Код суду 233 Справа № 233/3688/24
Вирок
Іменем України
05 липня 2024 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого
судді: ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лопушно Лановецького району Тернопільської області, українця, громадянина України, із спеціальною освітою, неодруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, старшого стрільця - оператора 2 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні - старший солдат, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121КК України, -
Відповідно до обвинувального акту від 26 червня 2024 року затвердженого прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 :
Старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на старшого стрільця - оператора 2 мотопіхотної відділення 2 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст.3,17,28,29,65,68Конституції України, п.п.1,2 ст.1, п.4 ст.2Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11,16,28-33,127,128Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4,6Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 01 березня 2024 року приблизно о 23 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в місці тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , на подвір`ї вищевказаного будинку, під час спілкування між ним та військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_7 , виник словесний конфлікт, в ході якого, у старшого солдата ОСОБА_5 виник кримінальний протиправний умисел, спрямований на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень солдату ОСОБА_7 .. Реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел на завдання солдату ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження, старший солдат ОСОБА_5 , підійшовши до ОСОБА_7 та наніс останньому лівою рукою, зігнутою в ліктьовому суглобі один удар в праву сторону тулубу в область ребер, від якого солдат ОСОБА_7 впав на землю. Продовжуючи реалізацію кримінального протиправного умислу, спрямованого на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень солдату ОСОБА_7 , старший солдат ОСОБА_5 наніс множинні удари ногами в область голови, обличчя та тулубу солдата ОСОБА_7 ..
Своїми умисними діями, безпосередньо спрямованими на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, старший солдат ОСОБА_5 заподіяв солдату ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді рани надбрівної ділянки ліворуч, субдуральної гематоми потиличної ділянки ліворуч, забію головного мозку ІІ ступеню, субарахноїдального крововиливу, перелому 5,6,7,8,9 ребер ліворуч, що за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
Такі умисні дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.121КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
26 червня 2024 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_5 , у присутності захисника ОСОБА_4 з іншого боку, в порядку, передбаченому ст.ст.468,469,470,472КПК України, за згодою потерпілого ОСОБА_7 укладена угода про визнання винуватості.
Згідно з умовами вказаної угоди ОСОБА_5 зобов`язується: беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121КК України; щиро каятися; у разі затвердження угоди про визнання винуватості, виконати призначене покарання; не вчиняти до закінчення проходження військової служби інших військових злочинів.
Сторони, за погодженням з потерпілим, узгодили покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за ч.1 ст.121КК України із застосуванням ст.ст.58,69КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20% із суми грошового забезпечення.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.
Згідно з п.1 ч.3 ст.314КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до ст.468КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч.4 ст.469КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Так, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відповідно до ст.12КК України є тяжким злочином.
Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст.476КПК України та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також те, що потерпілий ОСОБА_7 , відповідно до ч.4 ст.469КПК України надав письмову згоду від 26.06.2024 року на укладання даної угоди про визнання винуватості.
Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання за ч.1 ст.121КК України із застосуванням ст.ст.58,69КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20% із суми грошового забезпечення.
З огляду на викладене, суд вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим, в присутності його захисника та за згодою потерпілого, відповідає вимогам закону, не порушує законних прав чи інтересів сторін та інших осіб, а також інтересів суспільства.
При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
При дослідженні особи обвинуваченого встановлено, що він вважається особою, раніше не судимою; має адресу реєстрації та місце мешкання; на медичних обліках, в закладах охорони здоров`я за місцем проживання - не перебуває; отримував амбулаторну психіатричну допомогу в КНП «ТОМЦСЗН» ТОР з 01.06.2020 року з діагнозом «Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю»; за сімейним станом - неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку немає; працездатний, є військовослужбовцем; за місцем проживання та несення служби характеризується посередньо; є нагальна необхідність ЗСУ у такому військовослужбовці, про що свідчить лист командира військової частини.
За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення з урахуванням особи винного, його критичного ставлення до скоєного, суд вважає за можливе застосування ст.69КК України, та призначення ОСОБА_5 узгодженого сторонами покарання.
Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121КК України із застосуванням ст.ст.58,69КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20% із суми грошового забезпечення, є достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає загальним засадам призначення покарання.
На підставі наведеного, суд вважає, що укладена угода між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 , у присутності його захисника ОСОБА_4 та за згодою потерпілого ОСОБА_7 , відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб.
Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.
Процесуальні витрати на залучення експертів, відповідно до ч.2 ст.124КПК України - відсутні.
На підставі ч.4 ст.174КПК України, підлягає скасуванню арешт, накладений на речові докази, ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2024 року.
Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.100КПК України.
Враховуючи присуджене покарання обвинуваченому, яке не пов`язане з позбавленням волі, суд дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти, слід скасувати із дати ухвалення вироку.
Керуючись ст.ст.373,374,468,469, 472,475КПК України, суд
Угоду про визнання винуватості, за згодою потерпілого ОСОБА_7 , укладену 26 червня 2024 року, між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 , у присутності захисника ОСОБА_4 затвердити.
ОСОБА_5 - визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121КК України та призначити, узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст.ст.58,69КК України, у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20% (двадцяти відсотків) із суми грошового забезпечення.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
На підставі ч.5 ст.72КК України зарахувати ОСОБА_5 попереднє ув`язнення починаючи з 02 березня 2024 року до 05 липня 2024 року включно у строк відбутого покарання з розрахунку один день тримання під вартою в умовах гауптвахти дорівнює трьом дням службового обмеження.
До набрання вироком законної сили, застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти скасувати та звільнити ОСОБА_5 з-під варти негайно після проголошення вироку.
АРЕШТ, накладений на речові докази, ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2024 року - скасувати.
- зразок крові ОСОБА_5 ; зразок крові ОСОБА_7 ; залишок змиву з підлоги будинку; залишок змиву з подвір`я; штани камуфляжні з РБК, упаковані до картонної коробки; берці чорного кольору з РБК, упаковані до картонної коробки; які поміщено до камери зберігання ВП№2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області відповідно до квитанції №74 від 08 травня 2024 року, після набрання вироком законної сили - знищити.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити та/або направити: прокурору, обвинуваченому, захиснику та потерпілому, а також до установи, в якій ОСОБА_5 утримується в умовах ізоляції.

Суддя ОСОБА_8