Провадження № 1-кп/761/939/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва, кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0016993 від 12.11.2013, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Боровичі Маневицького району Волинської області, громадянина України, який здобув середню спеціальну освіту, одружений, пенсіонер, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України,

за участю:

секретаря - ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ :

Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0016993 від 12.11.2013, за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, за таких обставин.

Так, 20.06.2011 ОСОБА_2 відповідно до наказу №81-к - 1314 керівника ПрАТ «Фундамент» призначений на посаду машиніста бурильної установки та на нього покладені відповідні службові обов`язки згідно посадової інструкції, затвердженої генеральним директором ПрАТ «Фундамент», з якою ОСОБА_2 20.06.2011 ознайомлювався під власноручний підпис. Також 07.11.2013 проведено відповідні інструктажі по дотриманню вимоги законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці, а саме: Інструкції з охорони праці №4 щодо дотримання правил з техніки безпеки, під час виконання робіт з улаштування буроін`єкційних паль. Відповідно до вимоги пункту 13 «Будгенплан»: «Заборонено перебування робітників в небезпечній ділянці бурової установки УБЦ-1 під час її переміщення або обертання шнеку під час буріння та бетонування паль, а також ближче ніж 1,0 м до задньої частини бурової установки під час її повороту», вимоги Державних будівельних норм А.3.2-2-2009 «Охорона праці і промислова безпека на виробництві», відповідно до яких: «п. 7.2.20 Під час експлуатації машин, що мають рухомі робочі органи, необхідно унеможливити доступ людей до роботи в небезпечній зоні, межа якої знаходиться на відстані не менше ніж 5 м від граничного положення робочого органу, якщо в інструкції заводу-виробника немає інших вимог»; «11.1.7. Машиніст бурової установки під час забивання паль зобов`язаний використовувати устаткування і методи, що забезпечують його особисту безпеку та безпеку членів бригади. Він несе безпосередню відповідальність за порушення норм і правил безпечної експлуатації установки, а також за безпеку працівників, що беруть участь у виконанні робіт».

12.11.2013, приблизно о 09 год. 00 хв., машиніст бурової установки УБЦ-1 ОСОБА_2 , працюючи у ПрАТ «Фундамент», перебуваючи на робочому місці на об`єкті «Будівництво офісно-житлового комплексу на перетині АДРЕСА_2 », почав роботи на буровій установці по улаштуванню паль. В цей час в момент роботи, до шнеку бурової установки, на відстань ближче 1 метра підійшов стропальник-бурильник ОСОБА_6 , який знаходився в полі зору машиніста бурової установки ОСОБА_2 . Однак, всупереч Інструкції з охорони праці №4 щодо дотримання правил з техніки безпеки, під час виконання робіт з улаштування буроін`єкційних паль. Відповідно до вимоги пункту 13 «Будгенплан»: «Заборонено перебування робітників в небезпечній ділянці бурової установки УБЦ-1 під час її переміщення або обертання шнеку під час буріння та бетонування паль, а також ближче ніж 1,0 м до задньої частини бурової установки під час її повороту», вимоги Державних будівельних норм А.3.2-2-2009 «Охорона праці і промислова безпека на виробництві», відповідно до яких: «п. 7.2.20 Під час експлуатації машин, що мають рухомі робочі органи, необхідно унеможливити доступ людей до роботи в небезпечній зоні, межа якої знаходиться на відстані не менше ніж 5 м від граничного положення робочого органу, якщо в інструкції заводу-виробника немає інших вимог»; «11.1.7. Машиніст бурової установки під час забивання паль зобов`язаний використовувати устаткування і методи, що забезпечують його особисту безпеку та безпеку членів бригади. Він несе безпосередню відповідальність за порушення норм і правил безпечної експлуатації установки, а також за безпеку працівників, що беруть участь у виконанні робіт», передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховував на їх відведення, продовжив роботи по улаштуванню паль, не зупинив їх виконання, хоча і бачив, що стропальник-бурильник ОСОБА_6 знаходиться безпосередньо перед буровою установкою, тобто, у небезпечній зоні. В цей час бурова установка УБЦ-1 самовільно почала рух «вперед» внаслідок виникнення контакту струмоведучої частини провідника 54 (у якого була пошкоджена ізоляція з невидимої сторони) із силовою клемою верхньої частини електромагнітного пускача Р8, яка перебувала під потенціалом провідника номер ЛО3. В результаті чого машиніст бурової установки УБЦ-1 ОСОБА_2 скоїв наїзд гусеницею бурової установки на стропальника-бурильника ПрАТ «Фундамент» ОСОБА_6 в наслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Характер та морфологічні властивості виявленого комплексу ушкоджень, свідчать про те, що вони утворилися в результаті тупого травматичного впливу, не виключається в момент значного стискування тіла при переїзді гусеничним транспортним засобом, за давністю можуть відповідати терміну вказаному у постанові, тобто 12.11.2013, та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя).

В даній виробничій ситуації (якщо постраждалий знаходився в радіусі 5 м від місця буріння) дії машиніста бурової установки ПрАТ «Фундамент» ОСОБА_2 не відповідали вимогам пункту 13 аркушу «Будгенплан» Витягу з ПВР з підписами робітників [1.4], пункту 3.1 Інструкції з охорони праці № 4 для машиністів бурових установок, бурильників на застосування бурових установок і механізмів УБС-1 на базі МКГ-25БР при спорудженні паль по технології їх виробництва [1.10] у частині того, що він допустив знаходження постраждалого в небезпечній ділянці бурової установки УБЦ-1 під час буріння свердловини на об`єкті «Будівництво офісно-житлового комплексу на перетині АДРЕСА_2 », і з технічної точки зору перебували в прямому причинному зв`язку з нещасним випадком з бурильником-стропальником ПрАТ «Фундамент» ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_2 обвинувачується в порушенні правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, особою, яка зобов`язана їх дотримувати, що спричинило тяжкі наслідки, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України.

В ході судового розгляду захисник ОСОБА_5 заявила клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_2 клопотання свого захисника підтримав, при цьому суду пояснив, що йому роз`яснено та зрозуміло підставу для звільнення від кримінальної відповідальності, його право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. Раніше в ході судового розгляду вказував, що не визнає свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, разом з тим не наполягає на продовженні судового розгляду з метою доведення своєї невинуватості, та просить закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Прокурор ОСОБА_7 не заперечував проти звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

В судове засідання на неодноразові виклики не прибув потерпілий ОСОБА_6 , при цьому судом вживались вичерпні заходи для забезпечення явки потерпілого в судові засідання. З урахуванням того, що стороною захисту заявлено клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а потерпілий до суду не з`являється, забезпечити його явку виявилось неможливим, при цьому, судом раніше вже направлялися відповідні листи потерпілому, де останньому було роз`яснено його права, пов`язані із розглядом питання про закриття кримінального провадження, наслідки, що настають у разі прийняття судом відповідного рішення, з метою дотримання вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, суд вважає за доцільне розглянути клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за відсутності потерпілого ОСОБА_6 .

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши клопотання та перевіривши матеріали кримінального провадження, які є у розпорядженні суду, прийшов до такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст.49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 ст. 49 КК України).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України.

За змістом статей 284-288 КПК підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Зі змісту пред`явленого ОСОБА_2 обвинувачення випливає, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 272 КК України, у вчиненні якого обвинувачується останній, є тяжким злочином, за який передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Також суд бере до уваги, що вищевказане кримінальне правопорушення, що інкримінується ОСОБА_2 , вчинене 12 листопада 2013 року.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше восьми років.

При цьому судом враховується той факт, що кримінальне провадження №0016993 від 12.11.2013 було зупинене у період з 28 травня 2020 року по 11 червня 2020 року у зв`язку з розшуком обвинуваченого ОСОБА_2 .

Положення ч. 2 ст. 49 КК України вказують, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 02 лютого 2023 року, у справі №735/1121/20, сформулювала правовий висновок, який, в силу положень п. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є обов`язковим до врахування при застосуванні судом вказаної норми права, зокрема і при вирішенні цього клопотання обвинуваченого.

Відповідно до вказаного правового висновку, у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення.

Так, враховуючи, що інкримінований ОСОБА_2 злочин вчинено 12 листопада 2013 року, а п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України встановлює граничний строк для притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк більше десяти років, то строк притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності мав би сплинути 12 листопада 2023 року.

Разом з тим, керуючись положеннями ч. 2 ст. 49 КК України, з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року, суд, беручи до уваги, що кримінальне провадження №0016993 від 12.11.2013 було зупинене у період з 28 травня 2020 року по 11 червня 2020 року у зв`язку з розшуком обвинуваченого ОСОБА_2 , приходить до висновку, що строк притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності необхідно вважати подовженим на період ухилення ОСОБА_2 від кримінального провадження - тобто на 14 (чотирнадцять) днів.

Таким чином, остаточний строк притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності має становити 10 (десять) років 14 (чотирнадцять) днів, а отже, такий строк сплив 26 листопада 2023 року.

Відповідно до відомостей, наданих в ході судового розгляду прокурором, інших кримінальних проваджень стосовно ОСОБА_2 станом на день розгляду клопотання про звільнення від відповідальності - немає.

Таким чином, оскільки з часу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, інкримінованого ОСОБА_2 , а саме - з 12 листопада 2013 року - минуло десять років, а в судовому засіданні не було встановлено правових перешкод щодо задоволення клопотання захисника з приводу звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, суд вважає, що таке клопотання підлягає задоволенню, а ОСОБА_2 - звільненню від кримінальної відповідальності, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Разом з тим, при винесенні остаточного рішення суд у відповідності до ст. 126 КПК України своїм вироком або ухвалою вирішує питання щодо процесуальних витрат.

Так, відповідно до висновку колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.02.2024 у справі №930/497/23 у разі згоди особи на завершення кримінального провадження у формі закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона. Відтак, закриття кримінального провадження стосовно особи на нереабілітуючих підставах і застосування до нього більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє його від сплати процесуальних витрат.

Таким чином, стягненню із обвинуваченого ОСОБА_2 підлягають процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової інженерно-технічної експертизи з безпеки життєдіяльності №23450/15-46 від 27.12.2016 у сумі 9268 (дев`ять тисяч двісті шістдесят вісім) грн. 00 коп.; судової інженерно-технічної експертизи з безпеки життєдіяльності №16218/14-46 від 24.07.2015 у сумі 11088 (одинадцять тисяч вісімдесят вісім) грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 44, 49 КК України, ст.ст. 284-288, 314, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ч. 1 ст. 49 КК України - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, від кримінальної відповідальності, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0016993 від 12.11.2013, - закрити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , процесуальні витрати за проведення:

-судової інженерно-технічної експертизи з безпеки життєдіяльності №23450/15-46 від 27.12.2016 у сумі 9268 (дев`ять тисяч двісті шістдесят вісім) грн. 00 коп.

-судової інженерно-технічної експертизи з безпеки життєдіяльності №16218/14-46 від 24.07.2015 у сумі 11088 (одинадцять тисяч вісімдесят вісім) грн. 00 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Ухвала набирає законної сили на наступний день після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголосити 27 червня 2024 року о 10 год. 10 хв.

Суддя ОСОБА_1