Справа № 473/446/24
Номер провадження1-кп/473/143/2024
ВИРОК

іменем України

"22" березня 2024 р. місто Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

учасники процесу:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

його захисник адвокат ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Вознесенська кримінальне провадження №0001442 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Вознесенськ Миколаївської області, громадянин України, з професійно-технічною освітою, працює електриком-техніком ДТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », не одружений проте співмешкає без реєстрації шлюбу, має на утриманні одну дитину, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

В С Т А Н О В И В:

08.09.2019 близько 21:00 години за адресою АДРЕСА_1 в приміщенні кафе «Гостинний двір» готельного комплексу «Центральний» між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, в ході якого у ОСОБА_4 виник умисел, направлений па заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Надалі ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді тілесних ушкоджень потерпілому та бажаючи їх настання, умисно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_6 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи зліва, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Від завданого удару ОСОБА_6 не втримався та впав на землю, отримавши тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку в правій скроневій долі, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий розлад здоров`я, садио в ділянці правого ліктьового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Після чого ОСОБА_4 одразу наніс декілька ударів правою рукою та правою ногою в обличчя ОСОБА_6 та ліву область шиї, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, набряк лівої половини обличчя, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило тривалий розлад здоров`я, саден в ділянці шиї зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину за пред`явленим йому обвинуваченням визнав повністю, не оспорював обставини, встановлені під час слідства та зазначені в обвинувальному акті. На підставі ст.63 Конституції України відмовився давати показання. Під час останнього слова просив призначити покарання у вигляді двох років обмеження волі та звільнити від його відбування з іспитовим строком 1 рік. Вказав, що зобов`язується протягом цього строку виправитися.

Потерпілий ОСОБА_6 в судові засідання не з`явився, був повідомлений про час та місце слухання належним чином за допомогою смс-повідомлень. Також потерпілий надав заяву, в якій просив проводити судовий розгляд без його участі, вказавши, що просить призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду. Учасники процесу не заперечували проти розгляду справи у відсутності потерпілого, тому суд із врахуванням позиції учасників процесу та положень ст.325 КК України вважає за можливе провести розгляд провадження у відсутності потерпілого, неявка якого не перешкоджає встановленню всіх обставин провадження.

Про безпосереднє дослідження всіх документів, речових доказів, а також про допит свідків, зазначених в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, ні сторона обвинувачення, ні сторона захисту клопотань не заявляли, на допиті свідків та дослідженні всіх матеріалів провадження не наполягали, тому із врахуванням таких засад кримінального провадження як змагальність (ст.22 КПК України) та диспозитивність (ст.26 КПК України) - вони судом не досліджувалися.

На підставі наданих прокурором матеріалів провадження судом встановлено, що 09.09.2019 року до поліції із заявою звернувся ОСОБА_7 , який просив притягнути до кримінальної відповідальності невідомого чоловіка, який 08.09.2019 року близько 20 години спричинив тілесні ушкодження його сину ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 .

Згідно із інформацією КП «КНП ВБЛ» ВМР від 10.09.2019 року за №1810/01-12 на запит слідчого було повідомлено, що ОСОБА_6 , 1988 р.н., знаходиться на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 08.09.2019 року по теперішній час з діагнозом: забій головного мозку І-ІІ ступеню, перелом нижньої щелепи зліва, множинні садна, синці голови, шиї, в ділянці правої ключиці, садна кінцівок.

Наявність у потерпілого ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого, та механізм утворення цих ушкоджень підтверджено даними висновку судово-медичного експерта №298 від 16.09.2019 року, згідно із яким на основі даних судово-медичного дослідження медичної карти стаціонарного хворого Вознесенської лікарні №6267/1855 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що у потерпілого мали місце: перелом нижньої шелепи зліва, забій головного мозку (в правій скроневій долі), набряк лівої половини обличчя, садна в ділянці обличчя, крововилив в ділянці правого ока. Садна в ділянці шиї зліва, в ділянці правого ліктьового суглобу. Тілесні ушкодження виникли від дії тупого (тупих) предмета (предметів) до госпіталізації в лікарню, куди поступив 08.09.2019 р, о 21 год.10 хв. Згідно наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року пункт 2.2.1. А.В. перелом нижньої щелепи зліва, забій головного мозку (в правій скроневій долі) з набряком лівої половини обличчя, саднами в ділянці обличчя, крововиливом в ділянці правого ока відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по ознакам довготривалого розладу здоров`я та відсутності небезпеки для життя. Згідно пункту 2.3.5. садна в ділянці шиї зліва, в ділянці правого ліктьового суглобу відносяться до легких тілесних ушкоджень; на тілесних ушкодженнях не відобразилася поверхня травмуючого предмета (предметів). Не виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень від удару (ударів) руками, ногами.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності із врахуванням вимог ч.1 ст.89 та ст.94 КПК України, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у судовому засіданні доведено повністю та кваліфікує його дії за ч.1 ст.122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я потерпілого.

Згідно із ст.65 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог, викладених в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

В пункті 3 зазначеної Постанови вказано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

В даному провадженні обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України чи обтяжують його покарання відповідно до ст.67 КК України - судом встановлено не було.

Беручи до уваги обставини справи та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вину за пред`явленим обвинуваченим визнав та не оспорював обставини, встановлені під час слідства та викладені в обвинувальному акті, раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, характеризується посередньо (що вказано в досудовій доповіді а.к.п.37), має на утриманні малолітню доньку 2006 року народження, родину та міцні соціальні зв`язки, згідно досудової доповіді органу пробації від 13.03.2024 року з огляду на середню ймовірність повторного вчинення правопорушення, орган пробації вказав, що вважає, що виправлення ОСОБА_4 без обмеження або позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високу небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб. а також те, що злочин, який вчинив ОСОБА_4 згідно ст.12 КК України належить до нетяжких злочинів, вчинений ним вперше, суд вважає, що його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе у разі призначення покарання у межах санкції ч.1 ст.122 КК України у вигляді обмеження волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням.

Прокурор в судових дебатах просив призначити покарання ОСОБА_4 у вигляді 2 років позбавлення волі та звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та 6 місяців, оскільки обвинувачений тривалий час переховувався. Проте доказів переховування обвинуваченого від слідства чи суду під час розгляду провадження прокурор суду не надав.

Суд враховує, що згідно із Постановою ВС від 13 листопада 2018 року справа №401/2807/16-к провадження №51-2816км18 Верховний Суд зазначив, що каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Судом встановлено, що дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема його поведінка під час судового розгляду, визнання вини у вчиненому правопорушенні, наявність у нього родини та міцних соціальних зв`язків, відсутність судимостей та заборон для застосування положень ст.75 та ст.76 КК України, на думку суду дозволяють призначити йому покарання із звільненням від його відбування з випробуванням.

Згідно із Постановою Верховного Суду від 02 листопада 2021 року справа № 750/5031/18 провадження № 51-2761км21: «Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання».

Суд вважає, що покарання у вигляді обмеження волі буде справедливим та співмірним із тяжкістю вчиненого ОСОБА_4 злочину та даними про його особу, а також з огляду на те, що він вину за пред`явленим обвинуваченням визнав, нічого не оспорюючи із обставин, які викладені в обвинувальному акті.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. (постанова Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 524/5999/17 (провадження № 51-2776 км 18)).

Суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі, як про те в судових дебатах просив прокурор, оскільки це найбільш тяжке із покарань, які передбачені санкцією ч.1 ст.122 КК України, відповідно до якої умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, - карається виправними роботами на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Таким чином прокурор просив обрати самий тяжчий вид покарання, із переліку покарань, які передбачені санкцією ч.1 ст.122 КК України, лише з огляду на те, що обвинувачений переховувався від слідства та суду (без надання доказів такої обставини).

Тоді як Верховний Суд звернув увагу, що при призначенні покарання має враховуватися те, що: «У ч.2 ст.65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, - покладається на сторону обвинувачення» (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 298/95/16-к (провадження № 51-2501 км 18)).

Крім того, індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 207/5011/14-к (провадження № 51-1985 км 18)).

Речові докази, процесуальні витрати, цивільний позов у даному кримінальному провадження - відсутні.

Керуючись ст.ст.373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробовуванням, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинять нового злочину і виконає обов`язки, передбачені ч.1 п.п.1, 2 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок суду учасниками процесу можуть бути подані апеляції до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарження вироку, якщо його не скасовано - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1