Провадження № 11-сс/4823/93/24 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2024 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

підозрюваного - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною прокурора на ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання слідчого Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_9 про застосування до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зобов`язано ОСОБА_8 прибувати за кожною вимогою до слідчого або суду, залежно від стадії кримінального провадження № 0000102. Слідчий суддя вказав, що у судовому засіданні прокурор не довів існування ризиків, а також і наявність достатніх підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом, і що інший більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобіганню встановлених у судовому засіданні ризиків.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати як незаконну та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням розміру застави в сумі заподіяних збитків, а саме 11 528 259,30 грн. Вказує, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 7 років, а тому, усвідомлюючи міру покарання, яка загрожує йому у разі визнання винним, може вчинити дії, спрямовані на переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, наявний ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні та представника потерпілого, з метою зміни їх показань. Також, наявні ризики іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, який може бути виражений у створенні підозрюваним штучних доказів та підбурюванні осіб, які не були свідками злочину, до дачі завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій задля уникнення покарання, а також знищенні, приховуванні, спотворюванні знарядь вчинення злочину, та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника, котрі просили ухвалу слідчого судді залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 16 лютого 2023 року до ЄРДР за №0000102 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України.

Органом досудового розслідування 31 січня 2024 року ОСОБА_8 письмово повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ч.1 ст.178 КПК України.

За таких підстав, при вирішенні питання про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею у відповідності до вимог ч.1 ст.194 КПК України встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.246 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , згідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів. Санкція даного кримінального правопорушення передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 7 років, проте у даному випадку не є беззаперечною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст.194 КПК України прокурором не було доведено існування ризиків, зокрема те, що останній буде переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також не було доведено наявність обставин, які свідчать про недостатність застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, зазначених у клопотанні.

Частиною 3 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Отже, при розгляді клопотання слідчий суддя з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та на підставі пояснень сторін кримінального провадження і наданих ними матеріалів обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для застосування запобіжного у вигляді тримання під вартою і що для досягнення дієвості завдань кримінального провадження, відповідно до ч.3 ст.194 КПК України, буде достатнім зобов`язати ОСОБА_8 прибувати за кожною вимогою до слідчого або суду, залежно від стадії кримінального провадження.

У Резолюції Комітету міністрів Ради Європи №11 від 09.04.1965 року «Взяття під варту» і Рекомендації R 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зазначено, що взяття під варту не повинно бути запобіжним заходом, що застосовується в обов`язковому порядку, судовий орган повинен приймати рішення з урахуванням фактів та усіх обставин справи.

Колегія суддів вважає, що покладення на ОСОБА_8 зобов`язання прибувати за кожною вимогою до слідчого або суду, залежно від стадії кримінального провадження, є співмірним тяжкості пред`явленої йому підозри та відповідає особі підозрюваного, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має малолітню дитину, постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, а також забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 .

При цьому, вимога прокурора про необхідність застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою є необґрунтованою, не підтверджена доказами, які вимагають такого обмеження свободи підозрюваного, не зазначено з яких підстав прокурор вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 .

Відтак, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ч.3 ст.407, ст.422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4