Дата документу 08.02.2024 Справа № 336/959/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/959/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/286/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Запоріжжя, громадянина України, має середню освіту, неодружений, на утриманні дітей не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 13 грудня 2005 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 1 рік;

- 21 лютого 2006 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки;

- 24 лютого 2009 року Жовтневим районним судом міста Запоріжжя за ч.1 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 3 роки;

- 31 травня 2010 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя за ч.2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки;

- 03 лютого 2011 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки із застосуванням ч.4 ст.70, ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці (звільнився умовно-достроково 29.12.2012 року);

- 05 липня 2013 року Жовтневим районним судом міста Запоріжжя за ч.2 ст. 186 КК України із застосуванням ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць;

- 21 серпня 2013 року Орждонікідзевським районним судом міста Запоріжжя за ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці;

- 19 грудня 2013 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя за ч.2 ст. 289 КК України із застосуванням ч.ч.1,4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна (звільнився умовно-достроково 07.10.2016 року, не відбутий строк покарання 1 рік 1 місяць 3 дні);

- 25 липня 2019 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя за ч.2 ст. 190 КК України до позбавлення волі на 3 роки. На підставі ст.ст. 75,76 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 1 рік. 17 лютого 2020 року після перегляду вироку - 1 рік позбавлення волі. Звільнився 04 травня 2021 року;

- 05 жовтня 2022 року Шевченківським районним судом міста Запоріжжя за ст. 395 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк 3 місяці,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник-адвокат ОСОБА_8 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22 березня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15, ч.4 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, з урахуванням вимог ч.1 ст.72 КК України, до призначеного покарання за новим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2022 року, і остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 1 (один) день.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено відраховувати з моменту набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання з 18 години 30 хвилин 16 листопада 2022 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 755,08 грн.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду змінити в частині призначення покарання, призначити покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі, призначивши йому мінімально можливий строк покарання, на підставі ч.1 ст.71 КК України, з урахуванням вироку Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05 жовтня 2022 року, призначити остаточне покарання з мінімальним строком.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуваний вирок суду є необґрунтованим та таким, що підлягає зміні в частині призначення покарання в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його суворості та незастосування ст.69 КК України.При призначенні покарання суд не вмотивував своє рішення щодо неможливості застосування під час призначення покарання ст.69 КК України, судом не враховано, що окрім повного визнання вини, ОСОБА_6 має кілька тяжких хвороб, наявність яких сторона захисту просила визнати пом`якшуючою обставиною. Судом також не в повній мірі враховано, що шкода фактично відсутня, телефон повернуто потерпілій, потерпіла не вимагала суворого покарання.

Тому захисник вважає, що за таких кількох пом`якшуючих обставин суд мав всі підстави для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України, та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією статті.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, на шлях виправлення і перевиховання не став, діючи повторно, знову скоїв корисливий злочин за таких обставин.

Так, 16 листопада 2022 року приблизно о 17 годині 55 хвилин, у період дії воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, продовженого Указом Президента України №573/2022 від 12 серпня 2022 року, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, діючи повторно, знаходячись у салоні трамваю (маршрут руху №10), який в цей час перебував за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників біля б. 64-Г на ЗГТ «Іванова», де таємно рукою викрав з лівого карману куртки потерпілої ОСОБА_9 мобільний телефон «Xiaomi Redmi 5 plus imei НОМЕР_1 , НОМЕР_2 » в корпусі золотистого кольору, вартість якого відповідно до висновку експерта Дніпропетровського НДІСЕ МЮУ №1072-22 від 13.12.2022 року складає 2300 гривень.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на заволодіння та розпорядження чужим майном, ОСОБА_6 разом з викраденим майном почав виходити із салону зазначеного трамвая, але його дії щодо заволодіння мобільним телефоном «Xiaomi Redmi 5 plus imei НОМЕР_1 , НОМЕР_2 » в корпусі золотистого кольору, були помічені потерпілою ОСОБА_9 та остання почала кричати ОСОБА_6 вимогу повернути викрадений телефон та припинити злочинні дії, проте останній усвідомлюючи, що його дії були помічені та мають відкритий характер, ніяк не зреагувавши на вимоги потерпілої, діючи умисно, почав бігти від потерпілої по пр. Моторобудівників в м. Запоріжжі, але не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий свідком ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 186 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника про можливість пом`якшення кримінального покарання щодо нього, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, відомості щодо особи обвинуваченого, який ніде не працює, неодружений, неодноразово засуджений за вчинення корисливих злочинів. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд врахував щире каяття, обставиною, що його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням всіх обставин і відомостей про особу обвинуваченого у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення останньому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення - у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення, але на мінімальний строк.

Отже, обставини, на які посилається захисник, були враховані судом при призначенні покарання.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, призначене обвинуваченому покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

З огляду на фактичні обставини провадження і відомості про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних, в т.ч. аналогічних, злочинів, неодноразово звільнявся від відбування призначеного покарання, проте належних висновків для себе не робив та продовжував вчиняти нові злочини, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання неможна вважати надто суворим.

Згідно з положенням ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З урахуванням наведених вимог закону, суд першої інстанції обґрунтовано до призначеного покарання за цим вироком частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05 жовтня 2022 року та остаточно призначив покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 день.

Таким чином, суд приєднав до призначеного покарання за оскаржуваним вироком невідбуте покарання за попереднім вироком лише один день позбавлення волі.

Підстав для застосування положень ст.69 КК України та пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, як про це просить захисник, колегія суддів не убачає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22 березня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 186 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4