490/4099/24 18.06.2024
н/п 1-кп/490/729/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
н/п 1-кп/490/729/2024 В И Р О К
19 червня 2024 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаєва, українки, громадянки України, з вищою освітою, яка працювала заступником директора з правових питань Миколаївської обласної бази спеціального медичного постачання Миколаївської обласної ради, раніше не судимої, розлученої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
В С Т А Н О В И В:
19.04.2024р. близько 09:00 год. потерпілий ОСОБА_5 перебував на території подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 , куди прибув на роботу у ТОВ "ТЕХНІКС РЕСУРС". У той же час та у тому ж місці перебувала колишня дружина потерпілого - ОСОБА_4 . В ході спілкування, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відбувся словесний конфлікт.
В подальшому, в ході словесного конфлікту у ОСОБА_4 виник раптовий протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень колишньому чоловікові - ОСОБА_5 . Реалізуючи вказаний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх діянь, їх караність, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 наблизилась до ОСОБА_5 та нанесла йому один удар правою рукою у ліву частину обличчя. Після чого, з метою припинення протиправних дій ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 відштовхнув останню від себе, тобто вчинив дії з метою захисту своїх прав та інтересів особи.
Надалі, не припиняючи своїх протиправних дій, направлених на спричинення тілесних ушкоджень колишньому чоловікові, ОСОБА_4 почала наносити численні удари кулаками обох рук та дамською сумкою в область голови та тіла потерпілого ОСОБА_5 .
В результаті вищезазначених дій, ОСОБА_4 спричинила потерпілому ОСОБА_5 тілесне ушкодження у вигляді садна обличчя, яке за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 у пред`явленому їй обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України категорично не визнала свою винуватість. Пояснила, що за час шлюбу повністю матеріально утримувала ОСОБА_5 та його родину. Окрім того, перехворівши на Covid-19, останній втратив репродуктивну функцію. Приблизно восени 2020р. ОСОБА_4 записалась на консультацію в м. Києві з приводу проведення процедури екстракорпорального запліднення (ЕКО), у зв`язку з чим запропонувала чоловікові поїхати разом із нею, однак він відмовився, вказавши що взагалі не хоче мати дітей. На підставі викладеного ОСОБА_4 ініціювала розлучення.
В подальшому, бажаючи повернути грошові кошти у сумі 300 доларів США, які ОСОБА_4 дала ОСОБА_5 на оплату освітніх послуг його доньки, остання прибула за місцем його роботи, щоб поспілкуватись з цього приводу. В ході розмови ОСОБА_5 відмовився повертати вищевказані кошти, навпаки почав ображати та виштовхувати ОСОБА_4 з подвір`я, пошкодив їй сумку та окуляри, вдарив по обличчю. Таким чином ОСОБА_4 дала колишньому чоловікові ляпаса. Однак ОСОБА_5 не зупинився, продовжив її бити, кинув на землю. Захищаючись, ОСОБА_4 також завдавала йому ударів у відповідь.
Окрім того ОСОБА_4 не заперечувала, що перша дала ляпаса ОСОБА_5 , оскільки образилась. При цьому вважала, що останній не мав права, як чоловік, "давати здачі", бити та виштовхувати її у присутності інших людей. Додала, що тілесне ушкодження, наявне у ОСОБА_5 , цілком ймовірно могло утворитись від кільця, одягнутого на той момент на її руці.
Незважаючи на невизнання обвинуваченою своєї провини у вчиненому кримінальному проступку, її провина підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що близько протягом року разом із ОСОБА_4 проживали у квартирі його матері та мали добрі стосунки. В подальшому - в кінці 2023 року, на фоні проблем із заведенням дитини, ОСОБА_4 поставила питання про розлучення - при цьому зібрала речі, переїхала та почала вимагати фінансового відшкодування понесених нею витрат та час спільного проживання. ОСОБА_5 повернув останній запитувані кошти. Однак ОСОБА_4 на цьому не зупинилась, декілька разів просила дати їй гроші з посиланням на фінансові труднощі та проблеми зі здоров`ям. ОСОБА_5 не відмовляв у цьому, посильно намагався їй дати коштів. Одного разу навіть позичив гроші у знайомого в борг та остання пообіцяла їх повернути. Однак наступного ранку в месенджері написала повідомлення, згідно якого відмовилась повертати будь-які кошти. Навпаки пригрозила прийти за його місцем роботи та розповісти керівництву про його висловлювання в бік директора. Тобто фактично спробувала шантажувати ОСОБА_5 . Після вказаного ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_4 , що припиняє надання їй будь-яких грошей. В подальшому, 19.04.2024р. близько 09:00 год. ОСОБА_5 прийшов на роботу, де у подвір`ї на нього вже очікувала ОСОБА_4 . Побачивши його, остання підійшла та знову почала вимагати повернення якихось коштів та шантажувати, на що ОСОБА_5 відмовив. Після вказаного ОСОБА_4 почала його ображати, нецензурно висловлюватись в бік його сім`ї. ОСОБА_5 , не витримавши, в нецензурній формі попросив її піти. Наведене розлютило ОСОБА_4 , остання почала голосно сваритись, при цьому нанесла ОСОБА_5 ляпаса в обличчя. Намагаючись захистись, ОСОБА_5 схопив її за руку, та намагався відбиватись та виштовхати її в напрямку виходу з подвір`я. Але ОСОБА_4 продовжувала кричати, сваритись, руками та сумкою наносити йому удари. В ході конфлікту ОСОБА_4 перечепилась через бордюр та впала, але ОСОБА_5 її притримав й допоміг підвестись. Врешті за закінченням конфлікту ОСОБА_4 викликала працівників поліції та написала останнім заяву щодо ОСОБА_5 . Останній в свою чергу також написав аналогічну заяву щодо неї та в подальшому звернувся до медичного закладу задля фіксації тілесних ушкоджень.
Таким чином ОСОБА_5 резюмував, що перший удар у вигляді ляпасу нанесла йому ОСОБА_5 . При цьому він ніяким чином їй не погрожував та не провокував. В ході розвитку конфлікту її не бив, навпаки ухилявся чи відбивався від численних ударів, які ОСОБА_4 йому намагалась нанести руками чи сумкою. Наявні у останньої синці обґрунтовуються тим, що ОСОБА_5 міцно тримав її за руку, припиняючи протиправні дії.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що точної дати події не пам`ятає, лише те що вона відбулась навесні. Того дня він прийшов на роботу близько 08:00 год. щоб заступити у добовий наряд, а ОСОБА_4 вже очікувала на подвір`ї. Перебуваючи в приміщенні, ОСОБА_6 спостерігав подію через вікно. Так, ОСОБА_5 прийшов на роботу близько 09:00 год. та ОСОБА_4 підійшла та почала із ним спілкуватись. Згодом спілкування переросло у сварку, в ході якої ОСОБА_4 голосно й нецензурно лаялась, принижувала ОСОБА_5 , провокувала, била його. В ході конфлікту ОСОБА_4 підсковзнулась та впала, а ОСОБА_5 допоміг їй підвестись. При цьому з боку останнього не було жодного намагання нанести жінці удар чи спричинити іншу шкоду. Однак ОСОБА_4 не зупинялась, продовжувала бити та лаятись. Таким чином конфлікт тривав близько 20-30 хвилин. ОСОБА_6 у сварку не втручався, оскільки вважав це сімейною справою. Коли приїхали працівники поліції, ОСОБА_6 надав їм для огляду відеозапис з камери спостереження.
Окрім наведеного, провина обвинуваченої підтверджується наступними письмовими та речовими доказами, а саме:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.04.2024р., згідно якого 22.04.2024р. до ВП №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області звернувся ОСОБА_5 із заявою, в якій повідомив, що 19.04.2024р. близько 09:30 год. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи у дворі за адресою: АДРЕСА_2 , де розташовані офісні приміщення, спричинила йому тілесні ушкодження;
- висновком експерта №315 від 03.05.2024р. судово-медичної експертизи ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якого у ОСОБА_5 наявне тілесне ушкодження у вигляді садна обличчя. Дане тілесне ушкодження могло утворитися внаслідок однієї ударної дії тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги, сумка та інші предмети, з давністю утворення близько 4 діб до часу огляду. При нанесенні тілесного ушкодження потерпілий міг бути звернений передньою або лівою боковою стороною тіла до нападника. По ступеню тяжкості дане тілесне ушкодження відноситься до категорії легких.
Вищевикладені докази у справі є достовірними, належними, допустимими та достатніми, такими, що узгоджуються між собою, оскільки підтверджують обставини місця, часу та способу вчинення кримінального проступку; характер, локалізацію та ступінь тяжкості тілесного ушкодження, виявленого на тілі потерпілого ОСОБА_5 , при цьому наведені обставини не оспорюються обвинуваченою, з огляду на що суд вважає їх встановленими.
Надаючи оцінку обставинами оглянутих відео, суд приходить до висновку, що характер дій ОСОБА_4 у вигляді:
- провокування конфлікту шляхом з`ясування відносин на території місця роботи ОСОБА_5 у присутності його колег та у кадрі зйомки камер зовнішнього спостереження;
- невчинення жодних дій, направлених на врегулювання конфлікту без застосування фізичного насилля та у правовий спосіб;
- нанесення першою ОСОБА_5 ляпаса, що стало початком розвитку конфлікту із застосуванням фізичної сили;
- подальшого ціленаправленого нанесення (намагання нанесення) ОСОБА_5 численних ударів руками та сумкою у більшості випадків в область голови та обличчя,
дає підстави вважати про усвідомлення обвинуваченою суспільно-небезпечного характеру своїх дій, передбачення їх суспільно-небезпечних наслідків і бажання їх настання, що беззаперечно свідчить про наявність у обвинуваченої прямого умислу на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .
Виключно нестатичні дії ОСОБА_5 у вигляді тримання обвинуваченої за руку, відбивання іншою рукою від ударів, ухиляння головою та корпусом тіла, відштовхування від себе, стали наслідком нанесення потерпілому лише одного легкого тілесного ушкодження у вигляді садна обличчя.
Окремо слід зазначити, що безпосередньо в судовому засіданні ОСОБА_4 вказала, що при нагоді готова ще раз побити колишнього чоловіка, взагалі бажає йому смерті - вказане зайвий раз підтверджує прямий умисел обвинуваченої на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 за події від 19.04.2024р.
Окрім того відеозаписом спростовується твердження ОСОБА_4 про необхідну оборону з її боку як реакцію на нанесення ОСОБА_5 їй тілесних ушкоджень.
Так згідно з частинами 1, 2 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади.
Для вирішення питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
Судам варто мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не тільки в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. У разі з`ясування наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних під час нападу знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання.
Розглядаючи справу цієї категорії, суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.
В даному випадку, з оглянутих відеозаписів та пояснень потерпілого й свідка встановлено, що ініціатором конфлікту була безпосередньо ОСОБА_4 ; остання першою нанесла удар ОСОБА_7 у вигляді ляпасу, що стало приводом з боку останнього розцінювати її дії як напад та почати захищатися, а саме: схопити її за руку й відштовхнути від себе; в подальшому ОСОБА_4 , не зупинилась, а почала наносити ОСОБА_7 численну кількість цілеспрямованих ударів як руками, так і жіночою сумкою в область голови; в ході цього ОСОБА_7 лише тримав руку останньої, намагався відштовхнути від себе, подекуди ухилявся від ударів або відбивався від них вільною рукою, підіймав речі обвинуваченої, які в ході конфлікту падали на землю, притримував обвинувачену яка перечепилась та впала, а надалі - допоміг їй підвестись. Жодних намірів чи спроб з боку ОСОБА_7 , направлених на побиття ОСОБА_4 відеозаписами не зафіксовано.
На підставі викладеного суд вважає, що в обстановці, яка склалася між потерпілим та обвинуваченою, була відсутня реальна загроза життю і здоров`ю останньої, оскільки насправді не відбулося такого посягання, яке б викликало в обвинуваченої необхідність невідкладно заподіяти потерпілому шкоду здоров`ю з метою негайного відвернення протиправних дій.
За викладених обставин суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати як вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме як умисне спричинення легкого тілесного ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченій суд відповідно до ст. 65 КК України враховує, що вона вчинила умисний кримінальний проступок проти життя та здоров`я іншої особи; бере до уваги особу обвинуваченої, яка є розлученою, офіційно працює, має вищу освіту, раніше не судима, має постійне місце мешкання, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває.
Окрім того судом враховано відсутність обставин, передбачених ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання, а також наявність обставини, передбаченої ст. 67 КК України, яка обтяжує покарання у вигляді вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя.
З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним за вчинений кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає вісімсот п`ятдесят гривень.
Стороною обвинувачення в ході судового розгляду процесуальні витрати на залучення експертів не заявлені.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити їй покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1