Справа № 344/8178/24
Провадження № 11-сс/4808/165/24
Категорія ст. 199 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 травня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000112 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюта постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою. Вказує, що стосовно наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, то з матеріалів клопотання та додатків до нього не встановлена роль кожного учасника події, що впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_8 , а щодо кваліфікуючої ознаки спеціально заготовлений предмет, то в жодному епізоді ОСОБА_8 не використовував приготовлені раніше предмети. Стверджує, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України носять лише характер припущення, жодних доказів їх продовження не надано. Зазначає, що підозрюваний ОСОБА_8 має фактичне місце проживання та реєстрації, має стійкі суспільні відносини, являється особою молодого віку та студентом, характеризується виключно позитивно, тому продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою негативно вплине на його обов`язки, як студента і на нього, як на молоду особу.

Вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з відповідними обов`язками, цілком зможе забезпечити його процесуальні обов`язки і дасть змогу попередити вказані ризики, які зазначені в клопотанні.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 травня 2024 року клопотання слідчого задоволено, продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 до 03 червня 2024 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Слідчий суддя мотивував прийняте рішення тим, що з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 296 КК України. Стороною обвинувачення доведено наявність об`єктивних обставин, які в свою чергу перешкоджають завершенню досудового розслідування у даному кримінальному провадженні до закінчення дії попередньої ухвали про продовження строку тримання під вартою. Прокурором також доведено наявність ризиків, які не зменшилися та які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного ОСОБА_8 переховуватись від органів досудового розслідування чи суду зумовлюється тим, що підозрюваний ОСОБА_8 , усвідомлюючи тяжкість покарання за вчинені злочини, може намагатись уникнути покарання; можливість підозрюваного ОСОБА_8 незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні обґрунтовується тим, що підозрюваному відоме їхнє місце проживання, а також контактні дані; можливість підозрюваного ОСОБА_8 вчинити інше кримінальне правопорушення підтверджується тим, що у підозрюваного відсутнє офіційне місце працевлаштування, а отже і джерело доходу, у зв`язку з чим підозрюваний ОСОБА_8 може продовжити свою злочинну діяльність чи вчинити інше кримінальне правопорушення. Слідчий суддя зазначив, що застосування запобіжного заходу суто у вигляді застави, а не як альтернативного запобіжного заходу, є неможливим, враховуючи майновий стан підозрюваного, тому такий запобіжний захід як застава буде завідомо непомірним для нього. Слідчий суддя не встановив обставини для відмови у задоволенні клопотання, оскільки запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_8 та не буде достатнім для запобігання встановленим в судовому засіданні ризикам.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- захисник ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 просили задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу слідчого судді, запобіжний захід змінити;

- прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що предметом апеляційного оскарження є саме рішення слідчого судді про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 від 01 травня 2024 року, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку судовим рішенням, які вже набули законної сили та виконані у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення слідчого судді про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 відповідає цим вимогам, оскільки слідчий суддя правильно задовольнив клопотання, таке рішення прийнято за наявності необхідних для цього підстав, з наведенням відповідних мотивів.

Частиною 1 ст. 29 Конституції України визначено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 3, 5 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

В кримінальному провадженні № 0000112 ОСОБА_8 повідомлено про нову підозру від 21 березня 2024 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України (а.п. 48-50).

Як встановлено органом досудового розслідування, 04 лютого 2024 року близько 20 години 30 хвилин ОСОБА_8 та неповнолітній ОСОБА_10 проходили повз будинок АДРЕСА_1 . В цей час до під`їзду вказаного будинку підійшов ОСОБА_11 , який почав відчиняти вхідні двері до під`їзду. Побачивши ОСОБА_11 , у ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник умисел на вчинення хуліганських дій щодо потерпілого.

Приводячи свій неправомірний умисел у виконання, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 підійшли до потерпілого, який в цей час перебував біля вхідних дверей в під`їзд, де ОСОБА_10 , грубо порушуючи громадський порядок, демонструючи свою безкарність та зверхність, діючи з хуліганських спонукань, із застосуванням заздалегідь заготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень, а саме засобу, який споряджений речовиною сльозогінної та дратівної дії, з особливою зухвалістю розпилив його вміст у сторону обличчя потерпілого ОСОБА_11 .

Продовжуючи свої неправомірні дії, ОСОБА_10 , діючи умисно, з особливою зухвалістю, тримаючи в лівій руці металевий прут, який заздалегідь заготовлений для вчинення хуліганських дій, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, що виразилося у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, протиставити себе іншим громадянам та самоутвердитися за рахунок приниження інших, безпричинно наніс декілька ударів в ділянку голови потерпілому ОСОБА_11 .

У цей час ОСОБА_8 , будучи об`єднаний єдиним злочинним умислом із ОСОБА_10 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, що виразилося у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, протиставити себе іншим громадянам та самоутвердитися за рахунок приниження інших, діючи групою осіб, з особливою зухвалістю безпричинно наніс близько десяти ударів в ділянку сідниць потерпілого ОСОБА_11 .

У результаті неправомірних дій ОСОБА_10 та ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 , відповідно до довідки КНП «ОКЛ ІФ ОР» № 291 від 04 лютого 2024 року, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої травми органів грудної клітки, забійної рани м`яких тканин голови, забою м`яких тканин крижово-поперекової ділянки.

Крім цього, 04 лютого 2024 року близько 21 години 20 хвилин ОСОБА_8 та неповнолітній ОСОБА_10 проходили повз будинок АДРЕСА_1 . В цей час повз вказаний будинок проходив потерпілий ОСОБА_12 . Побачивши ОСОБА_12 , у ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник умисел на вчинення хуліганських дій щодо потерпілого.

Приводячи свій неправомірний умисел у виконання, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 почали наздоганяти потерпілого, після чого ОСОБА_8 , будучи об`єднаний єдиним злочинним умислом із ОСОБА_10 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, що виразилося у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, протиставити себе іншим громадянам та самоутвердитися за рахунок приниження інших, діючи групою осіб, з особливою зухвалістю, із застосуванням заздалегідь заготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень, а саме засобу, який споряджений речовиною сльозогінної та дратівної дії, розпилили його вміст у сторону обличчя потерпілого ОСОБА_12 .

У цей час до неправомірних дій ОСОБА_8 приєднався ОСОБА_10 , який маючи в своїх руках металевий предмет, який заздалегідь був заготовлений для вчинення хуліганських дій, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, що виразилося у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, протиставити себе іншим громадянам та самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, наніс декілька цілеспрямованих ударів у ділянку голови потерпілому ОСОБА_12 .

У результаті неправомірних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_12 , відповідно до довідки КНП «ОКЛ ІФ ОР» № 293 від 04 лютого 2024 року, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді забійної рани м`яких тканин голови, забою правої кисті, хімічного опіку кон`юнктиви обох очей.

Також 07 лютого 2024 року близько 17 години 00 хвилин ОСОБА_8 та неповнолітній ОСОБА_10 проходили повз будинок АДРЕСА_2 . В цей час повз вказаний будинок проходила потерпіла ОСОБА_13 .

Побачивши ОСОБА_13 , у ОСОБА_8 та ОСОБА_10 виник умисел на вчинення хуліганських дій щодо потерпілої.

Приводячи свій неправомірний умисел у виконання, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 почали наздоганяти потерпілу, після чого ОСОБА_8 , оббіг ОСОБА_13 та, будучи об`єднаний єдиним злочинним умислом із ОСОБА_10 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, що виразилося у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, протиставити себе іншим громадянам та самоутвердитися за рахунок приниження інших, діючи групою осіб, з особливою зухвалістю, із застосуванням заздалегідь заготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень, а саме засобу, який споряджений речовиною сльозогінної та дратівної дії, розпилили його вміст у сторону обличчя потерпілої ОСОБА_13 .

У цей час до неправомірних дій ОСОБА_8 приєднався ОСОБА_10 , який, маючи в своїх руках металевий предмет, який заздалегідь був заготовлений для вчинення хуліганських дій, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, що виразилося у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, протиставити себе іншим громадянам та самоутвердитися за рахунок приниження інших, з особливою зухвалістю наніс декілька цілеспрямованих ударів в ділянку голови потерпілої ОСОБА_13 .

У результаті неправомірних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_13 , відповідно до довідки КНП «МКЛ № 1 ІФ МР» № 862 від 08 лютого 2024 року, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді забійної рани потиличної ділянки.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється в хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 Кримінального кодексу України.

За вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України, встановлено відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, такі згідно з ст. 12 КК України є тяжкими злочинами.

На думку суду апеляційної інстанції, задовольняючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 слідчий суддя, правильно послався на обґрунтованість підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України, що підтверджується наведеними прокурором даними разом з сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів у їх взаємозв`язку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що слідчий суддя досліджує обставини злочину лише щодо пред`явленої підозри, після повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування ще триває, встановлюються нові фактичні дані, перевіряються обставини.

На думку суду апеляційної інстанції, кримінальні правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів належним чином оцінив в сукупності всі обставини згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, в тому числі характеризуючі особу підозрюваного ОСОБА_8 дані.

Сукупність відомостей, які були встановлені під час розгляду клопотання, давали підстави слідчому судді дійти висновку, що в даному випадку мають місце ризики здійснити підозрюваним дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інші кримінальні правопорушення. Вони супроводжуються метою уникнення кримінальної відповідальності.

Висновок про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчим суддею зроблено в результаті аналізу сукупності даних про подію кримінального правопорушення, відомостей, що характеризують особу підозрюваного, інших обставин по кримінальному провадженню, оцінки доводів прокурора.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для досудового розслідування подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ризиком у кримінальному провадженні є небажані для провадження наслідки дій підозрюваного, спрямовані на створення перешкод кримінальному провадженню. Ризик стає реальним через невизначеність поведінки особи у певній ситуації, яку (поведінку) неможливо достеменно передбачити. Таким чином, у контексті кримінального провадження ризиком неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного необхідно вважати таку поведінку цієї особи, настання якої характеризується високим ступенем ймовірності.

У відповідності з ст. 199 КПК України в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи прокурора про те, що ризики згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України з часу застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу, що в свою чергу виправдовує подальше тримання підозрюваного під вартою.

Стороною захисту не наведено вагомих підстав вважати, що обставини, які вказували на наявність заявлених прокурором ризиків, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, змінилися, та відповідно, вони зменшились, а також, що після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу виникли нові обставини.

Колегія суддів погоджується, що при оцінці наявності ризику встановленого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчий суддя врахував те, що підозрюваний підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років позбавлення волі, останній може виїхати за межі міста Івано-Франківська та території України чи іншим чином переховуватися з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене діяння.

Перебуваючи на волі підозрюваний матиме реальну можливість спонукати свідків шляхом застосування певного психологічного тиску до надання неправдивих свідчень, введення в оману органів досудового розслідування та замовчування відомостей, які мають значення для даного кримінального провадження.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків необхідно враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

Відповідно, за таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Суд апеляційної інстанції вважає, що під час розгляду клопотання доведено неможливість запобігання відповідним ризикам у разі застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При застосуванні іншого більш м`якого запобіжного заходу відносно нього існує значна ймовірність того, що він порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Стороною захисту не зазначено належного обґрунтування про можливість запобігання ризикам, встановлених стороною обвинувачення, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, не спростовано мотивів слідчого судді.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що слідчий суддя провів ретельний аналіз наявності підстав для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , і з огляду на його підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України, його обставини, тяжкість, з метою запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, та забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, з врахуванням даних про його особу, відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого.

Колегія суддів вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також не гарантуватиме виконання покладених на підозрюваного обов`язків, оскільки підозрюваний, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого фактичного проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Під час апеляційного розгляду стороною захисту не спростовано встановлених слідчим суддею підстав для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя правильно не визначив заставу у відповідному розмірі при продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , з огляду на підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, що мають місце у даному випадку.

За таких обставин, ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 травня 2024 року про продовження підозрюваному ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000112 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5