Дата документу 16.04.2024 Справа № 334/7/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/715/24 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/7/23Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21 березня 2024 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, п.п.9, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1, ч.3 ст.357 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 19.05.2024 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник просила ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту з можливістю медичного обстеження та покладенням передбачених ч.5 ст.194 КПК обов`язків. Свої вимоги мотивувала тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та постановлена без урахування особи обвинуваченого. Існування передбачених ст.177 КПК ризиків відносно обвинуваченого не доведено. Судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_8 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, стійкі соціальні зв`язки та місце постійного проживання. Обвинувачений є особою з інвалідністю, потребує постійної допомоги, спостереження та лікування. На переконання захисника, такі обставини вказують на можливість застосування до обвинуваченого не пов`язаного з триманням під вартою запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_8 був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. Клопотання про забезпечення його участі в апеляційному розгляді не надходило. Тому колегія суддів, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію захисника, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Ленінського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні передбачених ч.1 ст.115, п.п.9, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.263-1, ч.3 ст.357 КК кримінальних правопорушень.

Прокурор звернулась до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого. При цьому, інший більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання судової колегії, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 .

На підтвердження існування передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень різного роду тяжкості, зокрема, за вчинення особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, які становлять підвищений ступінь суспільної небезпеки, за вчинення яких передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне ув`язнення.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, за відсутності стримуючих факторів його належної процесуальної поведінки, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані злочини.

З матеріалів провадження вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 триває і не завершено, потерпілі та свідки наразі судом не допитані.

Відтак, з огляду на обставини вчинення інкримінованих злочинів, які поставлено у провину обвинуваченому, існують достатні підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків, анкетні дані та адреси проживання яких відомі обвинуваченому.

Посилання захисника, що обвинувачений раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання не можуть бути беззаперечними підставами для зміни запобіжного заходу.

Колегія суддів зауважує, що навіть за наведених обставин, які позитивно характеризують особу обвинуваченого, ОСОБА_8 не має офіційного та стабільного джерела доходу.

З урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги захисника, вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_8 перебувати на волі, а районний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , на переконання колегії суддів, не вбачається можливим.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь, даним про особу обвинуваченого та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Разом з тим, з огляду на відсутність даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_8 під вартою, судова колегія погоджується з твердженням районного суду, що стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджає перебуванню останнього у місці попереднього ув`язнення.

Належного документального підтвердження обставин протилежного змісту з матеріалів провадження не вбачається та під час апеляційного розгляду не надано. Не встановлено й відомостей, що обвинувачений позбавлений або обмежений у можливості отримання необхідної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятору.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21 березня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4