Справа № 352/683/24
Провадження № 1-кп/352/153/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000004 від 03.01.2024 року по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль Тернопільської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, депутатом не обирався, водія ТОВ «ІТРАНС ЛОГІСТИК», розлученого, на утриманні одна неповнолітня дитина, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 незаконно переробив вогнепальну зброю, а також зберігав вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , з метою здійснення самозахисту придбав у мисливському магазині газовий пістолет марки ПГШ - 790 кал. 9 мм. № НОМЕР_1 , промислового виробництва СП «Schmeisser» (м. Вишневе, Київська обл., Україна), який зареєстрував у встановленому законом порядку та у подальшому зберігав за місцем свого проживання, у приміщенні будинку АДРЕСА_2 .

В середині 2022 року, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , під час зберігання вказаної зброї, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний і суспільно небезпечний характер своїх дій, їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, не маючи передбаченого законодавством відповідного дозволу, вирішив переробити наявний у нього газовий пістолет у гладкоствольну вогнепальну зброю, при цьому не повідомляючи про це правоохоронні органи.

Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 , у невстановлений досудовим розслідування час, в порушення «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення, та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч чинного законодавства, за допомогою підручних засобів вчинив переробку газового пістолета на гладкоствольну вогнепальну зброю.

Зокрема, ОСОБА_5 саморобним способом викрутив з каналу ствола пістолета втулку з розсікачем та замінив на втулку з вільним та наскрізним каналом, у результаті чого даний пістолет втратив своє попереднє цільове призначення, як газовий, та набув властивостей короткоствольної гладкостовольної вогнепальної зброї, придатний для проведення пострілів 9мм патронами ударно-травматичної дії калібру 9 мм Р.А./Р.А.К/Р.А.Knall, 9-мм шротовими патронами, а також з використанням саморобних боєприпасів, в тому числі з використанням металевої/свинцевої чи стальної кулі шляхом роздільного спорядження.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263-1 КК України, тобто умисні дії, які виразились у незаконній переробці вогнепальної зброї.

Крім цього, ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що за незаконне зберігання вогнепальної зброї передбачена кримінальна відповідальність, не маючи відповідного дозволу на зберігання вогнепальної зброї, з метою подальшого використання на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи зберігати без передбаченого Законом дозволу вогнепальну зброю, в порушення спеціального порядку набуття прав власності громадянами на окремі види майна, установленого Постановою Верховної ради України від 17 червня 1992 року №2471-ХП «Про право власності на окремі види майна», розділу II «Положення про дозвільну систему», із змінами та доповненнями, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 зі змінами та доповненнями, незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу гладкоствольну вогнепальну зброю за місцем свого проживання, у приміщенні будинку АДРЕСА_2 .

В подальшому, 03.01.2024 під час проведення санкціонованого обшуку працівниками поліції за місцем проживання ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено вказану вогнепальну зброю та факт внесення змін у конструкцію газового пістолета марки ПГШ 790, кал. 9 мм., № НОМЕР_1 промислового виробництва СП «Schmeisser» (м. Вишневе, Київська область, Україна), який згідно до висновку експерта є ненормативною короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю.

Вказана зброя є гладкоствольним пістолетом, виготовленим шляхом переробки 9-мм гладкоствольного газового пістолету ПГШ 790, № НОМЕР_1 калібру 9 mm PA Knall. промислового виробництва СП «Schmeisser» (м. Вишневе, Київська область, Україна), придатний для стрільби 9мм патронами ударно-травматичної дії калібру 9 мм Р.А./Р.А.К/Р.А.Knall, 9-мм шротовими патронами, а також з використанням саморобних боєприпасів, в тому числі з використанням металевої/свинцевої чи стальної кулі шляхом роздільного спорядження.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, тобто умисні дії, які виразились у зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

12.02.2024 року між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 в присутності захисника укладено угоду про визнання винуватості, згідно якої ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України та зобов`язується беззастережно визнати у суді пред`явлене обвинувачення, надати суду правдиві показання з приводу вчинення кримінальних правопорушень.

Сторони узгодили покарання за ч.1 ст. ст. 263-1 у виді штрафу в розмірі 1100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 18 700 грн 00 коп., за ч. 1 ст. 263 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 17 000 грн 00 коп.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 18 700 гривень.

У даній угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання, які роз`яснені прокурору та обвинуваченому.

Розглядаючи в порядку ч. 3 ст. 474 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди з урахуванням додатку до угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором і підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у проваджені щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

У судовому засіданні прокурор та обвинувачений, а також захисник, підтвердили, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просили її затвердити та призначити покарання, передбачене угодою.

Також обвинувачений у судовому засіданні показав, що він повністю визнає свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 263-1 та ч. 1 ст. 263, не оспорює всі істотні для даного кримінального провадження обставини та правову кваліфікацію його дій, згоден з укладеною угодою та розуміє наслідки її укладення, затвердження та невиконання.

Судом, на виконання вимог ст. 474 КПК України, а також шляхом опитування учасників судового провадження, з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, укладеної з прокурором, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Отже, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідків постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що в даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості.

Оскільки на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що мали місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , а дії останнього органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані за ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України, доведеною суд уважає і винуватість поза розумним сумнівом ОСОБА_5 у порядку, передбаченому статтями 468-476 КПК України.

При цьому суд перевірив ступінь сприяння обвинуваченим під час досудового розслідування кримінального провадження, які виразилися у наданні викривальних показань щодо вчинення ним кримінального правопорушення. За допомогою надання викривальних показань обвинуваченим забезпечено суспільний інтерес на швидке проведення досудового розслідування.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 Кримінального кодексу України пом`якшують покарання ОСОБА_5 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання ОСОБА_5 не встановлено.

Також суд бере до уваги, що прокурором було враховано вимоги ст. 470 КПК України щодо обвинувачення ОСОБА_5 , зокрема те, що в ході досудового розслідування підозрюваний ОСОБА_5 беззастережно та повністю визнав вину, активно сприяв розкриттю вчинених ним кримінальних правопорушень, якими не була заподіяна матеріальна шкода, а також те, що ОСОБА_5 раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання та місцю праці, на утриманні має одну неповнолітню дитину, а також повнолітню дитину-інваліда третьої групи із вродженими вадами здоров`я.

Отже, ураховуючи наведені відомості щодо обвинуваченого, наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд погоджується із тим, що покарання на підставі угоди може бути визначено із застосуванням положень статті 69 КК України, у виді штрафу в розмірі, передбаченому в угоді.

Таким чином, оскільки умови угоди про визнання винуватості, укладеної 12.02.2024 року між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 в присутності захисника, її форма та зміст відповідають вимогам КПК і КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження даної угоди.

Запобіжний захід в підготовчому судовому засіданні до обвинуваченого не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Відповідно до ч. 9 ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Керуючись ст.ст. 314, 368, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 12.02.2024 року між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000004 від 03.01.2024 року.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263-1, ч.1 ст.263 Кримінального кодексу України та призначити йому узгоджене угодою про визнання винуватості покарання:

за ч. 1 ст. 263-1 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 18 700 (вісімнадцять тисяч сімсот) гривень;

за ч. 1 ст. 263 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 18 700 (вісімнадцять тисяч сімсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 2 271 (дві тисячі двісті сімдесят одну) грн. 84 коп. витрат на проведення судових експертиз.

Речовий доказ: пістолет марки ПГШ - 790 кал. 9 мм. № НОМЕР_1 , який переданий на зберігання в кімнату зберігання речових доказів відділення поліції №1 (м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області знищити.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку виключно з підстав, визначених у ч. 4 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому в порядку, передбаченому статтями 376, 615 КПК України.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_1