ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/115/24 Справа № 694/661/24 Категорія: ст. 170 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника власника

майна адвоката ОСОБА_7

власника майна ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 березня 2024 року про накладення арешту на майно під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000041, внесеного до ЄРДР 12 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,-

в с т а н о в и в :

Старша слідча СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 звернулася до слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області із клопотанням, погодженим прокурором Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000041 від 12 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме на: рухоме майно - автомобіль марки NISSAN LEAF, 2018 року випуску, білого кольору, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , а також на нерухоме майно житловий будинок, А-2 з ганком та підвалом, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 578.9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; - виробничі приміщення (жилий будинок), об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 1154.9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною його відчуження та розпорядження.

Клопотання обгрунтовує тим, що у ОСОБА_8 , який має у приватній власності виробничі приміщення, які не являються об`єктом житлової нерухомості, за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок з ганком та підвалом, які являються об`єктом житлової нерухомості, за адресою: АДРЕСА_1 , виник злочинний корисливий умисел, направлений на особисте збагачення, шляхом незаконного заволодіння державними грошовими коштами, виділеними для оплати за постачання електроенергії, виробленої генеруючими установками приватних домогосподарств електричної енергії із сонячного випромінювання за «зеленим» тарифом. Так, відповідно до ст. 91 Закону України від 20.02.2003 № 555-ІV «Про альтернативні джерела енергії», «зелений» тариф встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики, у тому числі генеруючих установках приватних домогосподарств з альтернативних джерел енергії.

Ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 березня 2024 року задоволено клопотання старшої слідчої СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000041 від 12 січня 2024 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та накладено арешт, в рамках досудового розслідування на майно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із забороною його відчуження та розпорядження, а саме:

- об`єкт нерухомого майна житловий будинок, А-2 з ганком та підвалом, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 578.9 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- виробничі приміщення (жилий будинок), об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 1154.9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- рухоме майно автомобіль марки NISSAN LEAF, 2018 року випуску, білого кольору, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ;

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою слідчого судді, власник майна ОСОБА_8 26 березня 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 березня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначив про невідповідність висновків слідчого судді, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також те, що оскаржувана ухвала постановлена з істотним порушенням кримінального процесуального закону та вимог ст.6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Апелянт звертає увагу на те, що слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, сукупна вартість якого перевищує суму, визначену слідчим як заподіяна шкода, більше ніж в тричі.

Вважає, що клопотання слідчого є необґрунтованим та невмотивованим.

Також вказує, що стороною обвинувачення, на його думку, належним чином не обґрунтовано і не доведено наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також не враховано дані про особу підозрюваного, який має позитивні характеристики та під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні жодного разу не порушував покладених на нього процесуальних обов`язків.

Зокрема вважає, що пред`явлена йому підозра є необґрунтованою, оскільки з обґрунтувань та мотивувальної частини клопотання слідчого вбачається, що у даному випадку мають місце господарсько-правові стосунки, які повинні вирішуватися на підставі цивільно-правових правовідносин, так, як мали місце саме договірні відносини між ОСОБА_8 та ТОВ «Черкасиенергозбут», що свідчить про порушення принципу законності при розгляді клопотання, оскільки не була забезпечена всебічність, повнота та неупередженість дослідження усіх обставин справи та надання їм належної правової оцінки ( ст. 9 КПК).

Заслухавши доповідь судді, доводи власника майна ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу з наведених в ній підстав і просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, а ухвалу слідчого судді просив залишити без змін, як законну та обґрунтовану, перевіривши матеріали судового провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів клопотання, СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000041 від 12 січня 2024 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_8 , який має у приватній власності виробничі приміщення, які не являються об`єктом житлової нерухомості, за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок з ганком та підвалом, які являються об`єктом житлової нерухомості, за адресою: АДРЕСА_1 , виник злочинний корисливий умисел, направлений на особисте збагачення, шляхом незаконного заволодіння державними грошовими коштами, виділеними для оплати за постачання електроенергії, виробленої генеруючими установками приватних домогосподарств електричної енергії із сонячного випромінювання за «зеленим» тарифом.

На обґрунтування вимог даного клопотання сторона обвинувачення послалась на те, що ОСОБА_8 було достовірно відомо про те, що у наданих ним завідомо неправдивих офіційних документах, в яких вказано, що за адресами: АДРЕСА_2 , насправді знаходиться нежитлове приміщення (виробниче приміщення), яке розділене на окремі приміщення, що підтверджується технічним паспортом за адресою: АДРЕСА_1 та за адресами: АДРЕСА_3 , насправді знаходиться житлове приміщення (єдиний майновий комплекс), яке розділене на окремі приміщення, що підтверджується технічним паспортом за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується висновком експерта № 2 від 23.05.2023 судової будівельно-технічної експертизи.

У подальшому, на підставі наданих ОСОБА_8 завідомо неправдивих офіційних документів, він подавав заяви-повідомлення № 231/2-2 від 30.03.2018; № 748/2-2 від 09.08.2019; № 749/2-2 від 09.08.2019 № 1292/2-2 від 03.12.2020; № 574/2-2 від 11.08.2021, у яких вказав недостовірну інформацію, що він являється власником 5-ти приватних домогосподарств за адресами: АДРЕСА_4 , та на підставі яких уклав із ТОВ «Черкасиобленерго» договори купівлі-продажу електричної енергії, виробленої генеруючими установками приватного домогосподарства № НОМЕР_3 від 01.01.2019, №8/19 від 12.08.2019, №7/19 від 12.08.2019, №5/20 від 15.12.2020 та №7/21 від 16.09.2021.

На підставі укладених договорів ТОВ «Черкасиенергозбут» за адресами: вул. В`ячеслава Липинського, буд. 25, 25/2, 25/3, м. Звенигородка, Черкаської області, з липня 2019 року по травень 2023 року перераховано на рахунки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , який використовує ОСОБА_8 , грошові кошти на загальну суму 2 304 489,57 грн. (два мільйони триста чотири тисячі чотириста вісімдесят дев`ять гривень п`ятдесят сім копійок), та за адресами: АДРЕСА_3 , з липня 2019 року по травень 2023 року перераховано на рахунки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , який використовує ОСОБА_8 , грошові кошти на загальну суму 782 320,64 грн. (сімсот вісімдесят дві тисячі триста двадцять гривень шістдесят чотири копійки).

Із указаної суми грошових коштів, ОСОБА_8 незаконно заволодів, відповідно до висновку судової економічної експертизи № 1142/1281/23-23 від 09.11.2023 грошовими коштами на суму 1 511 752,54 грн. та відповідно до висновку судової економічної експертизи № 1143/1282/23-23 від 09.11.2023 грошовими коштами на суму 418 626,57 грн., що перераховані ПрАТ «НЕК «Укренерго» у якості збільшеної частки виробництва електроенергії, яка законодавчо передбачена в держбюджеті як витрати на фінансову підтримку гарантованому покупцеві для оплати електричної енергії за «зеленим тарифом», а в загальному незаконно заволодів грошовими коштами на загальну суму 1 930 379,11 грн., що у 1438 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, з урахуванням податкової соціальної пільги для 2023 року, у розмірі 1342 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 завдав державі, в особі ПрАТ «НЕК «Укренерго» матеріальну шкоду на вище вказану суму, що є особливо великим розміром.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення: ч. 4 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах.

13 січня 2024 року ОСОБА_8 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Враховуючи, що в рамках даного кримінального провадження представником потерпілої сторони заявлено цивільний позов, тому з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), до набрання судовим рішенням законної сили, слідча звернулась із вказаним клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_8 , а саме рухомого майна - автомобіля марки NISSAN LEAF, 2018 року випуску, білого кольору, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , а також нерухомого майна житлового будинку, А-2 з ганком та підвалом, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 578.9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; - виробничих приміщень (жилий будинок), об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 1154.9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 березня 2024 року вказане клопотання слідчої задоволено.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя врахувала правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст.170-173 КПК України та прийшла до переконання про задоволення клопотання слідчої про накладення арешту на вищезазначене майно, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та вважала наявними підстави для накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки слідчою доведено, що у разі незастосування такого заходу забезпечення існують ризики його зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, тому у відповідності до вимог ст.ст.131,132,170-173 КПК України, з метою забезпечення цивільного позову у даному кримінальному провадженні, виникла потреба у забороні розпорядження (відчуження) вказаного майна.

Приходячи до такого висновку, слідчий суддя також врахувала й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження ;обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.10 ст.171 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясувала всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірила співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст.170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З урахуванням цього слідчий суддя встановила належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст.170 КПК України, для задоволення клопотання слідчої та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, всупереч доводам апелянта.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи всі обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшла вірного висновку, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяла у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосувала на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші підстави з яких апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, не є безумовними підставами для її скасування та підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясувала всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173,307,309,376,405,407,419,422 КПК України суд-,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 21 березня 2024 рокупро накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000041, внесеного до ЄРДР 12 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3