ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/934/24 Справа № 204/3903/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року, якою щодо підозрюваного за ч.4 ст.190, ч.4 ст.358, ч.2 ст.209 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Запоріжжя, громадянина України, одруженого, офіційно не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, тобто до 16 червня 2024 року, із можливістю внесення застави в розмірі 3 500 000,00 (три мільйони п`ятсот тисяч) гривень,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП№6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором групи прокурорів у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, тобто до 16 червня 2024 року, із призначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 3 500 000,00 (три мільйони п`ятсот тисяч) гривень щодо підозрюваного за ч.4 ст.190, ч.4 ст.358, ч.2 ст.209 КК України ОСОБА_8 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановленої в ході досудового розслідування особи, у невстановлений досудовим розслідуванням час, відповідно до спільного злочинного умислу, виконуючи відведену йому роль виконавця, ОСОБА_8 отримав від невстановленої в ході досудового розслідування особи, необхідні підроблені документи, а саме: Державний акт на право приватної власності на землю Серія Р2 №148441 від 13.06.2001 року, відповідно до якого вказаний офіційний документ оформлений (виданий) на ім`я громадянина ОСОБА_8 , який мешкає АДРЕСА_3 , виданий нібито на підставі рішення сесії Єлизаветівської сільської ради від 13.06.2001 року, відповідного до якого ОСОБА_8 нібито передано у власність для ведення (селянського) фермерського господарства, земельну ділянку площею 2,3 га в межах згідно з планом.

Вказаний підроблений Державний акт складено у двох примірниках, з яких перший видано ОСОБА_8 , а другий нібито зберігається Єлизаветівській сільській раді, та за реєстровано в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №782. В подальшому, ОСОБА_8 , діючи умисно, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , де здійснював свою професійну діяльність державний реєстратор Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області ОСОБА_10 , маючи намір на оформлення шляхом обману права власності на майно в особливо великих розмірах, використовуючи завідомо підроблені документи подав заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 34499389 щодо реєстрації права власності на земельну ділянку площею 2,3 га з кадастровим номером :03:003:0181, яка розташована в Дніпропетровській області, Петриківському районі, Єлізаветівській сільській раді, на підставі якого державний реєстратор Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області ОСОБА_10 вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію щодо реєстрації права власності вказаної земельної ділянки за ОСОБА_8 , у зв`язку з чим у ОСОБА_8 виникло право власності на неї.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_8 , що виразились у придбанні права на чуже майно шляхом обману, вчинене в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб, з розпорядження Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області незаконно вибуло нерухоме майно - земельна ділянка площею 2,3 га з кадастровим номером :03:003:0181, яка розташована в Дніпропетровській області, Петриківському районі, Єлізаветівській сільській раді, а ОСОБА_8 набуто право на вказану земельну ділянку, ринкова вартість якої станом на 11.06.2019 складала 1 778 406,00 грн. у зв`язку з чим Головному управлінню Держгеокадастру у Дніпропетровській області завдано збитків на загальну суму 1 778 406,00 грн., що у 1851 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину.

Умисні дії ОСОБА_8 , які виразилися у придбанні права на майно шляхом обману, в особливо великих розмірах, кваліфікуються за ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції Кодексу від 15.04.2008).

Крім того,11.06.2019 приблизно о 12:54 год., реалізуючи злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_8 , діючи умисно, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , де здійснював свою професійну діяльність державний реєстратор Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області ОСОБА_10 , використовуючи завідомо підроблені документи, а саме: Державний акт на право приватної власності на землю Серія Р2 №148441 від 13.06.2001 року, відповідно до якого вказаний офіційний документ оформлений (виданий) на ім`я громадянина ОСОБА_8 , який мешкає АДРЕСА_3 , виданий нібито на підставі рішення сесії Єлизаветівської сільської ради від 13.06.2001 року, відповідного до якого ОСОБА_8 нібито передано у власність для ведення (селянського) фермерського господарства, земельну ділянку площею 2,3 га в межах згідно з планом, подав заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 34499389 щодо реєстрації права власності на земельну ділянку площею 2,3 га з кадастровим номером :03:003:0181, яка розташована в Дніпропетровській області, Петриківському районі, Єлізаветівській сільській раді, на підставі якого державний реєстратор Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області ОСОБА_10 вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію щодо реєстрації права власності вказаної земельної ділянки за ОСОБА_8 , у зв`язку з чим у ОСОБА_8 виникло право власності на неї. Таким чином, ОСОБА_8 реалізуючи злочинний умисел направлений на використання завідомо підробленого документа, за попередньою змовою групою осіб, у державного реєстратора Чаплинської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області ОСОБА_10 використав завідомо підроблений документ, а саме: Державний акт на право приватної власності на землю Серія Р2 №148441 від 13.06.2001 року, відповідно до якого вказаний офіційний документ оформлений (виданий) на ім`я громадянина ОСОБА_8 , який мешкає АДРЕСА_3 , виданий нібито на підставі рішення сесії Єлизаветівської сільської ради від 13.06.2001 року, відповідного до якого ОСОБА_8 нібито передано у власність для ведення (селянського) фермерського господарства, земельну ділянку площею 2,3 га в межах згідно з планом.

Умисні дії ОСОБА_8 , що виразилися у використанні завідомо підробленого документа, за попередньою змовою групою осіб кваліфікуються за ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України (в редакції Кодексу від 06.10.2016).

У невстановлений в ході досудового розслідування дату та час, однак не пізніше 24.06.2019 ОСОБА_8 перебуваючи у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_11 , за адресою: АДРЕСА_5 , продав земельну ділянку з кадастровим номером :03:003:0181, площею 2,3 га, шляхом укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, який зареєстрований в реєстрі за №651, третій особі за грошові кошти в сумі 29990 гривень.

Внаслідок вищезазначених дій, ОСОБА_8 розпорядився земельною ділянкою з кадастровим номером :03:003:0181, площею 2,3 га, яка належала до земель державної власності та розташована за межами АДРЕСА_6 та перебувала у розпорядженні Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України, тобто розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, якщо ці діяння вчиненні особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

18.04.2024 року у порядку ст. ст. 276-278 КПК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у скоєнні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України.

Слідчий суддя мотивував свої висновки тим, що в судовому засіданні доведено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за ч.4 ст.190 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.209 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до восьми років, а також те, що, підозрюваний, намагаючись уникнути покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а також на інших осіб, яким не повідомлено про підозру на теперішній час, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, запобігти чому можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`якого запобіжного заходу за відсутності дієвих стримуючих чинників, є недоцільним, оскільки не буде достатнім для запобігання визначеним ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

При цьому, враховуючи вимоги ст. ст. 176, 177, 178, 182, 183 КПК України, оскільки ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні умисних тяжких злочинів, вчинених на території України, де на даний час введено воєнний стан, слідчий суддя вважав за можливе визначити заставу у розмірі 3 500 000,00 грн., що зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Відповідно до змісту поданої апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 просить про скасування ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року та постановлення нової ухвали, якою застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту із покладенням на останню обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Обгрунтовуючи вимоги поданої апеляційної скарги зазначає, що слідчим суддею під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не було дотримано вимог ст.194 КПК України, не встановлено достатньої кількості підстав та ризиків,передбачених ст.177 КПК України, не прийнято до уваги фактичні обставини справи, відсутність підстав вважати підозру обґрунтованою та не враховані і не прийняті до уваги обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Слідчим суддею не прийняті до уваги доводи сторони захисту про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України (в редакції Кодексу від 15.04.2008 року), ч.2 ст.28 ч.4 ст.358 КК України (в редакції Кодексу від 06.10.2016 року), ч.2 ст. 209 КК України (в редакції Кодексу від 10.11.2015 року) є необгрунтованою, з огляду на те, що до клопотання не додано жодного доказу, який би вказував, що ОСОБА_8 вчинив будь-який з інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Також, сторона захисту зазначає про те, що слідчий суддя безпідставно погодився з тим, що в даному кримінальному провадженні існують дані про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Такі висновки суду, в порушення практики Європейського суду з прав людини, ґрунтуються виключно на тяжкості кримінального правопорушення.

Слідчим, прокурором не доведено, а слідчим суддею не обґрунтовано факт незаконного впливу ОСОБА_8 на свідків у даному кримінальному провадженні та наявність у останнього умислу на продовження вчинення будь-якого з інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Сторона захисту звертає увагу суду на особу підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має на утриманні малолітню доньку, позитивно характеризується, тимчасово не працює у зв`язку із погіршенням стану здоров`я.

Крім того, захисник наголошує на тому, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання прокурора, визначив підозрюваному ОСОБА_8 завідомо непомірний розмір застави, що суперечить вимогам ч.4 ст.182 КПК України, не врахувавши всі обставини кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 апеляційну скаргу сторони захисту підтримали, наполягали на її задоволенні та застосуванні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту.

- прокурор ОСОБА_6 просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону не в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 є раніше не судимою особою, який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України встановлені слідчим суддею під час судового розгляду клопотання.

Апеляційний суд зазначає, що на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, зокрема, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих фактів та обставин визначив лише ймовірну причетність ОСОБА_8 до інкримінованих йому злочинів.

Натомість, частково задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК.

З такими висновками не в повній мірі погоджується суд апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Так висновки слідчого судді про доведеність існування ризику, передбаченого п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного ОСОБА_8 переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні а також вчинити інше кримінальне правопорушення є правильними, оскільки вони випливають із змісту поданого клопотання та не спростовуються доданими до клопотання письмовими доказами.

За таких обставин доводи сторони захисту про недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що слідчим суддею було недотримано вимоги ч.3 ст.183 КПК під час постановлення ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в частині визначення розміру застави. Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим висновок слідчого судді щодо розміру визначеної застави з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 209 КК України, які є тяжкими кримінальними правопорушеннями.

Відповідно до положень ст.12 КК України тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України за вчинення тяжкого злочину розмір застави визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням наявності обґрунтованої підозри, вищевказаних ризиків, тяжкості інкримінованих злочинів, майнового та сімейного стану підозрюваного ОСОБА_8 , в тому числі, те, що він має зареєстроване та офіційне місце проживання, стан здоров`я підозрюваного, враховуючи існування суспільного інтересу, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, колегія суддів вважає, що застава у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, на даному етапі досудового розслідування буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним або навпаки, занадто малим для підозрюваного колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скарги захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді слідчого судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 підозрюваного за ч.4 ст.190, ч.4 ст.358, ч.2 ст.209 КК України скасуванню в частині визначення розміру застави, з постановленням апеляційним судом в цій частині нової ухвали, якою визначити підозрюваному за ч.4 ст.190, ч.4 ст.358, ч.2 ст.209 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у межах 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень.

На підставі викладеного, керуючись статями 404, 405, 407, 409, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 18 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 підозрюваного за ч.4 ст.190, ч.4 ст.358, ч.2 ст.209 КК України - скасувати у частині визначення розміру застави.

У цій частині постановити нову ухвалу, якою визначити підозрюваному за ч.4 ст.190, ч.4 ст.358, ч.2 ст.209 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у межах 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за першою вимогою на виклик слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави ОСОБА_8 підлягає негайному звільненню з-під варти та вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Встановити термін дії покладених судом на ОСОБА_8 обов`язків 60 днів, починаючи з дня внесення застави.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та такою, що оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4