Справа № 344/1864/24
Провадження № 1-кп/344/694/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з: ОСОБА_2 ,

за участі прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у місті Красний Луч (м.Хрустальний), Луганської області, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111 (в редакції Закону України про кримінальну відповідальність станом на 27.04.2014 року), ч.7 ст.111-1, ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.260 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 будучи громадянином України вчинив діяння, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України; перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, добровільно зайняв посаду у незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, а також брав участь у терористичній організації та в діяльності не передбаченого законом збройного формування.

Вказані злочини вчинено за наступних обставин.

Так, політичне та військове керівництво Російської Федерації, діючи всупереч вимогам пунктів 1 та 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам частини 4 статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та збройний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил Російської Федерації на територію України.

22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації направив до Ради Федерації звернення про використання збройних сил Російської Федерації за межами Російської Федерації, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року, приблизно о 05 годині, Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.

24 лютого 2022 року на виконання зазначеного вище наказу військовослужбовці збройних сил Російської Федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в тимчасово окупованій Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року Указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України з 05 год. 30 хв., який набув чинності з дня його опублікування 24.02.2022.

Громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідності до наказу ГУ МВС №48 від 07.02.2012 призначений на посаду старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Краснолуцькому міському відділу поліції ГУ МВС у Луганській області.

Під час роботи в органах внутрішніх справ України ОСОБА_5 склав присягу і урочисто поклявся завжди залишатися відданим народові України.

У подальшому, ОСОБА_5 , 29.06.2010 присвоєно спеціальне звання майор міліції.

Разом з тим, з травня 2014 року, точнішої дати досудовим розслідуванням не встановлено, громадянин України ОСОБА_5 , маючи спеціальне звання - майор міліції, будучи працівником правоохоронного органу України, підтримуючи збройну агресію російської федерації проти України, умисно, з метою вчинення дій на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності України, усвідомлюючи, що він вчиняє державну зраду, умисно не виконав звернення колегії МВС України до особового складу органів і підрозділів внутрішніх справ Донеччини та Луганщини, згідно якого всі працівники були зобов`язані прибути до м. Сватово Луганської області до 07.07.2014, добровільно вступив на службу до незаконного збройного формування терористичної організації т.зв. «ЛНР», де в подальшому і проходив службу на різних посадах.

Громадянин України ОСОБА_5 не пізніше травня 2014 року був призначений на посаду поліцейського т.зв. «Краснолуцького МВВС МВС ЛНР».

Громадянин України ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, перебуваючи на службі у незаконних збройних формуваннях терористичної організації т.зв. «ЛНР», допомагав представникам окупаційної влади у проведенні обшуків та фільтраційних заходів з проукраїнським налаштованим населенням на тимчасово окупованій території Луганської області та близькими родичами військовослужбовців Збройних Сил України, які мешкають в тимчасово окупованому АДРЕСА_1 , з метою встановлення відомостей військового характеру щодо підрозділів Збройних Сил України, зокрема ідентифікації військовослужбовців на місцевості у зоні бойових зіткнень з збройними силами російської федерації, на території Луганської та Донецької області.

За таких обставин, ОСОБА_5 , умисно перейшов на бік ворога в умовах збройного конфлікту.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 111 (в редакції Закону України про кримінальну відповідальність станом на 27.04.2014 року) КК України.

Не пізніше 02.07.2023, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, громадянин України ОСОБА_5 , підтримуючи збройну агресію російської федерації проти України, умисно, з метою вчинення дій на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності України, будучи працівником «МВД ЛНР» добровільно приймає присягу у новообраних співробітників незаконного збройного формування терористичної організації т.зв. «Беловодского РОВД ЛНР».

Таким чином, ОСОБА_5 будучи громадянином України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, добровільно долучився до незаконного збройного формування, створеного на тимчасово окупованій території.

Громадянин України ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, в складі т.зв. «МВД ЛНР», з метою виконання загального плану захоплення території України виконував обов`язки працівника цього незаконно створеного озброєного підрозділу, допомагав представникам окупаційної влади у проведенні обшуків та фільтраційних заходів з проукраїнським налаштованим населенням на тимчасово окупованій території Луганської області та близькими родичами військовослужбовців Збройних Сил України, які мешкають в тимчасово окупованому АДРЕСА_1 , з метою встановлення відомостей військового характеру щодо підрозділів Збройних Сил України, зокрема ідентифікації військовослужбовців на місцевості у зоні бойових зіткнень з збройними силами російської федерації, на території Луганської та Донецької області.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що не пізніше ніж з 02.07.2023 і по сьогоднішній день громадянин України ОСОБА_5 є працівником т.зв. «МВД ЛНР».

При цьому, ОСОБА_5 усвідомлював, що терористична організація «ЛНР», в діяльності якої він приймає участь, діє на території України незаконно та що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної матеріальної шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокацій воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України, військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяними у відсічі збройної агресії російської федерації проти України.

Тобто, будучи громадянином України, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, добровільно долучився до незаконних збройних формувань, створених на тимчасово окупованій території.

Таким чином, ОСОБА_5 вчиненив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Не пізніше ніж з 02.07.2023, громадянин України ОСОБА_5 , підтримуючи збройну агресію російської федерації проти України, умисно, з метою вчинення дій на шкоду суверенітету, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України, будучи працівником т.зв. «МВД ЛНР» добровільно прийняв присягу у новообраних співробітників незаконного збройного формування терористичної організації т.зв. «Беловодского РОВД ЛНР».

Перебуваючи на посаді працівника т.зв. «МВД ЛНР» громадянин України ОСОБА_5 допомагав представникам окупаційної влади у проведенні обшуків та фільтраційних заходів з проукраїнським налаштованим населенням на тимчасово окупованій території Луганської області та близькими родичами військовослужбовців Збройних Сил України, які мешкають в тимчасово окупованому АДРЕСА_1 , з метою встановлення відомостей військового характеру щодо підрозділів Збройних Сил України, зокрема ідентифікації військовослужбовців на місцевості у зоні бойових зіткнень з збройними силами російської федерації, на території Луганської та Донецької області.

Таким чином, ОСОБА_5 , вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 260 КК України.

Відповідно до положень ч.5 ст.374 КПК України, у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Відповідно до ч.2 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Приймаючи рішення щодо проведення спеціального досудового розслідування та проведення розгляду за процедурою in absentia, слідчий суддя виходив із того, що інкриміновані обвинуваченому злочини та його поведінка підпадали під вимоги, зазначені у ч.2 ст.297-1 КПК України. Положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними у Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого. Так відповідно до рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи важливою умовою застосування спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду є те, щоб під час спеціального досудового розслідування або спеціального судового провадження було забезпечено процесуальні права та гарантії осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, зокрема, право обвинуваченого бути поінформованим належним чином про дату слухання справи та про своє право на законне чи інше представництво в суді.

З огляду на положення КПК України та Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи, суд зазначає про таке.

З 24.02.2022 року АТ «Укрпошта» припинено приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до російської федерації, а також поштових відправлень до тимчасово окупованої території.

Відповідно до ч.4 ст.548 КПК України оригінал запиту про міжнародно-правову допомогу надсилається за кордон поштою, то в умовах припинення АТ «Укрпошта» приймання всіх видів поштових відправлень призначенням до російської федерації та поштових відправлень до тимчасово окупованої території, виконати вимоги КПК України та міжнародних договорів щодо вжиття необхідних заходів з метою отримання правової допомоги у кримінальному провадженні на території російської федерації та тимчасово окупованої території немає можливості.

Повістки про виклик ОСОБА_5 , повідомлення йому про підозру, повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування надсилались та публікувались відповідно до вимог КПК України шляхом публікування на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та на стадії судового розгляду - на офіційному веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, а також у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті «Урядовий кур`єр» в рубриці «Оголошення», а копію процесуальних документів, що підлягали врученню ОСОБА_5 на виконання вимог ч.2 ст.297-5 КПК України направлялись захиснику. Будь-які клопотання від обвинуваченого на адресу суду не надходили.

Дорученням Західного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги адвоката ОСОБА_4 уповноважено у межах процесуальних прав і обов`язків, визначених ст.ст.46,47 КПК України, забезпечити безоплатну вторинну правову допомогу відповідно ОСОБА_5 .

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.01.2024 року, надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно обвинуваченого.

З огляду на зазначене, орган досудового розслідування вживав всіх можливих передбачених КПК України заходів для виклику та розшуку ОСОБА_5 , щоб забезпечити останньому можливість безпосередньо та через обраного захисника реалізовувати права підозрюваного на стадії досудового розслідування.

Після постановлення ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.01.2024 року, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_5 , відповідно до вимог ч.4 ст.46 КПК України, ст.42 КПК України, п.8 ч.2 ст.51 КПК України та ч.2 ст.297-5 КПК України реалізацію прав підозрюваного (обвинуваченого) здійснював його захисник, який отримував необхідні процесуальні документи, знайомився з матеріалами кримінального провадження.

Крім цього, згідно з ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.02.2024 року відносно ОСОБА_5 здійснювалось спеціальне судове провадження. У судовому засіданні приймав участь захисник ОСОБА_4 , який був захисником на стадії досудового розслідування і обізнаний з матеріалами кримінального провадження від початку здійснення спеціального досудового розслідування.

Важливо звернути увагу, що судом також вживалися заходи про виклик обвинуваченого для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим на кожне судове засідання останній викликався у порядку ст.323 КПК України. Повістки про виклик опубліковані у газеті «Урядовий кур`єр», а також на офіційному сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Захисник обвинуваченого здійснював активні дії, спрямовані на захист обвинуваченого: приймав участь у дослідженні доказів, звертав увагу суду на роль обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні, виступав у дебатах та заперечував запропоновану прокурором міру покарання.

Враховуючи наведене, з урахуванням здійснення у даному кримінальному провадженні спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження, суд вважає, що стороною обвинувачення вжито достатніх заходів щодо дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого ОСОБА_5 на захист та доступ до правосуддя,.

У свою чергу суд звертає увагу на те, що всі наведені вжиті заходи вказують на те, що обвинувачений був поінформований належним чином про дати слухання справи, а також дотримані його права на належне представництво у суді.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні не заперечував щодо розгляду даного кримінального провадження в порядку спеціального судового провадження. А також просив призначити останньому за правилами ч.1,3 ст.70 КК України мінімальне можливе покарання, в межах інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень.

За таких обставин, відповідно до вимог ст.323 КПК України, суд вважає що є всі правові підстави проводити розгляд даного кримінального провадження за правилами спеціального судового провадження.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 повністю доводиться сукупністю зібраних в кримінальному провадженні та досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема:

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 вказав, що обвинувачений ОСОБА_5 тривалий час працював з ним у Краснолуцькому міському відділі УМВС України в Луганській області. За два тижні до захоплення міста Краснолуцьк військами російської федерації всі працівники поліції отримали вказівку покинути територію міста Краснолуцьк, однак обвинувачений ОСОБА_5 добровільно залишився, а згодом добровільно долучився до незаконних збройних формувань, створених на тимчасово окупованій території. Під час ознайомлення з наявними в матеріалах кримінального провадження протоколами огляду відеозаписів підтвердив, що на них зафіксований саме обвинувачений ОСОБА_5 .

Крім показань свідка, вина обвинуваченого у вчиненні інкрімінованих кримінальних правопорушень, доводиться наступними письмовими доказами по справі, які були предметом дослідження в ході судового розгляду кримінального провадження.

витягами з єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР), відповідно до яких за фактом вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111 (в редакції Закону України про кримінальну відповідальність станом на 27.04.2014 року), ч.7 ст.111-1, ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.260 КК України внесені відомості до ЄРДР (а.п.79-80; а.п.108-109, 110-111 том 1), які постановою прокурора про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 05.01.2024 року об`єднано в одне кримінальне провадження та присвоєно № 0000039 (а.п.112-114, том 1);

рапортом заступника начальника ВМЗК Івано-Франківського управління ДВБ НПУ капітана поліції з додатками (а.п.82-88, том 1) та інформацією на виконання доручення (а.п.100-103, том 1), підтверджується вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111, ч.7 ст.111-1 КК України;

витягом з наказу № 375 о/с від 04.11.2014 року (а.п.104, том 1) встановлено, що ОСОБА_5 на виконання вимог наказу ГУМВС від 24.10.2014 року № 3405 звільнено з органів внутрішніх справ у запас ЗС України (з постановленням на військовий облік);

протоколом огляду від 01.11.2023 року з долученим до нього диском з відеозаписами та скриншотами, складеним оперуповноваженим 5 відділу 5 управління Департаменту військової контррозвідки СБ України (а.п.115-149, том 1), відповідно до якого предметом огляду є електронна інформація, завантажена з вільного доступу у мережі Internet, яка збережена на оптичному диску на якому зафіксовані факти, що підтверджують викладені в обвинувальному акті відомості та вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111 (в редакції Закону України про кримінальну відповідальність станом на 27.04.2014 року), ч.7 ст.111-1, ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.260 КК України. Відомості, що зазначені на диску з відеозаписами та долучених до протоколу скриншотах повністю відповідають відомостям, які містяться у протоколі огляду.

протоколом пред`явлення особи для впізнання від 30.11.2023 року з долученими до нього фотознімками (а.п.150-152, том 1) відповідно до якого слідчим П`ятого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові за участі свідка ОСОБА_6 , у присутності двох понятих провів пред`являння осіб для впізнання. В ході слідчої дії свідок повідомив, що зможе впізнати на фотознімку під № 2 особу ОСОБА_5 , який працював з ним у Краснолуцькому міському відділу УМВС України в Луганській області.

протоколом пред`явлення особи для впізнання від 30.11.2023 року з долученими до нього фотознімками (а.п.153-155, том 1) відповідно до якого слідчим П`ятого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові за участі свідка ОСОБА_7 , у присутності двох понятих провів пред`являння осіб для впізнання. В ході слідчої дії свідок повідомив, що зможе впізнати на фотознімку під № 3 особу ОСОБА_5 , який працював з ним у Краснолуцькому міському відділу УМВС України в Луганській області.

Відтак суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинах знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.1 ст.111 (в редакції Закону України про кримінальну відповідальність станом на 27.04.2014 року), ч.7 ст.111-1, ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.260 КК України, як державна зрада, тобто діяння вчинену громадянином України умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: переході на бік ворога в умовах збройного конфлікту; за ч.7 ст.111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території; за ч.1 ст.258-3 КК України, як участь у терористичній організації та за ч.2 ст.260 КК України, як участь в діяльності не передбачених законом збройних формувань.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст.12 КК України є тяжким, а всі інші особливо тяжкими злочинами; дані про особу обвинуваченого, який є раніше не судимий, на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.

Обставин, які відповідно до ч.1 ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставиною, яка відповідно до ч.1 ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського судуз прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Отже, враховуючи вищенаведене, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування строком на 15 (п`ятнадцять) років та з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, думку захисника, який просив призначити ОСОБА_5 найбільш м`яке покарання, дані про особу винного, який раніше не судимий, характер та вид вчинених обвинуваченим злочинів, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання, суд, виходячи з принципу індивідуалізації покарання вважає, що обвинуваченому слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі та додаткові покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування строком на 15 (п`ятнадцять) років та конфіскації майна в межах санкцій ч.1 ст.111 (в редакції Закону України про кримінальну відповідальність станом на 27.04.2014 року), ч.7 ст.111-1, ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.260 КК України.

На підставі ч.1 ст.70 КК України обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим. Саме таке покарання буде відповідати не тільки тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, як ним, так і іншими особами.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 у судовому провадженні не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 323, 368, 370, 373, 374, 381, 382, 394, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.111, ч.7 ст.111-1, ч.1 ст.258-3, ч.2 ст.260 КК України та призначити йому покарання:

за ч.1 ст.111 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років;

за ч.7 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією майна;

за ч.1 ст. 258-3 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією майна;

за ч.2 ст. 260 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна та позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування строком на 15 (п`ятнадцять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання для виконання даного вироку.

Копію вироку вручити прокурору та надіслати захиснику для вручення обвинуваченому в день його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Інформацію про вирок опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери, а саме у газеті «Урядовий кур`єр» та на веб-сайті Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Вирок може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий-суддя ОСОБА_1