ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/1061/22 Провадження 1-кп/636/493/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2024 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві кримінальне провадження за обвинувальним актом №0000632 від 26.08.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Люботин, Харківської області, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

26.02.2022 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України № 47 солдата ОСОБА_5 , зараховано в списки особового складу частини та на всі види забезпечення на посаду помічника гранатометника 1-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти (з охорони об`єктів: № 393 ДП Харківський радіозавод «ПРОТОН», №427 ДП Центрального конструкторського бюро «ПРОТОН») 1-го стрілецького батальйону НОМЕР_2 бригади військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України.

Відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за мобілізацією в особливий період.

Солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби, в порушення ЗУ «Про оборону України», Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» у липні 2022 року вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин, незаконно ухилився від проходження військової служби та провів час на власний розсуд.

Так, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді помічника гранатометника 1-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти (з охорони об`єктів: № 393 ДП Харківський радіозавод «ПРОТОН», №427 ДП Центрального конструкторського бюро «ПРОТОН») 1-го стрілецького батальйону НОМЕР_2 бригади військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, 12.07.2022 близько 16:00год. (більш точний час органом досудового розслідування не встановлений), перебуваючи за місцем розташування взводного опорного пункту « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що закріплений за військовою частиною НОМЕР_1 Національної Гвардії України та розташований у АДРЕСА_2 з метою ухилитися від військової служби, самовільно залишив місце служби територію взводного опорного пункту, реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, 12.07.2022 близько 16:00год. (більш точний час органом досудового розслідування не встановлений) самовільно залишив місце несення служби в с.Фігурове Чугуївського району Харківської області, з метою ухилитися від неї та попрямував додому за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, до моменту затримання правоохоронними органами 26.11.2022.

12.07.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України № 186 солдата ОСОБА_5 , помічника гранатометника 1-го відділення 3-го стрілецького взводу стрілецької роти (з охорони об`єктів: № 393 ДП Харківський радіозавод «ПРОТОН», № 427 ДП Центрального конструкторського бюро «ПРОТОН») 1-го стрілецького батальйону 5 бригади виключено з усіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України.

Дотримуючись засад кримінального судочинства, а саме доступу до правосуддя і змагальності сторін та свободи в поданні ними доказів, відповідно до вимог ст. 351 КПК України, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину в інкримінованому йому злочині не визнав, пояснив, що його усним розпорядженням було направлено до розташування частини у с. Фігуровка, на той час він вважав себе відстороненим від військової служби. На той момент, через кримінальне провадження його було виведено поза штат та відсторонено від виконання бойових завдань, оскільки за його участю співробітники ДБР мали проводити певні слідчі дії в межах кримінального провадження, де він є свідком. 12 липня 2022 року до нього підійшов ОСОБА_6 та попросив звозити його у справах, після чого вони спитали дозволу у командира ОСОБА_7 , отримали такий дозвіл в усній формі. Ворота в розташуванні зачинялись на замок, то ж самовільно відкрити їх він не міг, ворота їм відкрив черговий з дозволу командира. Вони з ОСОБА_8 поїхали десь о восьмій годині ранку та повернулись десь о 14 годині. Коли вони під`їхали до прохідної, ОСОБА_9 зайшов на територію розташування частини, а його на його автомобілі черговий відмовився впускати, без будь-яких пояснень. ОСОБА_5 постояв біля воріт, зателефонував своєму безпосередньому командиру, замполіту частини, але той не відповідав. Після чого він написав замполіту смс-повідомлення. Також обвинувачений наполягав на тому, що він фактично не є військовослужбовцем, оскільки не давав присяги, прибув до військової частини НОМЕР_1 із «білим» білетом.

Розташування частини він залишив на власному автомобілі, зазвичай для цього письмовий дозвіл ніхто не отримував, було достатньо усного дозволу, який йому було надано ОСОБА_10 . Про те, що його не пропускали на територію розташування частини він телефоном повідомив ОСОБА_11 . На його думку, ОСОБА_12 заборонив допускати його до розташування частини, оскільки не хотів, щоб у його частині були «чужі» люди, щоб ніхто не бачив, що підрозділ займається мародерством. Свого безпосереднього командира ОСОБА_13 він намагався повідомити про цю ситуацію, але той був на бойовому завданні і не було зв`язку. Після цього ОСОБА_5 намагався побачитись із своїм безпосереднім керівництвом у розташуванні військової частини в м. Харкові, але впродовж двох днів нікого там не застав. Після цього він перебував вдома, до розташування частини у Фігуровку він не повертався, бо його не пропустили на територію та черговий навіть погрожував автоматом. До органів прокуратури, поліції, ДБР, ВСП з цього приводу він не звертався.

Впродовж 4 місяців він перебував вдома, оскільки не вважав себе діючим військовим, був виведений поза штат, при цьому очікував на допит у ДБР, не від кого не переховувався.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 не визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, суд з урахуванням позиції учасників кримінального провадження, визнав необхідним дослідити докази в повному обсязі в наступному порядку: допитати свідків, дослідити письмові докази, після чого допитати обвинуваченого.

Незважаючи на те, що обвинувачений свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, його вина підтверджується наступними доказами.

Поясненнями свідка ОСОБА_14 , який повідомив, що в липні 2022 року він був безпосереднім керівником ОСОБА_5 на опорному пункті у с. Фігуровка. ОСОБА_5 до них направили (відрядили) тимчасово у підпорядкування, оскільки він повинен був приймати участь у слідчих діях у м. Харкові та Чугуєві, в межах якогось кримінального провадження. Із колективом у ОСОБА_5 відносини не склались, була відсутня довіра, «натянуті» стосунки, постійні конфлікти. 12 липня 2022 року після обіду, в денний час, ОСОБА_5 звернувся за дозволом виїхати до міста. Раніше він його відпускав у справах, а того разу відмовив та у відповідь почув нецензурну лайку. ОСОБА_5 проявляв непокору, неповагу до старших за званням, до командування, ставився зверхньо до інших військовослужбовців. Після цього, як повідомив черговий, що стояв на воротах, ОСОБА_5 самовільно відчинив ворота та виїхав з розташування їх підрозділу та не повертався. Розташування підрозділу він залишив на власному автомобілі, один. Після цього ОСОБА_5 він не бачив, той йому телефонував. Про спроби ОСОБА_5 повернутися до розташування частини, свідкові нічого не відомо.

Поясненнями свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що 12 липня 2022 року він перебував у розташуванні підрозділу у с. Фігуровка, був черговим на воротах. До нього підійшов ОСОБА_16 та сказав, що хоче виїхати за межі розташування. Оскільки ОСОБА_12 не дозволив ОСОБА_5 виїжджати, то він відмовився відкривати йому ворота. ОСОБА_5 від`їхав від воріт та через деякий час знову під`їхав та хотів виїхати. Свідок пішов до ОСОБА_17 уточнити, чи є у ОСОБА_5 дозвіл виїхати, такого дозволу не було. Після цього ОСОБА_5 самовільно відкрив ворота, виїхав за ворота на власному автомобілі та залишив розташування частини, в автомобілі він був сам. Того дня, за час, поки свідок був на чергуванні, ОСОБА_5 не повертався.

Поясненнями свідка ОСОБА_18 , який вказав, що був сослуживцем ОСОБА_5 , коли проходили службу у с. Фігуровка. ОСОБА_5 постійно конфліктував з оточуючими. В липні 2022 року, ОСОБА_5 самовільно виїхав з розташування частини, погрожував черговому, при цьому, виїжджаючи за ворота, чуть не збив чергового. В його присутності того дня командир - майор ОСОБА_12 відмовив ОСОБА_5 у наданні дозволу виїхати, а той у відповідь погрожував, висловлювався образливо на адресу свого керівника. В автомобілі при цьому ОСОБА_5 був сам. Після цього ОСОБА_5 він в розташуванні не бачив.

Матеріалами службового розслідування за фактом невиконання або неналежного виконання службових обов`язків, вимог законодавства, наказів начальників (керівників) чи інших розпорядчих документів стрільцем (помічником гранатометника) 3 стрілецького взводу роти (з охорони об`єктів: №393 ДП Харківський радіозавод «ПРОТОН», №427 ДП Центральне конструкторське бюро «ПРОТОН») 1 стрілецького батальйону солдатом ОСОБА_5 , що виразилося у самовільному залишенні місця несення служби, а саме:

- копією витягу з наказу від 26.02.2022 про зарахування ОСОБА_5 в списки особового складу військової частини;

- копією висновку службового розслідування за фактом невиконання або неналежного виконання службових обов`язків, вимог законодавства, наказів начальників (керівників) чи інших розпорядчих документів стрільцем (помічником гранатометника) 3 стрілецького взводу роти (з охорони об`єктів: №393 ДП Харківський радіозавод «ПРОТОН», №427 ДП Центральне конструкторське бюро «ПРОТОН») 1 стрілецького батальйону солдатом ОСОБА_5 , що виразилося у самовільному залишенні місця несення служби, згідно якого солдат ОСОБА_5 12.07.2022 звернувся до заступника командира ОСОБА_14 з проханням виїзду додому без пояснення причин, але майор ОСОБА_14 йому відмовив, внаслідок чого останній отримав на свою адресу погрози із вживанням ненормативної лексики. Приблизно о 16:00 12.07.2022 солдат ОСОБА_5 самовільно залишив місце несення служби, тобто територію тимчасового розташування особового складу підрозділу 1 роти 3 стрілецького батальйону;

- копією наказу про призначення службового розслідування;

- копією рапорту майора ОСОБА_19 від 12.07.2022, згідно якого солдат ОСОБА_5 12.07.2022 звернувся до нього з проханням виїзду додому, але йому було відмовлено, внаслідок чого останній використовуючи нецензурну лексику, приблизно о 16:00 12.07.2022 самовільно залишив місце несення служби;

- копією донесення оперативного чергового військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_20 щодо факту самовільного залишення ОСОБА_5 розташування військової частини;

- поясненнями ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , згідно яких солдат ОСОБА_5 неналежно відноситься до виконання обов`язків військової служби, відмовляється виконувати накази, деморалізує відносини серед особового складу, поводиться зухвало;

- копією витягу з наказу від 12.07.2022 про виключення ОСОБА_5 з усіх видів забезпечення.

Недопустимості доказів згідно вимог ст. ст. 87-89 КПК України судом не встановлено, оскільки всі письмові докази встановлені, зібрані та перевірені органом досудового розслідування, а згодом судом, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України. Істотних порушень прав та свобод людини, визначених ст. 87 КПК України, судом не встановлено. Досліджені в судовому засіданні документи відповідають вимогам щодо їх отримання, проведення та оформлення, складені уповноваженими процесуальними особами відповідно, узгоджуються між собою, та не викликають сумнівів у суду. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи, встановлено не було.

Дослідивши і перевіривши надані в ході судового розгляду показання свідків, які також є процесуальними джерелами доказів, суд дійшов висновку, що ці показання є послідовними та конкретними та узгоджуються з сукупністю інших доказів, які судом покладено у вирок.

Свідки були попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів і підстав сумніватися у показах даних осіб суд не вбачає.

Підстави ставити під сумнів вказані вище показання та документи відсутні, всі вони узгоджуються між собою, є належними, допустимими, достовірними доказами, та не викликають сумнівів у суду.

Об`єктом злочину, передбаченого ст. 408 КК України, є порядок проходження військової служби.

З об`єктивної сторони дезертирство полягає у діях або бездіяльності, які мають дві відповідні форми: 1) самовільне залишення військової частини або місця служби; 2) нез`явлення на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу. У першій формі дезертирство є закінченим злочином з моменту, коли суб`єкт фактично залишив розташування військової частини (місця служби), а у другій - коли він не з`явився в частину (до місця служби) в установлений строк.

Фактичний термін відсутності військовослужбовця в місці служби при дезертирстві може не перевищувати навіть і однієї доби, але це має значення лише для призначення покарання.

Від злочину, передбаченого ст. 407 КК України, злочин, передбачений ст. 408 КК України, відрізняється в основному за своєю суб`єктивною стороною. Обов`язковою ознакою дезертирства є мета: військовослужбовець має намір ухилятися від військової служби протягом не трьох діб, місяця, двох місяців тощо, тобто не тимчасово, а ухилитися від військової служби взагалі, назавжди. При цьому військовослужбовець може заявляти про свій намір ухилитися від військової служби взагалі або ухилятися від неї протягом невизначеного часу (наприклад, доки його не затримають).

Для наявності складу дезертирства не має значення, в який момент у особи виник намір ухилитися від служби безпосередньо в момент самовільного залишення частини/не з`явлення на службу, або вже в період незаконного перебування за її межами. Коли військовослужбовець після самовільного залишення частини або не з`явлення на службу приймає рішення ухилитися від військової служби, його дії слід кваліфікувати як дезертирство, оскільки будь-яке за способом самовільне залишення частини чи нез`явлення на службу може виступати і способом дезертирства, а отже, поглинається останнім і не утворює множинності злочинів.

З огляду на докази, здобуті у даному кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду, встановлено, що ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені діючим законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, а саме дезертирство, яке по своїй суті є переховуванням від правоохоронних та інших державних органів, а також органів військового управління, з метою ухилення від проходження військової служби.

Про мету ухилення ОСОБА_5 від проходження військової служби свідчить те, що він самовільно покинув розташування пункту дислокації 12.07.2022 і добровільно не повернувся до місця розташування військової частини, до тих пір, поки його не було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому, безумовно маючи таку можливість, обвинувачений протягом цього часу не зв`язувався з командуванням будь-яким способом, не повідомляв про своє місце перебування, не повертався до військової служби. Вказані обставини свідчать про те, що самовільне ухилення обвинуваченого від військової служби було перервано саме у зв`язку із його затриманням, а не у зв`язку із його добровільним поверненням до військової служби, тобто протиправні дії ОСОБА_5 щодо дезертирства були припинені не з його волі.

Доводи обвинуваченого про те, що він не повернувся до розташування свого підрозділу через перешкоду, яку йому чинив черговий, що він не переховувався та знаходився постійно за місцем свого проживання, самі по собі не свідчать про те, що він не мав наміру ухилятися від служби, оскільки за досить тривалий період, з 12.07.2022 до моменту його затримання 26.11.2022, він не здійснив жодних заходів з метою усунення перешкод у поверненні до місця служби, - шляхом звернення до правоохоронних органів, органів військової прокуратури, ДБР, тощо, не вживав заходів до самостійного повернення на службу, до місця розташування військової частини, або хоча б повідомлення командира про поважні причини свого неприбуття до розташування військової частини.

Твердження обвинуваченого про те, що він намагався зв`язатися із своїм безпосереднім командиром та повідомити про виниклу ситуацію не підтверджені жодними належними доказами, та спростовуються матеріалами службового розслідування. Так само, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду й твердження обвинуваченого про відсутність у нього статусу військовослужбовця.

Надана стороною захисту копія характеристики ОСН «Дубрава», згідно якої з липня ОСОБА_5 активно займався волонтерською діяльністю, вивозив людей з місць, де йшли бойові дії, займався підвозом гуманітарної допомоги, не свідчить про відсутність у ОСОБА_5 намірів та бажання ухилитись від проходження військової служби.

За таких обставин, суд вважає доведеним умисел ОСОБА_5 саме на вчинення дезертирства, зокрема, наявність у останнього мети у вигляді ухилення від військової служби, оскільки зазначене знайшло своє підтвердження під час судового розгляду та доведене дослідженими судом доказами. Крім того, ОСОБА_5 відповідно до протоколу затримання, було затримано 26.11.2022 о 16:10 год. З моменту залишення ним місця служби 12.07.2022 і до моменту затримання, він у військовій частині не з`являвся, час проводив на власний розсуд. Твердження обвинуваченого, що він намагався потрапити до розташування підрозділу не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Сукупність вказаних обставин, на переконання суду, беззаперечно, поза розумним сумнівом, доводить наявність у ОСОБА_5 мети ухилитися від проходження військової служби, тому суд не знаходить законних підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ч. 5 ст. 407 КК України та вважає, що його дії підлягають кваліфікації саме за ч.4 ст. 408 КК України, - тобто дезертирство - самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд у відповідності до ст. 65-67 КК України, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, мотиви і причини, які призвели до скоєння ним кримінального правопорушення, його ставлення та поведінку після вчинення злочину, наслідки що настали, дані про особу, а саме те, що ОСОБА_5 винним себе не визнав, заперечував наявність у нього як статусу військовослужбовця, так і мети ухилитися від військової служби.

Суд також враховує відомості про особу ОСОБА_5 , який є військовослужбовцем за мобілізацією, солдатом, за місцем проходження військової служби характеризується з негативного боку, недбало ставиться до своїх обов`язків, професійно підготовлений на незадовільному рівні, не виявляє поваги до командирів та старших за званням (а.с. 42 к.п.) Має зареєстроване місце проживання у місті Люботин, за місцем мешкання характеризується позитивно, не одружений, мешкає з матір`ю, інвалідом ІІ групи. На обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши зазначені докази, оцінивши їх в аспекті ст.94 КПК з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст.91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, суд вважає, що ці докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять факт вчинення обвинуваченим кримінально-караного діяння, передбаченого ч.4 ст.408 КК України і вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_5 .

Таким чином, враховуючи конкретні обставини вчиненого злочину, його наслідки, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, суд вважає, що забезпечити виправлення обвинуваченого не можливо без реального відбування ним покарання, а тому вважає за доцільне визначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі на строк, визначений санкцією ч. 4 ст. 408 КК України.

Водночас суд зауважує, що призначення такого покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету - покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Згідно з ч.5 ст.72 КК України (в редакції від 18.05.2017, який набув чинності 21.06.2017) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі. У строк попереднього ув`язнення включається, зокрема, строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.

Таким чином, суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 в строк відбування покарання період його попереднього ув`язнення, а саме з 26.11.2022 по день постановлення вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 370, 374, 377 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_5 залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з 26 листопада 2022 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26.11.2022 по 22.02.2024, тобто по день постановлення цього вироку, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження. Засуджений має право подати клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1