ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/373/24 Справа № 700/76/24 Категорія: ч.1 ст.164, ст.336 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000021 від 05.01.2024 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Бужанка Лисянського району Черкаської області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, працюючого вальником лісу у ФОП ОСОБА_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.164, ст.336 КК України та призначено йому покарання:

за ч.1 ст.164 КК України на 1 рік обмеження волі;

за ст.336 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України призначено ОСОБА_8 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В порядку ст.100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2024 року, ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що ОСОБА_8 фактично проживаючий в АДРЕСА_3 , будучи батьком малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаючи про зобов`язання, передбачені ст.150 СК України, ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якими виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дітей, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток та утримання дітей і батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання; створюючи належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати їх до самостійного життя та праці умисно ухилявся від виконання покладених на нього перелічених обов`язків.

Так, згідно рішення Лисянського районного суду в Черкаській області № 700/935/20 від 20.01.2021 ОСОБА_8 повинен сплачувати аліменти на користь колишньої дружини ОСОБА_11 , на утримання сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.12.2020 і до досягнення дитиною повноліття.

У Лисянському відділі державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває на виконанні вказане рішення суду за відкритим виконавчим провадженням № 64713885 від 03.03.2021.

Однак, ОСОБА_8 , маючи прямий умисел на ухилення від сплати аліментів, умисно, систематично з 1 вересня 2023 року по 01 січня 2024 року злісно ухилявся від сплати аліментів, у встановленому судом порядку, кошти на утримання свого малолітнього сина не виплачує, заходи погашення заборгованості по аліментах, що утворилась, не приймає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у вихованні дитини не приймає та незважаючи на те, що з 19 вересня 2023 року по 29 грудня 2023 року був офіційно працевлаштований в ФОП « ОСОБА_9 » (ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ), яка розташована за юридичною адресою: АДРЕСА_4 , де отримав грошові кошти готівкою в сумі 27497,04 грн., а саме: за вересень 2023 року 3221,49 грн., жовтень 2023 року 7516,80 грн., листопад 2023 року 7516,80 грн., грудень 2023 року 9241,95 грн., однак із отриманого доходу аліментів не виплачував взагалі, шляхом приховування свого місця роботи та фактичних грошових надходжень (заробітків), не повідомивши про них державного виконавця, незважаючи на повідомлення та попередження про кримінальну відповідальність, передбачену законом за умисну несплату аліментів, тим самим злісно і умисно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_10 .

В подальшому, продовжуючи свої умисні дії спрямовані на злісне ухилення від сплати аліментів, не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, на роботу не працевлаштувалася, на обліку у Лисянському відділі Звенигородської філії Черкаського обласного центру зайнятості не перебував, грошові кошти (аліменти) на утримання неповнолітнього сина не сплачує, будь-якої іншої допомоги на утримання дитини не надає, та не вчиняє жодних дій, спрямованих на погашення наявної заборгованості зі сплати аліментів.

Заборгованість за виконавчим документом по невиплаченим аліментам, від сплати яких ОСОБА_10 злісно ухиляється, за період з 01 вересня 2023 року по 01 січня 2024, становить 11862,00 грн., що сукупно складає суму більшу ніж за три місяці відповідних платежів.

Він же, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022, який затверджений Законом України № 2105-ІХ від 03.03.2022, на усій території України оголошено загальну мобілізацію на 90 діб, яка неодноразово продовжувалась та триває.

Так, ОСОБА_8 , являючись військовозобов`язаним, відповідно до довідки військово лікарської комісії № 14/78 від 15.11.2023 визнаний придатним до проходження військової служби та підлягав призову на військову службу під час загальної мобілізації.

Перебуваючи за адресою: АДРЕСА_5 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 08.01.2024 о 11 год. 00 хв. отримав бойову повістку про виклик на 05 год. 00 хв. 09.01.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_4 для призову на військову службу до лав Збройних Сил України під час загальної мобілізації для подальшої відправки до команди № НОМЕР_2 .

ОСОБА_8 , будучи у встановленому законом порядку належним чином повідомленим працівниками вищевказаного центру про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу, достовірно знаючи, що відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ, Указу Президента України №64-2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану на території України», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні запроваджено введення воєнного стану, відповідно діє особливий період та Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №69-2022 проводиться призов на військову службу за мобілізацією, діючи умисно, з метою ухилення від призову за мобілізацією, після визнання його військово-лікарською комісією придатним до військової служби за станом здоров`я та не маючи права на відстрочку від призову, в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України» від 25 березня 1992 року № 2232-ХП, ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХП, та Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №69-2022, 10 січня 2024 року письмово відмовився від проходження військової служби під час мобілізації, бо боїться за своє життя, та у такий спосіб ухилився від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини провадження, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, просить виключити із мотивувальної частини вироку пом`якшуючу покарання обставину «щире каяття». Вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 22.02.2024 скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Під час апеляційного розгляду дослідити матеріали, які характеризують обвинуваченого ОСОБА_8 . Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та засудити за ч.1 ст.164 КК України у виді 1 року обмеження волі, за ст.336 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України остаточно призначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що оскаржуваний вирок не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст.50, 65 КК України.

Вважає, що прийнявши рішення про можливість застосування до ОСОБА_8 положень ст.75 КК України, суд прийшов до помилкового переконання, що звільнення від призначеного покарання з випробуванням буде необхідним та цілком достатнім для виправлення винного й попередження вчинення ним нових злочинів, не навівши достатніх обставин на обґрунтування свого рішення. Судом у повній мірі не враховано суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та той факт, що на території України введений воєнний стан, а тому дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс, у зв`язку з чим призначене судом покарання із застосуванням ст.75 КК України не сприятиме його меті виправленню та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, тоді як в ході судового розгляду ОСОБА_8 не навів поважності причин не прибуття до РТЦК та СП, однак не заперечував факт усвідомлення вчиненого ним діяння та наслідків такої своєї поведінки.

Зазначає, що визнання ОСОБА_8 своєї вини під час досудового розслідування та судового розгляду під тиском зібраних у провадженні доказів не вказують на щире каяття обвинуваченого, а лише свідчать про усвідомлення ним невідворотних наслідків у виді понесення покарання за скоєне.

20 травня 2024 року на електронну адресу Черкаського апеляційного суду від прокурора Тальнівського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_12 , в порядку ч. 1 ст. 403 КПК України, надійшла відмова від поданої ним апеляційної скарги на вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2024 року, щодо ОСОБА_8 .

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився обвинувачений ОСОБА_8 , мати якого на адресу суду направила довідку начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_13 , від 09.05.2024 №2/546 про те, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 призваний 03.05.2024 на військову службу на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 у Збройні Сили України.

З урахуванням того, що прокурор відмовився від поданої ним апеляційної скарги на вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2024 року, апеляційний розгляд здійснюється за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , що узгоджується з положеннями ст. 403, ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала відмову прокурора Тальнівського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_12 від поданої ним апеляційної скарги і просила закрити апеляційне провадження на підставі ч. 2 ст. 403 КПК України, дослідивши зміст відмови від 20.05.2024 за №50/3-1599 вих.-24 та матеріали кримінального провадження, необхідні для її вирішення, колегія суддів приходить до наступного.

За змістом ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

З огляду на те, що прокурор Тальнівського відділу Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_12 відмовився від поданої ним апеляційної скарги, а вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2024 року, щодо ОСОБА_8 не оскаржений іншими особами, колегія суддів вважає за можливе прийняти таку відмову та, на виконання ч. 2 ст. 403 КПК України, закрити апеляційне провадження.

Керуючись ст. 403, 404, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному проваджені ОСОБА_7 на вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 22 лютого 2024 року, щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.164, ст.336 КК України, в зв`язку з відмовою прокурора від апеляційної скарги

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців у порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді