Справа 174/667/24
н/п 1-кп/174/41/2024
ВИРОК
10 червня 2024 року м. Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
потерпілого - ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Лихівка П`ятихатського району Дніпропетровської області, громадянин України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей або осіб похилого віку не має, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, в посаді кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу у стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимий в силу ст. 89 КК України,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,-
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби під час мобілізації, проходячи її в посаді кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу у стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , ВОС НОМЕР_2 ) в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 41 Конституції України, законів України, Військової присяги, 23.05.2024, приблизно об 11.30 годин (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи в кімнаті 2, квартири АДРЕСА_2 , побачив в руках у ОСОБА_5 , належний останньому мобільний телефон марки «Redmi 12С». В цей момент у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення відкритого викрадення у ОСОБА_5 майна, вчиненого в умовах воєнного стану.
Реалізуючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що його дії є відкритими для оточуючих, діючи умисно, в умовах воєнного стану, в цей день та час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вихопив з руки ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Redmi 12С» IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , вартість якого, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи становить 5 519,20 гривень, після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на вказану суму.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що вину визнає, щиро кається. Також пояснив, що 23.05.2024, приблизно об 11.30 годин перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння зайшов до ОСОБА_5 , попросити цигарки, той дав йому одну цигарку, а ОСОБА_4 просив дві. Він побачив у ОСОБА_5 в руках мобільний телефон, прдавив його до ліжка та забрав мобільний телефон, який в подальшому здав у ломбард. Грошима розпорядився на власний розсуд.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив, що ОСОБА_4 є його сусідом, 23.05.2024, приблизно об 11.30 годин зайшов до нього, притис до ліжка та вихопив у нього з руки мобільний телефон марки «Redmi 12С».
Прокурор просив призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, нижчого від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, а саме у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі. При цьому, просив, на підставі ст. 62 КК України, замінити покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі на покарання у вигляді 2 (двох) років тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців та з урахуванням вищевказаного призначити покарання ОСОБА_4 у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом досліджені характеризуючі особу обвинуваченого матеріали, постанова про визнання речовим доказом та приєднання до кримінального провадження, ухвала про накладення арешту на майно, висновок експерта, витяг із наказів командира військової частини НОМЕР_1 . Визнано недоцільним дослідження письмових доказів, оскільки фактичні обставини ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweerv. Belgium) держава та її судові органи зобовязані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.
Суд пересвідчився, що позиція обвинуваченого ОСОБА_4 , щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, є добровільною і не повязана з вищевказаними чинниками.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що факт вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 , знайшов своє підтвердження в суді, його дії вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України - тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, поєднаний із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як пом`якшуючі покарання обставини обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, яка обтяжують покарання є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Зі змісту ч. 1 ст. 69 КК України слідує, що призначення покарання, нижчого від найнижчої межі може мати місце в разі встановлення судами наявності таких кількох (мінімум двох) помякшуючих обставин, які обовязково істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінально-караного діяння.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує наявність двох пом`якшуючих обставин, які встановлені в судовому засіданні, а саме, щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, а також те, що обвинувачений свою вину визнав повністю, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є військовослужбовцем, має намір продовжити військову службу при захисті Вітчизни, ОСОБА_4 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України. Щодо обставин конкретного кримінального правопорушення, то мобільний телефон віднайдено, потерпілий претензій до обвинуваченого не має. Отже наявність щирого каяття та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення у цьому кримінальному провадженні призвели до істотного зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння.
За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 вчинив правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, тому вважає за можливе призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 62 КК України замінити покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі на покарання у вигляді 2 (двох) років тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців та призначити покарання ОСОБА_4 у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки. Враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Цивільний позов не заявлено.
Арешт на майно, накладений ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28.05.2024 (ухвала по справі № 174/628/24, провадження 1-кс/174/216/2024) а саме: мобільний телефон марки (Xiaomi) «Redmi 12C», ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 - скасувати.
Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ст. 100 КПК України.
Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон марки «Redmi 12С» - повернути потерпілому ОСОБА_5 .
Судові витрати за проведення експертизи відсутні.
Керуючись ст.ст. 100, 314, 373, 374, 376, 615 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Визнати винним ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 62 КК України, замінити ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки - на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців, строком на 2 (два) роки.
Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.
Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28.05.2024 (ухвала по справі № 174/628/24, провадження 1-кс/174/216/2024) а саме: мобільний телефон марки (Xiaomi) «Redmi 12C», ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 .
Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме: мобільний телефон марки «Redmi 12С» (квитанція № 1181) - повернути потерпілому ОСОБА_5 .
На вирок протягом тридцяти діб з моменту його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.
Головуючий - суддя: ОСОБА_1