Справа № 752/3280/24
Провадження № 1-кс/752/2792/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , власників майна: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представника власників майна - адвоката ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 - про накладення арешту на майно у кримінальному проваджені №0000315, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.12.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369, ч.1 ст.366, ч.3 ст.369, ч.3 ст.28, ч.3 ст.368, ч.3 ст.368 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло зазначене клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000315 від 19.12.2023 у якому прокурор просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно - речові докази, що виявлені та вилучені в ході проведення обшуку 27.03.2024, на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 25.03.2024 (справа №752/3280/24, провадження №1-кс/752/2601/24) за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_4 , а саме:

-мобільний телефон марки REDMI IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 ;

-мобільний телефон марки РОСО IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , модель M2102L205G;

-банківська картка Приват банк НОМЕР_6 ;

-грошові кошти у розмірі 8200 доларів США (80 купюр номіналом по 100 доларів США та 4 купюри номіналом по 50 доларів США);

-дві квитанції за №44656797 та №44353226 про продаж іноземної валюти.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчими Слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000315 від 19.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369, ч.1 ст.366, ч.3 ст.369, ч.3 ст.28, ч.3 ст.368, ч.3 ст.368 КК України.

В рамках зазначеного кримінального провадження, 27.03.2024 на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 25.03.2024 (справа №752/3280/24, провадження №1-кс/752/2601/24) слідчим СУ ГУНП у м. Києві проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_4 , в ході якого вилучено: мобільний телефон марки REDMI IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки РОСО IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , модель M2102L205G; банківську картку Приват банк НОМЕР_6 ; грошові кошти у розмірі 8200 доларів США (80 купюр номіналом по 100 доларів США та 4 купюри номіналом по 50 доларів США); дві квитанції за №44656797 та №44353226 про продаж іноземної валюти.

В ході обшуку органом досудового розслідування прийнято рішення про необхідність вилучення вказаних речей та документів для забезпечення подальшого повного, всебічного та об`єктивного розслідування вказаного кримінального провадження, а також з`ясування об`єктивної істини по справі. Вказані речі будуть використані під час проведення експертиз, допитів свідків та інших слідчих та процесуальних діях.

27.03.2024 вищевказані виявлені та вилучені речі, документи визнані речовими доказами в рамках кримінального провадження, про що винесено відповідну постанову.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Прокурор зазначає, що з метою забезпечення подальшого повного, всебічного та об`єктивного розслідування кримінального провадження, з`ясування об`єктивної істини по справі, а також проведення оглядів, призначення та проведення ряду криміналістичних експертиз за вилученими в ході обшуку речами та предметами, що вже визнані речовими доказами, а також допитів свідків та проведення інших слідчих та процесуальних дій, наявна необхідність у накладенні арешту на вищевказані речові докази.

На підставі зазначеного прокурор просить про задоволення клопотання.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити. Зазначив, що метою арешту майна є збереження речових доказів та забезпечення конфіскації майна як виду покарання. Також зазначив, що за результатами огляду мобільного телефону марки REDMI, слідчими не було виявлено у телефоні інформацію, яка становить інтерес для слідства, тому прокурор в цій частині клопотання про арешт не підтримав.

Адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , заперечив проти клопотання, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що прокурором не доведено, що вилучені під час обшуку кошти належать ОСОБА_4 . Також прокурором не доведено, що вказані кошти отримані у результаті вчинення кримінального правопорушення. Вилучені кошти в розмірі 8200 дол. США належать не ОСОБА_4 , а його цивільній дружині - ОСОБА_5 , мають законне походження, оскільки отримані нею в якості заробітної плати. Власником вилученої банківської картка Приват банк є ОСОБА_5 , тому вона підлягає поверненню останній. Також зазначив, що прокурором не доведено, що на вилученому під час обшуку телефоні REDMI наявні будь-які докази на підтвердження можливої винуватості ОСОБА_4 .

Власник майна ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника, заперечив проти клопотання, просив відмовити у його задоволенні.

Власник майна ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання. Зазначила, що вона є цивільною дружиною ОСОБА_4 , вилучені під час обшуку кошти є її особистою власністю і вони отримані законним шляхом в якості заробітної плати. На підставі зазначеного просила відмовити у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на вилучені під час обшуку кошти.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Встановлено, що слідчими Слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000315 від 19.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369, ч.1 ст.366, ч.3 ст.369, ч.3 ст.28, ч.3 ст.368, ч.3 ст.368 КК України.

27.03.2024 на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 25.03.2024 у справі №752/3280/24, провадження №1-кс/752/2601/24, слідчим СУ ГУНП у м. Києві проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_4 , в ході якого вилучено: мобільний телефон марки REDMI IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , серійний номер НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки РОСО IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , модель M2102L205G; банківську картку Приват банк НОМЕР_6 ; грошові кошти у розмірі 8200 доларів США (80 купюр номіналом по 100 доларів США та 4 купюри номіналом по 50 доларів США); дві квитанції за №44656797 та №44353226 про продаж іноземної валюти.

27.03.2024 вищевказані виявлені та вилучені речі, документи та кошти визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, що підтверджується матеріалами клопотання.

29.03.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч.5 ст.191 КК України.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Правовою підставою арешту майна є положення ст. 170 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. У цьому випадку за правилами ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У статті 98 КПК України визначені такі критерії щодо речових доказів: матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Матеріалами клопотання обґрунтовано, що вилучені під час обшуку 27.03.2024 за адресою: АДРЕСА_1 ,речі та документи, а саме: мобільний телефон марки РОСО модель M2102L205G; банківська картка Приват банк НОМЕР_6 ; дві квитанції про продаж іноземної валюти, можуть бути предметами вчинення кримінального правопорушення, тобто такі речі відповідають ознакам, зазначеним в ч.1 ст. 98 КПК України, і мають значення речових доказів.

Слідчим суддею встановлено, що заявлена прокурором мета щодо збереження речових доказів, може бути досягнута шляхом застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчим суддею не встановлено.

Таким чином, накладення арешту на вищезазначені речі (мобільний телефон марки РОСО модель M2102L205G, банківська картка та дві квитанції про продаж іноземної валюти) відповідає критерію розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, з огляду на те, що таке майно може бути використане як докази під час судового розгляду для встановлення факту або обставин у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, з метою запобігання приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вилучених під час обшуку вказаних речей та документів, на вказане майно необхідно накласти арешт.

Згідно із п. 19 ч. 1 ст. 7 КПК України та ч. 1 ст. 26 КПК України, однією із загальних засад кримінального провадження є диспозитивність, яка полягає у вільному використанні сторонами кримінального провадження своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч. 3 ст. 26 КПК України).

З огляду на те, що прокурор не підтримав клопотання в частині арешту вилученого під час обшуку мобільного телефону марки REDMI, серійний номер НОМЕР_3 , слідчий суддя не розглядає по суті обґрунтованість підстав арешту цього майна, і вважає за необхідне клопотання в цій частині залишити без задоволення.

Що стосується решти майна, на яке прокурор у клопотанні просить накласти арешт, а саме: грошові кошти у розмірі 8200 доларів США, слід зазначити наступне.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб (ч. 2 ст. 173 КПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Матеріалами, доданими до клопотання, а також поясненнями прокурора, наданими у судовому засіданні, стороною обвинувачення не було доведено, що вилучені під час обшуку грошові кошти у розмірі 8200 доларів США, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Так, протокол обшуку від 27.03.2024 та постанова слідчого від 27.03.2024, якою грошові кошти у розмірі 8200 доларів США були визнані речовими доказами, не містять відомостей щодо підстав чи розумних підозр для висновку про те, що вилучені під час обшуку грошові кошти відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Жодних доказів того, що вилучені під час обшуку кошти могли бути здобутими у результаті вчинення кримінального правопорушення, матеріали клопотання не містять.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

29.03.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 5 ст. 191 КК України, що підтверджується матеріалами клопотання.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що ОСОБА_4 набув у цьому кримінальному провадженні процесуальний статус підозрюваного.

Санкція ч. 5 ст. 191 КК України, яка серед іншого інкримінована ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються (ч. 1 ст. 59 КК України).

Кримінальний закон не встановлює прямого співвідношення чи обмеження обсягу конфіскації майна як виду покарання із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Покарання у вигляді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. Оскільки на цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не постановлений, слідчий суддя не має змоги передбачити ні сам факт його постановлення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання, вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

Тобто, у випадку визнання винуватимОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна.

Ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено, що будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series A N 98).

Відтак, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Разом з тим, в матеріалах клопотання відсутні відомості, на підставі яких можливо дійти обґрунтованого висновку про те, що вилучені під час обшуку кошти належать ОСОБА_4 .

Натомість, в ході розгляду клопотання, стороною захисту долучено до матеріалів клопотання відомості на підтвердження доводів щодо законності походження та приналежності вказаних коштів ОСОБА_5 , яка також проживає за адресою де було проведено обшук, а саме: довідки ОК-5 та ОК-7 від 08.04.2024, які містять інформацію про отримані ОСОБА_5 доходи за період з 2014 року по 2023 рік в загальній сумі 2 515 431 грн.

Отже, слідчий суддя, з урахуванням встановлених обставин, дійшов висновку, що на вказане майно (грошові кошти у розмірі 8200 доларів США) не може бути накладено арешт з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Прокурором у клопотанні не обґрунтовано та не доведено у судовому засіданні наявність обґрунтованих підстав і мети, відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, а також не доведено необхідності арешту вилучених під час обшуку грошових коштів, та наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, тому клопотання в цій частині задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене, клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на вилучене майно під час проведення обшуку 27.03.2024 за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-мобільний телефон марки РОСО IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , модель M2102L205G;

-банківську картку Приват банк НОМЕР_6 , яку поміщено до спеціального пакету ICR0003756;

-дві квитанції за №44656797 та №44353226 про продаж іноземної валюти, які поміщено до спеціального пакету ICR 0003866.

В іншій частині відмовити.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню після її оголошення прокурором, слідчим у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1