ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/887/22 Номер провадження 11-кп/814/848/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора потерпілих представника потерпілих захисників обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000858 за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 16 травня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_12 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Чорнобай Черкаської області, мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, одружений, маючий двох неповнолітніх дітей, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.3 ст.286-1 КК України - на 8 (вісім) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років;

- за ч.1 ст.369 КК України - на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно засуджений на 8 (вісім) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років.

Постановлено стягнути:

з обвинуваченого ОСОБА_12 на користь:

-держави в особі Управління охорони здоров`я виконавчого комітету Полтавської міської ради 69019 грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на лікування потерпілої;

-потерпілого ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 699012,40 грн;

-потерпілої ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 700000 грн;

- держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 13901,22 грн;

з ПАТ «Страхова група ТАС» на користь потерпілого ОСОБА_8 майнову шкоду в сумі 19752 грн та 987,60 грн моральної шкоди.

Згідно з вироком, ОСОБА_12 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

19 серпня 2021 року близько 13 год. 20 хв. ОСОБА_12 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Toyota Corolla», д.н.з. НОМЕР_1 , по вулиці Небесної Сотні, рухаючись від вулиці Анатолія Кукоби до вулиці Стрітенської в м. Полтаві, біля електроопори №41, в порушення вимог п.10.1, п.11.13 Правил дорожнього руху України, змінив напрямок руху праворуч та виїхав за межі проїзної частини дороги на тротуар, де в цей час йшли пішоходи ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , допустивши на них наїзд.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_13 отримала тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх спричинення, від яких померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Цього ж дня, приблизно о 14 год. 20 хв. обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в салоні службового автомобіля патрульної поліції «Peugeot 301», д.н.з. НОМЕР_2 , під час його доставки після дорожньо-транспортної пригоди для медичного огляду на стан сп`яніння до відділення №1 КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» по пров. Шевченка, 5-А, в м. Полтаві, з метою уникнення для себе негативних наслідків, умисно, неодноразово висловив пропозицію службовим особам Національної поліції України - працівникам УПП в Полтавській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_14 та ОСОБА_15 надати їм неправомірну вигоду у виді грошових коштів в розмірі 8000 гривень за недоставляння його до закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп`яніння.

В спільній апеляційній скарзі захисники не погоджуються з вироком суду та прохають пом`якшити ОСОБА_12 покарання за ч.3 ст.286-1 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років.

Крім того, вважають за необхідне виправдати ОСОБА_12 за ч.1 ст.369 КК України у зв`язку із недоведеністю вчинення ним даного кримінального правопорушення.

Також порушують питання про скасування вироку в частині вирішення цивільних позовів з призначенням в цій частині нового розгляду у суді першої інстанції.

При цьому зазначають, що призначаючи ОСОБА_12 покарання за ч.3 ст.286-1 КК України місцевий суд залишив поза увагою щире каяття, часткове відшкодування шкоди та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Наголошують, що каяття ОСОБА_12 було дієвим, оскільки до початку судового розгляду кримінального провадження та під час слухання справи судом він добровільно сплатив потерпілим близько 28000 грн, визнав вину та засудив наслідки своєї поведінки.

Звертають увагу на особу обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки, двох неповнолітніх дітей, на утримання яких сплачує аліменти, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, має науковий ступінь, подяки за роботу та активну громадську позицію.

Зазначають, що під час воєнного стану ОСОБА_12 добровільно уклав контракт з ДФТГ, де перебуває до цього часу та позитивно характеризується керівництвом.

Вважають безпідставним посилання суду на те, що ОСОБА_12 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, оскільки це суперечить приписам ст.39 КпАП України.

Стверджують, що призначення ОСОБА_12 покарання у розмірі, більшому ніж 5 років позбавлення волі, не відповідає принципу справедливості.

Наголошують, що обставини вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, не знайшли свого підтвердження, оскільки обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння та не здатний був у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Зауважують, що вказаний факт підтвердили свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Стверджують про відсутність у заявлених потерпілими цивільних позовах належних доказів на обґрунтування заподіяного розміру моральної шкоди, глибини моральних страждань та розрахунку її розміру. При цьому, будь-яких експертних досліджень щодо визначення розміру моральної шкоди у кримінальному провадженні проведено не було.

Наголошують, що обвинувачений ОСОБА_12 в засіданні суду першої інстанції цивільні позови потерпілих визнав частково, оскільки не міг сплатити зазначені ними суми.

Зауважують, що цивільна відповідальність власника наземного транспортного засобу ОСОБА_12 застрахована в ПАТ «Страхова група ТАС», про що свідчить страховий поліс №202278844.

У зв`язку з цим стверджують, що з урахуванням приписів ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд повинен був стягнути з ПАТ «Страхова група ТАС» на користь потерпілих в рахунок відшкодування моральної шкоди 12 мінімальних заробітних плат, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, а суму, що стягується з ОСОБА_12 , відповідно зменшити.

Крім того, вважають за необхідне з урахуванням розумності, справедливості, а також майнового стану обвинуваченого визначити моральну шкоду в розмірі не більш ніж по 200000 грн потерпілим та зменшити її на суму, що стягується з ПАТ «Страхова група ТАС».

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисників на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування потерпілих та їх представника про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні злочинів за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка, а за ч.3 ст.286-1 КК України в апеляційній скарзі не спростовуються.

Доводи сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, є непереконливими.

Диспозицією цієї норми Кодексу передбачена відповідальність за пропозицію чи обіцянку службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само за надання такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Об`єктивна сторона цього злочину характеризується трьома альтернативними діями: пропозицією надати неправомірну вигоду; обіцянкою надати неправомірну вигоду; наданням такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Місцевий суд визнав ОСОБА_12 винуватим у пропозиції надання неправомірної вигоди працівникам патрульної поліції під час виконання ними службових обов`язківза недоставляння його до закладу охорони здоров`я для проведення огляду на стан сп`яніння після ДТП.

Відповідно до примітки 3 ст.354 КК України під пропозицією у статтях 354, 368, 368-3-370 цього Кодексу слід розуміти висловлення працівнику підприємства, установи чи організації, особі, яка надає публічні послуги, або службовій особі наміру про надання неправомірної вигоди.

За ст.369 КК України карається злочин із формальним складом, який у формі пропозиції надати неправомірну вигоду визнається закінченим з моменту її доведення до відому службової особи, яка усвідомила цю інформацію.

Всупереч доводам захисників, винуватість ОСОБА_12 упропозиції надати неправомірну вигоду підтверджується показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 - працівників патрульної поліції, які доставляли на службовому автомобілі обвинуваченого до медичного закладу та яким він пропонував 8000 гривень за сприяння не проходити медичний огляд після ДТП.

Після роз`яснення поліцейським ОСОБА_12 передбаченої законом відповідальності за такі дії, обвинувачений продовжував висловлювати вказану пропозицію.

Такі показання свідків є стабільними, логічними та послідовними і узгоджуються з дослідженим судом відеозаписом з нагрудних камер поліцейських.

Як видно із відеозапису, поведінка ОСОБА_12 та його висловлювання вочевидь свідчать про усвідомлення ним того, що він пропонує надати незаконну винагороду з метою уникнути огляду на стан алкогольного сп`яніння та розуміння статусу поліцейських, які перебували у форменому одязі в службовому автомобілі та доставляли його до медичного закладу.

Жодних об`єктивних даних, які б свідчили про те, що стан алкогольного сп`яніння чи наслідки ДТП завадили ОСОБА_12 в цій ситуації керувати своїми діями матеріали провадження не містять і в апеляційній скарзі не наведено.

Наявність чи відсутність у обвинуваченого грошових коштів під час пропозиції надати неправомірну вигоду, а так само відмова службової особи прийняти таку пропозицію не виключає відповідальності особи, яка звернулася з такою пропозицією, за ч.1 ст.369 КК України.

Отже, оцінивши докази в їх сукупності, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_12 і в цій частині обвинувачення та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.369 КК України.

Згідно із ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на конкретні обставини справи, з урахуванням того, що внаслідок злочину, вчиненого в стані алкогольного сп`яніння, загинула людина, шкода повністю не відшкодована, враховуючи відсутність щирого каяття та з урахуванням думки потерпілих, які заперечували можливість пом`якшення ОСОБА_12 покарання, колегія суддів вважає, що призначене покарання відповідає вимогам ст.65, ст.50, ч.1 ст.70 КК України, є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і є справедливим.

При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_12 хоча формально і визнав свою вину за ч.3 ст.286-1 КК України, проте наполягав, що стан алкогольного сп`яніння був викликаний залишковим явищем після вживання спиртних напоїв напередодні.

Проте, встановлення під час медичного огляду у обвинуваченого майже три проміле алкоголю свідчить про його нещирість та відсутність самоосуду свого вчинку.

Обґрунтовано звернув увагу суд і на дані про особу ОСОБА_12 , який неодноразово визнавався винним за частинами 1, 2 та 3 ст.130 КпАП України, а також за ст.124 цього Кодексу.

З огляду на заперечення своєї вини за ч.1 ст.369 КК України, враховуючи відсутність дійсного бажання виправити наслідки вчиненого та готовності нести покарання, саме по собі визнання ОСОБА_12 своєї провини під час апеляційного провадження за ч.3 ст.286-1 КК України та відшкодування потерпілим лише незначної частини спричиненої шкоди не вказує, що його зізнання стало результатом тривалого роздуму і затятої внутрішньої боротьби та не свідчить про рішучість стати на шлях виправлення.

За таких обставин суд правильно вказав про відсутність ознак щирого каяття.

Враховуючи наведене, відсутні підстави стверджувати, що призначене ОСОБА_12 покарання є явно несправедливим внаслідок суворості.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Рішення суду в частині стягнення з обвинуваченого майнової шкоди в апеляційній скарзі не оспорюється.

Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд першої інстанції при визначенні підстав та розміру відшкодування моральної шкоди потерпілим зазначених вимог закону дотримався та обґрунтовано врахував характер тяжкого злочину, вчиненого обвинуваченим в стані алкогольного сп`яніння, глибину фізичних та душевних страждань, а також тяжкість вимушених змін у повсякденному житті потерпілих з огляду на тривалий час лікування та внаслідок смерті матері, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та виходячи з принципів розумності і справедливості, правильно визначив розмір моральної шкоди.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди узгоджується з приписами ст.23 та ст.1167 ЦК України, відповідає вимогам розумності та справедливості, ступеню вини обвинуваченого, характеру та глибини страждань потерпілих.

При цьому суд обґрунтовано взяв до уваги, що страховик за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відшкодовує моральну шкоду на підставі ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Дійсно, приписами п.27.3 ст.27 цього Закону передбачено відшкодування страховиком моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим) у розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Проте, потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_7 не відносяться до даної категорії осіб в розумінні цієї норми Закону, а тому підстави для стягнення таких коштів із страхової компанії на їх користь відсутні.

Відповідно до ч.4 ст.1193 ЦК України, суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Тому і в цій частині доводи апеляційної скарги суперечать приписам закону.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга захисників не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 16 травня 2023 року щодо ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4