Справа № 309/101/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/145/24 за апеляційною скаргою прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Хустського районного суду Закарпатської області від 16.02.2024.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання заступника начальника СВ Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області про обрання запобіжного заходу у виді тримання під варту та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 23 до 05 год наступного дня, із застосуванням електронного засобу контролю, на строк до 16.04.2024 включно,щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, несудимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, відомості про яке 03.01.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000015.

Цією ж ухвалою на підозрюваного ОСОБА_7 покладено обов`язки: прибувати до заступника начальника СВ Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області за першою вимогою; не залишати місце постійного проживання в період часу з 23 до 05 год с. Вучкове, 255, Хустського району Закарпатської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

З матеріалів судового провадження вбачається, що в провадженні СВ Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесені 03.01.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що 03.01.2024 о 16 год 50 хв водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Субару» моделі «Форестер» н.з. НОМЕР_1 , діючи з необережності, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на ненастання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись в с. Іза по вул. Раковського, виїжджаючи на вул. Центральну в с. Іза Хустського району, не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги п. 1.5; 12.4; 16.12; 16.5; 16.3 та 1.10 ( в частині тлумачення поняття «дати дорогу» та «перевага») Правил дорожнього руху України, внаслідок чого

-2-

допустив зіткнення з автомобілем марки «Шкода» моделі «Октавія» н.з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався по правій смузі руху в с. Іза по вул. Центральній, Хустського району в напрямку с. Липча Хутського району, в результаті чого ОСОБА_8 отримав тілесні, які відповідно до висновку експерта № 13/х від 25.01.2024 кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості. Відповідно до висновку експерта № 12/01 від 25.01.2024, у заданій дорожній ситуації водій автомобіля марки «Субару» моделі «Форестер» н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 відповідно до вимог п. 1.5; 12.4; 16.12; 16.5; 16.3 та 1.10 ( в частині тлумачення поняття «дати дорогу» та «перевага») Правил дорожнього руху України повинен був, з технічної точки зору, вести свій автомобіль зі швидкістю не більше 50 км/год, бути уважним до дорожньої обстановки, зупинити транспортний засіб перед краєм перехрещуваної проїзної частини, дати дорогу транспортним засобам, які наближаються праворуч, незалежно від напрямку їх подальшого руху. З технічної точки зору, при заданих вихідних даних, водій автомобіля марки «Субару» моделі «Форестер» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 , мав технічну можливість уникнути зіткнення в даній дорожній ситуації і полягала ця технічна можливість у виконанні вказаним водієм п. 1.5; 12.4; 16.12; 16.5; 16.3 та 1.10 (в частині тлумачення поняття «дати дорогу» та «перевага») Правил дорожнього руху України, тобто для уникнення зіткнення водієві ОСОБА_7 , з технічної точки зору, достатньо було діяти так, як вказано в п.1 даного дослідження.

З технічної точки зору, при заданих вихідних даних водій автомобіля марки «Шкода» моделі «Октавія» н.з НОМЕР_2 ОСОБА_8 , не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем марки «Субару» моделі «Форестер» н.з. НОМЕР_1 , який виїхав на його смугу руху, шляхом своєчасного негайного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху.

При заданому комплексі вихідних даних умовою настання даної ДТП, з технічної точки зору, є факт невідповідності дій водія автомобіля марки «Субару» моделі «Форестер» н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 технічним вимогам п. 1.5; 12.4; 16.12; 16.5; 16.3 та 1.10 ( в частині тлумачення поняття «дати дорогу» та «перевага») Правил дорожнього руху України, оскільки він, маючи можливість оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, не надав перевагу автомобілю марки «Шкода» моделі «Октавія» н.з НОМЕР_2 , який наближався праворуч по перекрещуваній дорозі та мав перевагу в русі, чим створив для водія автомобіля марки «Шкода» моделі «Октавія» н.з НОМЕР_2 , небезпеку для руху на такій відстані, що водій ОСОБА_8 вже не мав технічної можливості запобігти зіткненню, що знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з фактом дорожньо-транспортної пригоди.

08.02.2024 ОСОБА_7 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Необхідність застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий мотивував тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до п`яти років, а також наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 , розуміючи усю тяжкість покарання, що йому загрожує у випадку визнання його судом винним, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих з метою зміни ними показань на його користь, вчиняти інші кримінальні правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя вказав на те, що

-3-

останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується долученими до клопотання доказами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри. Також, слідчим суддею визнано недоведеним ризики можливого переховування підозрюваного від слідства і суду, незаконного впливу на потерпілих та вчинення іншого кримінального правопорушення. При цьому слідчий суддя вважав не доведеною стороною обвинувачення недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Таким чином, слідчий суддя прийшов до переконання, що запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби без застосування електронного засобу контролю, який є більш суворим, як застава та менш суворим, як тримання під вартою, може повною мірою запобігти ризикам на які посилаються слідчий та прокурор. Інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді від 16.02.2024 скасувати та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, сторона обвинувачення, вказує на те, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та підлягає скасуванню. Слідчий суддя не врахував достатньою мірою обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, яка на даний час повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, тяжкість кримінального правопорушення у якому останній підозрюється, а також наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, яким можливо запобігти лише шляхом застування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, підозрюваного та його захисника. При цьому враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Цим вимогам кримінального процесуального закону ухвала слідчого судді Хустського районного суду Закарпатської області від 16.02.2024 відповідає.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесені 03.01.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

08.02.2024 ОСОБА_7 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

-4-

16.02.2024 ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Хустського РУП ГУ НП в Закарпатськійпро обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби на строк, до 16.04.2024.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

У порядку ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

-5-

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені у клопотанні слідчого СВ Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській підстави для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_7 , вислухана думка ініціатора клопотання та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що достатніх підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою немає, оскільки даних, які б вказували на безумовну необхідність обрання щодо останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на недоведеність недостатності застосування щодо нього більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та в судовому засіданні не доведено.

Апеляційний суд зауважує, що одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , не може вважатись виключною підставою для попереднього його ув`язнення.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням обставини кримінального провадження та даних про особу ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, а саме домашнього арешту в певний період доби. Такий запобіжний захід зможе забезпечити дотримання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя поклав на ОСОБА_7 певні обов`язки, які повинні забезпечити виконання ним процесуальних дій, зокрема: прибувати до заступника начальника СВ Хустського РУП ГУ НП в Закарпатській області за першою вимогою; не залишати місце постійного проживання в період часу з 23 до 05 год АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Таким чином, висновок слідчого судді про те, що докази та обставини, зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні не дають підстав застосувати до ОСОБА_7 винятковий запобіжний захід - тримання під вартою, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження. Така позиція слідчого судді відповідає вимогам ст. 176-178, 183, 193, 194 КПК України, що регулюють вирішення питання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного.

На думку апеляційного суду, застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби та покладенням додаткових обов`язків є доцільним, достатнім та таким, що відповідає меті його застосування. При цьому, не порушує прав підозрюваного, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності відносно підозрюваного ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, втім недостатньої їх вагомості для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи прокурора щодо необхідності застосування до ОСОБА_7 виключного запобіжного заходу, колегія суддів не вважає достатньо переконливими і такими, що у сукупності свідчать про можливість усунення встановлених щодо останнього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України лише у такий спосіб.

-6-

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Тому, сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відносить до категорії нетяжких злочинів, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, а також даних про те, що йому повідомлено підозру у вчиненні іншого злочину, не дає підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Разом з тим, домашній арешт по встановленій ч. 1 ст. 176 КПК України ієрархії тяжкості запобіжних заходів передує триманню під вартою, а тому є достатньо суворим заходом. З урахуванням встановлених слідчим суддею обставин з покладенням на підозрюваного обов`язків, домашній арешт цілком забезпечує мету застосування запобіжних заходів та повною мірою може запобігти наявним ризикам кримінального провадження без надмірного втручання в його повсякденний спосіб життя.

Інші обставини, на які вказує прокурор в апеляційній скарзі були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення. Зазначені посилання не можуть бути правовою підставою для скасування ухвали, у зв`язку з чим до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід, який, на думку колегії суддів є співмірним з наведеними ризиками і відповідає даним про особу підозрюваного, тяжкості кримінального правопорушення, та його наслідкам, і підстав вважати його м`яким, немає.

В контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою. Як зазначено у рішенні № 7064/05 від 01.06.2006 «Мамедова проти Росії» - «потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі прокурора доводи та підстави, з яких просить скасувати ухвалу слідчого судді не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду апеляційної скарги, і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення, а тому колегія суддів доводи апеляційної скарги прокурора відхиляє.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали слідчого судді немає, а тому ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів

-7-

судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду, а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Хустської окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Хустського районного суду Закарпатської області від 16.02.2024 щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді