Справа № 128/4612/23
УХВАЛА

15.02.2024 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3

захисника- ОСОБА_4

обвинуваченого- ОСОБА_5

розглядаючи у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)» та приміщенням ДУ Літинського районного суду Вінницької області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 06.11.2023 в ЄРДР за №0000835 за обвинуваченням ОСОБА_5 в вчиненні злочинів , передбачених ч.ч.2,3 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2023 до провадження Вінницького районного суду Вінницької області надійшли матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені 06.11.2023 в ЄРДР за №0000835 за обвинуваченням ОСОБА_5 в вчиненні злочинів , передбачених ч.ч.2,3 ст.307 КК України.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 25.12.2023 у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

15.02.2024 у підготовчому судовому засіданні, суд, вислухавши міркування прокурора, обвинуваченого та захисника, вивчивши обвинувальний акт та доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, прийшов до висновку, що дане кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду виходячи з наступного.

Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст.468-475 КПК України до суду не надійшло. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог КПК України, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Вінницькому районному суду Вінницької області.

Згідно до положень викладених в ч.ч.1, ст.31 КПК України, кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється суддею одноособово, крім випадків, передбачених частинами другою, третьою та дванадцятою цієї статті. Кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого. Кримінальне провадження стосовно кількох обвинувачених здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів стосовно всіх обвинувачених, якщо хоча б один із них заявив клопотання про такий розгляд.

Так, санкція частини 3 статті 307 КК України, передбачає покарання в виді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

В даному підготовчому судовому засіданні суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_5 , який згідно до обвинувального акту обвинувачується за ч.3 ст. 307 КК України, його право клопотати перед судом про здійснення судового розгляду даного кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддів, однак останній висловив своє бажання про здійснення судового розгляду головуючою суддею- одноособово, а його захисник ОСОБА_6 підтримав позицію свого підзахисного.

Оскільки не має підстав для прийняття рішень визначених п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України , тому суд приходить до висновку, що дане кримінальне провадження слід призначити до судового розгляду в відкритому судовому засіданні, який здійснювати одноособово.

Крім цього, в даному підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про об`єднання даного кримінального провадження, з кримінальним провадженням, відомості про яке внесені 16.09.2022 в ЄРДР за №0000507 за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень: ОСОБА_7 за ч.1 ст.309, ч.ч.2,3 ст.307 КК України; ОСОБА_8 за ч.ч.2,3 ст.307 КК України; ОСОБА_9 за ч.ч.2,3 ст.307 КК України; ОСОБА_10 за ч.3 ст.307 КК України; ОСОБА_11 за ч.2 ст.307 КК України; ОСОБА_12 за ч.2 ст.307 КК України; ОСОБА_13 за ч.2 ст.307 КК України; ОСОБА_14 за ч.2 ст.307 КК України; ОСОБА_15 за ч.2 ст.307 КК України; ОСОБА_16 за ч.2 ст.307 КК України (справа № 128/4612/23), яке також перебуває в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області в судді ОСОБА_1 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 в підготовчому засіданні вважав за доцільне об`єднати кримінальні провадження, оскільки обвинуваченому інкримінують ч.2,3 ст. 307 ККУ, яке вчинено в організованій групі.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію захисника та не заперечував з приводу заявленого клопотання прокурора.

Суд, заслухавши клопотання прокурора, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали прийшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 334 КПК України у разі, якщо на розгляд місцевого суду надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.

Відповідно до положень ч.1 ст.334 КПК України матеріали кримінального провадження можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу.

Тому, суд з метою недопущення порушення прав учасників кримінального провадження, процесуальної економії у часі, вважає за необхідне усне клопотання прокурора задовольнити та об`єднати дане кримінальне провадження з кримінальним провадженням №128/4612/23, яке внесене 16.09.2022 в ЄРДР за №0000507 за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень: ОСОБА_7 за ч.1 ст.309, ч.ч.2,3 ст.307 КК України; ОСОБА_8 за ч.ч.2,3 ст.307 КК України; ОСОБА_9 за ч.ч.2,3 ст.307 КК України; ОСОБА_10 за ч.3 ст.307 КК України; ОСОБА_11 за ч.2 ст.307 КК України; ОСОБА_12 за ч.2 ст.307 КК України; ОСОБА_13 за ч.2 ст.307 КК України; ОСОБА_14 за ч.2 ст.307 КК України; ОСОБА_15 за ч.2 ст.307 КК України; ОСОБА_16 за ч.2 ст.307 КК України, присвоївши вказаним кримінальним провадженням єдиний унікальний судовий номер №128/4612/23.

Окрім цього, в даному підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане ним до суду письмове клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке він обґрунтував тим, що строк дії застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, стікає, а ті ризики, які стали підставою для його застосування не змінилися та не відпали, а саме обвинувачений раніше неодноразово судимий, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання від шести до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, офіційно не працевлаштований, не має стабільного джерела доходів, з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також прокурор вказує, що з часу застосування зазначеного запобіжного заходу сторона захисту не надала жодних доказів на спростування установлених в ухвалі слідчого суді ризиків, а тому просив задовольнити клопотання та продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 дію застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу в виді тримання під вартою. Зазначив, що він був в реабілітаційному центрі та в адвоката є договір того, що центр бере його на поруки; до підозри він був на волі та нікуди не тікав, при цьому мотиву десь ховатись у нього немає та є постійне місце проживання. Суду доповнив, що він би хотів продовжити лікування в центрі реабілітації, тому просить суд змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, а якщо суд відмовить, просив встановити йому розмір застави.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 підтримав усне клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 також просив суд змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, а якщо суд відмовить, визначити розмір застави в мінімальному розмірі.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти усного клопотання обвинуваченого та наполягав на задоволені письмового клопотання про продовження дії застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши клопотання прокурора, обвинуваченого, з`ясувавши міркування захисника щодо них, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до такого.

Відповідно до положень ч.3 ст. 331 КПК, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно до п. п.2,4 ч.2 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років або до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Відповідно до положень, викладених в ч.1 ст. 177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення. Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»). З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Судом установлено, що запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 застосований за рішенням суду, тобто у спосіб, встановлений КПК України.

Вирішуючи письмове клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , суд враховує, що тримання під вартою є винятковим та відповідно до ст. 176 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «К.Г. проти Німеччини»).

Згідно роз`ясненнями, викладеними у постанові № 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.12.2014 «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи.

Оглянувши обвинувальний акт, вислухавши міркування сторін кримінального провадження, суд вважає наразі існують та не відпали ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, дане кримінальне провадження наразі перебуває на стадії підготовчого судового засідання, ще не заслухані пояснення свідків, обвинуваченого, не досліджені письмові та речові докази, а тому суд вважає існують ризики того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків, з метою зміни показів в суді.

Також, суд бере до уваги, що обвинуваченому ОСОБА_5 інкримінується вчинення злочину за ч.2 ст. 307 КК України за попередньою змовою групою осіб, який відноситься згідно ст. 12 КК України до класифікації тяжкого злочину та за ч.3 ст. 307 КК України, вчиненому повторно, організованою групою, який відноситься згідно ст.12 КК України до класифікації особливо тяжкого злочину, а також до категорії кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інших кримінальних правопорушень проти здоров`я населення; обвинувачений раніше неодноразово судимий, на час затримання офіційно працевлаштований не був, розлучений, отже на волі не має соціально струмуючих факторів, а тому суд вважає що існують ризики того, що на волі обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Відтак, суд приходить до висновку, що більш м`який запобіжний захід відносно обвинуваченого не виправдає себе та не може забезпечити цілей кримінального провадження, та не зможе запобігти встановленим судом ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, суд доходить висновку, що для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 , покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, йому доцільно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, з одночасним визначенням запобіжного заходу в вигляді застави, задовільнивши письмове клопотання прокурора та усне клопотання обвинуваченого в частині визначення розміру застави.

Водночас, у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну йому застосованого запобіжного заходу в виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, слід відмовити за необґрунтованістю, оскільки суд вважає, що обвинувачений на волі не має соціально-стримуючих факторів та жодних належних та допустимих доказів у спростування наведених прокурор ризиків стороною захисту суду не подано.

Отже, не зачіпляючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд вважає за доцільне продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме - по 14.04.2024 включно, з одночасним визначенням запобіжного заходу у вигляді застави для забезпечення виконання ОСОБА_5 обов`язків, визначених ст.194 КПК України та встановленням розміру застави останньому 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних особі, що станом на 01.01.2024 в загальному розмірі становить 302 800 гривень.

Керуючись ст.ст.177, 183, 199, 314-316, 331,334, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені 06.11.2023 в ЄРДР за №0000835 за обвинуваченням ОСОБА_5 в вчиненні злочинів , передбачених ч.ч.2,3 ст.307 КК України, - призначити до судового розгляду в відкритому судовому засіданні.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про об`єднання кримінальних проваджень в одне- задовольнити.

Об`єднати кримінальне провадження, відомості про яке внесені 06.11.2023 в ЄРДР за №0000835 за обвинуваченням ОСОБА_5 в вчиненні злочинів , передбачених ч.ч.2,3 ст.307 КК України (справа № 128/5161/23) із кримінальним провадженням, відомості про яке внесені 16.09.2022 в ЄРДР за №0000507 за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень: ОСОБА_7 за ч.1 ст.309, ч.ч.2,3 ст.307 КК України; ОСОБА_8 за ч.ч.2,3 ст.307 КК України; ОСОБА_9 за ч.ч.2,3 ст.307 КК України; ОСОБА_10 за ч.3 ст.307 КК України; ОСОБА_11 за ч.2 ст.307 КК України; ОСОБА_12 за ч.2 ст.307 КК України; ОСОБА_13 за ч.2 ст.307 КК України; ОСОБА_14 за ч.2 ст.307 КК України; ОСОБА_15 за ч.2 ст.307 КК України; ОСОБА_16 за ч.2 ст.307 КК України ( справа № 128/4612/23) - присвоївши вказаним кримінальним провадженням єдиний унікальний судовий номер № 128/4612/23.

В судове засідання викликати учасників судового провадження, а також свідків згідно до реєстру матеріалів досудового розслідування.

Письмове клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченому ОСОБА_5 - задовільнити.

Продовжити строк дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів у Державній установі «Вінницька установа виконання покарань №1», а саме по 14 квітня 2024 включно.

Усне клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про визначення застави- задовольнити.

Одночасно визначити запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 , обов`язків, визначених КПК України, встановивши заставу в розмірі 100 ( ста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних особі, що в загальній сумі становить 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) гривень та надавши можливість внесення даної застави за наступними реквізитами: код отримувача (код за ЄДРПОУ)26286152; Банк отримувача - ДКСУ, м. Київ; код банку отримувача (МФО)820172; рахунок отримувача UA0000401.

Роз`яснити , що обвинувачений ОСОБА_5 або його заставодавці мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про продовження застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави надати суду протягом двох днів підтверджуючі документи.

У разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_5 , покласти такі обов`язки, передбачені ст.194 КПК України:

1) повідомляти суд про своє місце проживання та зміну свого місця проживання та/або місця роботи, навчання ;

2) утримуватися від спілкування із свідками в даному кримінальному провадженні;

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в України;

4) не відлучатися із зареєстрованого місця проживання - без дозволу суду.

Термін дії обов`язків, покладених судом на обвинувачених, у разі внесення застави визначити до 14.04.2024 включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 що у разі внесення застави у визначеному в даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Територіального управління ДСА України у Вінницької області коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ «ВІННИЦЬКА УСТАНОВА ВИКОНАННЯ ПОКАРАНЬ (№ 1)». Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ «ВІННИЦЬКА УСТАНОВА ВИКОНАННЯ ПОКАРАНЬ (№ 1)» негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого з-під варти та повідомити про це усно і письмово Вінницький районний суд Вінницької області.

З моменту звільнення з-під варти, в зв`язку з внесенням застави відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , останній буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

В задоволені усного клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну застосованого запобіжного заходу в виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт,- відмовити.

Копію ухвали направити для виконання начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)».

Ухвала в частині продовження строку дії застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - з дня отримання копії ухвали суду.

В решті частини ухвала оскарженню не підлягає, але заперечення щодо неї можуть бути включені сторонами кримінального провадження до апеляційної скарги на кінцеве процесуальне рішення в даному провадженні.

Повна ухвала суду проголошена 22.02.2024 о 10.00 год.

Суддя ОСОБА_17