Дата документу 13.02.2024 Справа № 317/6787/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/503/24 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №317/6787/23Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги заступника керівника Запорізької обласної прокуратури, прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 08 грудня 2023 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Суми, який зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживав у АДРЕСА_2 ,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 , а засудженого ОСОБА_8 звільнено від подальшого відбування покарання умовно-достроково на весь залишений строк.

В апеляційних скаргах перший заступник керівника Запорізької обласної прокуратури та прокурор у кримінальному провадженні просили ухвалу суду скасувати внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання. Свої вимоги мотивували тим, що суд дійшов помилкового висновку про виправлення засудженого та безпідставно задовольнив клопотання захисника. Поведінка засудженого не свідчить про його виправлення та сумлінне ставлення до праці, тому підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_8 відсутні.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційних скарг та наполягав на їх задоволенні; засудженого та його захисника, які заперечили проти апеляційних скарг та просили ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_8 засуджено вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 05.07.2019 року за ч.3 ст.368 КК до 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади у державних установах, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на три роки із конфіскацією всього особистого майна; за ч.2 ст.125 КК до трьох місяців арешту. На підставі ч.5 ст.74 КК ОСОБА_8 звільнено від призначеного основного покарання за ч.2 ст.125 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні передбаченого ч.2 ст.191 КК злочину та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 09.06.2015 року по 15.06.2015 року включно на підставі ч.5 ст.72 КК із розрахунку 1 день позбавлення волі дорівнює 2 дням попереднього ув`язнення. Вказаний вирок суду відповідно до ухвали Запорізького апеляційного суду від 17.02.2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 08.02.2021 року вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 05.07.2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17.02.2020 року змінено. На підставі ч.5 ст.72 КК зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09.06.2015 року по 15.06.2015 року на підставі ч.5 ст.72 КК (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року) із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 звернувся до районного суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд першої інстанції, задовольняючи дане клопотання, в ухвалі зазначив, що засуджений ОСОБА_8 довів своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Проте колегія суддів не може погодитися із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Згідно з ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Під час вирішення питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення необхідно враховувати, чи стала особа на шлях виправлення, чи прагне засуджений до такого виправлення, чи є позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, а саме: зразкова поведінка, сумлінне ставлення до праці.

Висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 19.01.2023 року №294/5 затверджено Порядок та Методику визначення ступеня виправлення засудженого (далі - Методика). Вказаними підзаконними нормативно-правовими актами встановлено перелік і форму документів, що додаються до подання адміністрації установи виконання покарань стосовно засудженого, щодо якого може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, та регламентовано процедуру визначення ступеня виправлення засудженого. Вказаний ступінь виправлення засудженого відображається у відповідному висновку.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання за вчинення тяжкого корупційного злочину, свою вину у скоєному не визнав.

Також встановлено, що в місцях позбавлення волі ОСОБА_8 перебуває з 2020 року. Починаючи з 2022 року до засудженого було застосовано 6 заходів заохочення.

Однак, при цьому до засудженого застосовано 13 стягнень, серед яких попередження, догани та суворі догани. Більш того, до ОСОБА_8 тричі застосовувався найсуворіший вид стягнення поміщення до дисциплінарного ізолятору, зокрема (ДІЗО-10 діб, ДІЗО-14 діб ).

Зазначені стягнення, які були спрямовані на порушення режиму відбування покарання, хоча й погашено в установленому законом порядку або знято, однак вони заслуговують на увагу суду враховуючи їх характер, значну кількість та застосування трьох із них незадовго до постановлення оскаржуваного судового рішення. Вказані обставини характеризують поведінку засудженого ОСОБА_8 за весь час відбування покарання в цілому.

Колегія суддів зважає й на те, що 27.01.2022 року комісією установи засудженому відмовлено у переведенні до дільниці соціальної реабілітації; 24.11.2022 року відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно з наявним в матеріалах провадження Висновком щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 отримав 63 бали.

З урахуванням положень п.10 Методики вказана кількість балів свідчить про те, що засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до застосування умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК.

Із наявних матеріалів вбачається, що засуджений ОСОБА_8 під час відбування покарання працевлаштований не був. Між тим, сумлінна поведінка та ставлення до праці є необхідною передумовою виправлення засудженого протягом усього періоду відбуття покарання.

Залучення ОСОБА_8 до робіт з благоустрою установи не може бути розцінено як його виправлення, оскільки відповідно до абз.абз.4, 5 ч.3 ст.107 КВК виконання необхідних робіт по самообслуговуванню та благоустрою колонії є обов`язками засуджених.

Сама по собі участь засудженого ОСОБА_8 у роботах з благоустрою установи не є достатньою підставою для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

Вказані обставини, на переконання судової колегії не свідчать про зразкову поведінку ОСОБА_8 та його сумлінне ставлення до праці.

Отже, судом першої інстанції під час розгляду клопотання захисника, з достатньою повнотою не перевірено наявні в матеріалах провадження документи, які свідчать про ступінь виправлення засудженого, про його поведінку протягом усього часу перебування в установі відбування покарання, не взято до уваги відсутність відомостей щодо працевлаштування засудженого. Районний суд дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_8 довів своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Також судова колегія під час прийняття рішення враховує, що згідно положень ст.ст.50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У вказаній якості, кара, як відплата за вчинений злочин, не тільки визначає характер покарання, а й значною мірою забезпечує досягнення всіх цілей покарання. Забезпечення цієї мети, є обов`язковою реакцією з боку держави на вчинення злочину, а також сам факт призначення необхідного і достатнього покарання, певною мірою забезпечує почуття справедливості у потерпілого та суспільства.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_8 не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а отже і не довів своє право бути умовно-достроково звільненим від відбування подальшого покарання, як слушно зазначено в апеляційних скаргах. А тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги заступника керівника Запорізької обласної прокуратури та прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 08 грудня 2023 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4