за участю свідка ОСОБА_12 , яка під №4 упізнала ОСОБА_5 , місцевого жителя смт Якимівка, який раніше працював поліцейським, а потім пішов працювати в окупаційну поліцію.

Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.07.2023 року за участю свідка ОСОБА_6 , який під №4 упізнав ОСОБА_5 , щодо якого раніше надавав пояснення.

Протокол огляду від 24.05.2023 року, згідно якого була оглянута інформація з акаунту «Телеграм», користувача із номером НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 , в підменю «chats» наявний чат з назвою «референдум», у якому невстановленою особою 22.09.2022 року о 13 год. 22 хв. надіслано електронний файл з назвою «Адреса и председатели УИК(1)». У вказаному файлі під порядковим номером 282 зазначено виборчу дільницю під номером 322 з місцем розташування за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район. смт Кирилівка, вул. Центральна, буд. 40 , охорону громадського порядку здійснював співробітник «УВД» ОСОБА_5 .

Протокол огляду від 11.07.2023 року, згідно якого була оглянута інформація з електронної поштової скриньки ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка належить та особисто використовується ОСОБА_14 ,яка добровільно зайняла посаду у незаконному правоохороному органі, утвореному на тимчасово окупованій території м. Мелітополь. У папці «відправлені» виявлено лист з назвою « сентябрь ГУВД », який було відправлено 13.10.2022 року зі скриньки ІНФОРМАЦІЯ_2 на поштову скриньку ІНФОРМАЦІЯ_5 . У вказаному листі наявне вкладення файлу під назвою « ГУВД сентябрь.xlsx ». У таблиці під порядковим номером 161 зазначено НЗУ НОМЕР_5, найменування платника «ГУВД по Запорожской области», номер мобільного телефону НОМЕР_2 , дата - вересень 2022 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з паспортними даними НОМЕР_4, нарахована сума до виплати - 76541,52.

Протокол огляду від 22.08.2023 року, згідно якого була оглянута інформація з акаунту «Телеграм», користувача із номером НОМЕР_3 , який використовує громадянин рф ОСОБА_15 , який призначений окупаційною владою на посаду заступника голови т. зв. «військово - цивільної адміністрації Запорізької області», в якому було виявлено листування з назвою « ОСОБА_16 ». Серед повідомлень у листуванні у вказаному чаті 14.06.2022 року 14.13.32 міститься повідомлення - таблиця з назвою « ЗП-апель-копия.xlsx » Під порядковим номером 259 таблиці Exsel, порядковим номером таблиці 208 зазначено «ППС», ОСОБА_5 , 45 000,00.

Інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, наступні матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення: витяги з ЄРДР, постанову про визначення групи прокурорів, постанови про визначення слідчих, повідомлення про підозру та виклик до слідчого ОСОБА_5 , постанови про оголошення у розшук підозрюваного ОСОБА_5 , протоколи огляду веб-сайті Офісу Генерального прокурора та у газеті «Урядовий кур`єр», повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_5 , доручення про надання безоплатної правової допомоги, постанови про доручення призначити захисника для здійснення безоплатної правової допомоги у кримінальному провадженні, повістки про виклик, оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними особами.

Розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, поза розумним сумнівом.

Виходячи з зазначеного, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_5 добровільно, будучи громадянином України, зайняв посаду в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.7 ст. 1111 КК України.

У відповідності до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення передбачене ч.7 ст.111 - 1 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину.

Особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нового кримінального правопорушення.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_5 вид та розмір покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке віднесене до категорії особливо тяжких злочинів, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставини, відповідно до ч.1 ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлені.

Обставиною, яка обтяжує його покарання, є вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі строком наближеного до мінімального, у межах санкції встановленої ч.7 ст.111 -1 КК України, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги, на той самий строк, із застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.

При цьому суд враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

Також, призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч.1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч.2 ст. 52 КК України конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

При цьому, з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_5 не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Таке покарання стосовно ОСОБА_5 на переконання суду, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним та іншими особами кримінальних правопорушень.

Щодо запобіжного заходу, то такий під час досудового розслідування щодо ОСОБА_5 не застосовувався. В ході судового розгляду прокурором також не надавалось письмових клопотань про застосування запобіжного заходу, у зв`язку з чим він не підлягає застосуванню.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.

Цивільний позов не заявлявся. Речові докази і процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, 376 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 12 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах України та в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в органах, що надають публічні послуги на строк 12 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбуття основного покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання на виконання цього вироку.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади у правоохоронних органах України та в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, в органах, що надають публічні послуги, слід рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи.

Вирок може бути оскаржений в Запорізького апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1