Номер провадження 1-кс/404/1477/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Кропивницький

Слідчий суддя Кіровського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , в інтересах власника вилученого майна ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_7 , погодженого з прокурором Кропивницької окружної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню 0002137 за ч.3 ст.289, ч.1 ст. 388 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням, про накладення арешту та встановлення заборони користування, розпорядження, володіння транспортним засобом «Volkswagen Transporter», (VIN НОМЕР_1 ), з прикріпленим номерним знаком НОМЕР_2 , володільцем якого останній раз був зареєстрований ОСОБА_6 . Крім того, слідчий просить поновити строк звернення до слідчого судді з клопотання про накладення вищезазначеного арешту, оскільки представники сторони обвинувачення негайно подали клопотання, як тільки дізнались про вилучення авто.

В обґрунтування клопотання зазначає, що на авто необхідно накласти арешт, з метою забезпечення збереження речового доказу, яким незаконно заволоділи невстановлені слідством особи.

Адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах в інтересах ОСОБА_6 заперечив проти арешту оскільки 28.04.2023 року ОСОБА_6 уклав договір купівлі-подажу автомобіля з ОСОБА_9 , після чого зареєстрував у Територіальному сервісному центрі МВС№1242 у м.Дніпро право власності на автомобіль «Volkswagen Transporter», (VIN НОМЕР_1 ) з номерним знаком НОМЕР_3 , і до 18.04.2024 року вільно ним користувався. Крім того, слідчий пропустив строк подачі клопотання про накладення арешту.

СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області проводить досудове розслідування за фактом тяжкого, умисного, корисливого, кримінального правопорушення, суб`єктами яких можуть бути особи які незаконно заволоділи транспортним засобом на який раніше вже накладався арешт.

Предметом доказування є законність або протиправність переходу права власності до ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , військової частини НОМЕР_4 , ГУНП в Кіровоградській області, ОСОБА_6 .

Слідчий клопотання обґрунтовує та зазначає, що 02.08.2023 року до ЄРДР внесені відомості, на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м.Кіровограда, за скаргою ОСОБА_10 , про те, що невстановлений період часу, невідомі особи, заволоділи належним йому автомобілем марки «Volkswagen Transporter», з номерним знаком НОМЕР_2 , (VIN НОМЕР_1 ), який зберігався на території штраф-майдану, за адресою АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом.

18.04.2024 року в ході огляду місця події, на КПП «Тиса» на в`їзді в Україну за адресою АДРЕСА_2 було виявлено та вилучено автомобіль «Volkswagen Transporter», (VIN НОМЕР_1 ), з прикріпленим номерним знаком НОМЕР_3 та поміщено на територію штраф майданчику ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів . Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Зважаючи на сукупність наявних доказів, слідчий у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, слідчий правильно звернувся з клопотанням про накладення арешту на речі та документи з тих підстав, що вони є речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання)

Несвоєчасне застосування заходу забезпечення може бути використано для зміни титульного власника нерухомого майна, появі нового потерпілого, тобто буде сприяти продовженню злочину. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Такий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи.

На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту та заборони розпорядження майном з метою запобігання зміни власників. Держава гарантує право громадянина на забезпечення проведення ефективного досудового розслідування. Досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру( п. 2 ч. 1 ст. 219 КПК України). Під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані у розумні строки (ч.1 ст.28 КПК України). Розумними вважаються строки, що є необхідно об`єктивними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Критерієм для їх визначення є: складність провадження, кількість підозрюваних і кримінальних правопорушень, обсяг і специфіка процесуальних дій для досягнення мети кримінального провадження.

Тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер.

Слідчий надав достатні данні, тобто результати зафіксовані в протоколі допиту свідків, та документах, на підставі яких доводиться обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для накладення арешту на майно. (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України).

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що факт визнання речовим доказом, ризик можливого незаконного переходу права власності на майно, є достатніми умовами для застосування щодо цього майна співрозмірного заходу забезпечення кримінального провадження, яким є накладення арешту на майно. Легітимною є необхідність в подальшому забезпечити належне зберігання речового доказу по кримінальному провадженню, безперешкодного доступу сторони кримінального провадження до зазначеного майна під час виконання вимог ст. 290 КПК України. Безпосереднього дослідження судами речових доказів.

Негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, не встановлено. Арешт суттєво не позначитися на інтересах власників володільців і третіх осіб.

Згідно ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду. Тому збереження вилучених речей і документів забезпечить захист прав свобод та інтересів учасників кримінального провадження, оскільки вони на умовах змагальності, використовуючи арештовані речові докази можуть спростувати доводи протилежної сторони чи підтвердити власну версію досліджуваних подій.

Крім того з`ясовано, що право власності на майно заявлене до арешту може бути оспорено: ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , військовою частиною НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК України, спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується у порядку цивільного судочинства. У такому випадку річ зберігається до набрання рішенням суду законної сили. Згідно п. 1 Постанови Пленуму № 5 Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтею 174 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. Зміст цього роз`яснення вказує, що заявлені власники/володільці зможуть ініціювати перед судом чи слідчим суддею розгляд клопотання про зняття арешту, після пред`явлення ними копії судового рішення, що набрало законної сили, про визнання права власності на два об`єкт рухомого майнка майна. Запропонований правовий механізм забезпечить ефективний захист майнових прав щодо невизначеного кола власників/володільців майна заявленого до арешту.

Негативних наслідків від накладення арешту не встановлено. Арешт суттєво не позначитися на інтересах невизначених власників, володільців і третіх осіб. Накладення арешту і застосування заборони відчуження, володіння розпорядження авто включає у себе заборону вчинення реєстраційних дій, тому не потребує дублювання у резолютивній частині ухвали слідчого судді. У випадку встановлення заборони на вчинення будь-яких дій з реєстрації, решта осіб не зможуть реєструвати наступні арешти на майно.

Представники сторони обвинувачення строк звернення з клопотанням про арешт на авто не пропустили, оскільки вони негайно подали клопотання після того, як дізнались про вилучення транспортного засобу заявленого до арешту.

Керуючись ст. 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Накласти арешт на транспортний засіб «Volkswagen Transporter», він НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_6 , встановивши заборону на: відчуження,розпорядження, користування автомобілем.

Слідчому СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_7 вчинити дії, спрямовані на реєстрацію арешту майна. Ухвала підлягає негайному виконанню. Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчений строку на подачу апеляційної скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Слідчий суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1