Справа № 344/4174/24
Провадження № 1-кс/344/1872/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні клопотання про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , в межах кримінального провадженя, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000099 від 10.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідча, за погодженням з прокурором, звернулася з клопотанням про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , в обґрунтування якого покликалася на те, що ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, звільнившись з місць побачення волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і у період незнятої та непогашеної судимості вчинив нове кримінальне правопорушення, при наступних обставинах.

Як зазначено у клопотанні, наприкінці грудня 2023 року, ОСОБА_4 , перебуваючи в м. Івано-Франківську, вул. Пн. Бульвар, познайомився із неповнолітньою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після знайомства із неповнолітньою ОСОБА_6 , у ОСОБА_4 виник умисел на вступ із останньою у статеві зносини. Так, 09.01.2024 близько 10 год 30 хв, ОСОБА_4 , перебуваючи в ПАБі «Барбос», що по вул. Січових Стрільців у м. Івано-Франківську, зателефонував до неповнолітньої ОСОБА_6 та домовився із останньою про зустріч, на що ОСОБА_6 погодилася. Того ж дня, близько 16 год 30 хв, неповнолітня ОСОБА_6 приїхала автомобілем таксі на перехрестя вул. Пн. Бульвар-Хотинська, в м. Івано-Франківськ, де її зустрів ОСОБА_4 .

Зазначається, що у подальшому ОСОБА_4 , спільно із ОСОБА_6 , направились у продуктовий магазин, який знаходиться поблизу помешкання ОСОБА_4 , де останній придбав алкогольні напої. Після придбання алкогольних напоїв ОСОБА_4 та ОСОБА_7 направилися за адресою проживання ОСОБА_4 , а саме у будинок АДРЕСА_1 . Прийшовши за вказаною адресою та перебуваючи в кімнаті житлового будинку, ОСОБА_4 запросив присісти неповнолітню ОСОБА_6 на надувний матрац, який знаходився на підлозі, після чого схилив останню до вживання з ним алкогольних напоїв.

У клопотанні вказано, що того ж дня, близько 18 год, ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні вищевказаного будинку АДРЕСА_1 , у стані алкогольного сп`яніння, виник умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло потерпілої ОСОБА_6 з використанням геніталій, а саме її зґвалтування, достеменно знаючи, що ОСОБА_6 являється неповнолітньою. ОСОБА_4 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, будучи фізично сильнішим за потерпілу ОСОБА_6 , подавляючи опір, користуючись безпораднім станом неповнолітньої потерпілої, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, поводячи себе грубо та зухвало, застосовуючи психологічне насильство, без добровільної згоди потерпілої, застосовуючи фізичну силу, повалив потерпілу на надувний матрац, та утримуючи її силою, приспустив з останньої одяг та змусив неповнолітню потерпілу ОСОБА_6 , всупереч своєї волі, задовольнити статеву пристрасть ОСОБА_4 , при цьому порушуючи її тілесну недоторканість, вчинив відносно неї дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в її тіло з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої, тобто зґвалтував. Надалі, ОСОБА_4 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, будучи фізично сильнішим за неповнолітню ОСОБА_6 , подавляючи опір, поводячи себе грубо та зухвало, застосовуючи психологічне насильство, скориставшись безпорадним станом потерпілої, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, силою змусив ОСОБА_6 , без добровільної згоди потерпілої вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із оральним проникнення у тіло неповнолітньої ОСОБА_6 , який при цьому порушував її тілесну недоторканість, застосовуючи фізичну силу та утримуючи її силою, ввів свій статевий орган в ротову порожнину, тим самим здійснив орогенітальний контакт із неповнолітньою ОСОБА_6 , допоки останній не задовольнив статеву пристрасть у фізіологічному розумінні. Сім`явипорскування ОСОБА_4 здійснював на одяг неповнолітньої ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, тобто у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), вчиненого відносно неповнолітньої особи.

Матеріалами клопотання зазначається, що 10 січня 2024 року ОСОБА_4 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та 11.01.2024 йому повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України.

12 січня 2024 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду до підозрюваного ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08 лютого 2024 року включно, без визначення розміру застави.

06 лютого 2024 слідчим суддею Івано-Франківського міського суду підозрюваному ОСОБА_4 , продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10.03.2024 року.

Строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000099 закінчується 11 березня 2024, однак у зв`язку із особливою складністю злочину, постановою керівника Окружної прокуратури міста Івано-Франківська вказаний строк було продовжено до 3-х місяців, а саме до 11 квітня 2024 року.

Сторона кримінального провадження, яка звернулася з даним клопотанням вказує, що під час здійснення досудового розслідування проведено великий об`єм слідчих дій для доведення вини, що свідчить про складність кримінального провадження, а саме, призначено комплексну психолого-психіатричну експертизу потерпілої, судово-психіатричну експертизу підозрюваному, судово-психологічну експертизу (відеозапису), молекулярно-генетичні експертизи, висновки яких ще не отримано, здійснити вилучення інформації, яка становить охоронювану законом таємницю, та яка перебуває у володінні оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» та ПрАТ «Київстар». Проведено судово-медичну експертизу потерпілої, підозрюваного, судово-імунологічні експертизи, судово-цитологічні експертизи, молекулярно-генетичну експертизу одягу потерпілої, допитано законного представника потерпілої, допитано неповнолітню потерпілу, допитано в якості свідків осіб, яким відомо про обставини вчинення кримінального правопорушення. Вище зазначені слідчі дії не вдалося завершити у двох місячний термін у зв`язку із великим навантаженням експертних установ, які проводить вище вказані експертизи.

В судовому засіданні прокурор підтримала клопотання та, посилаючись на наявність передбачених у ст. 177 КПК України ризиків та необхідність встановлення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, просить продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 11 квітня 2024 року.

Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні вказали, що не мають заперечень щодо клопотання.

Заслухавши думку прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, встановлено наступне.

Як слідує з матеріалів клопотання, у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Каменоломня, Сакського району, Автономної Республіки Крим, громадянин України, українець, житель АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше неодноразово судимий, 12.02.2008 року Сакським міськрайонним судом Автономної Республіки Крим за ч. 4

ст. 152, п. 10 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 14 років; 13.11.2019 Івано-Франківським міським судом за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки.

Обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення

ОСОБА_4 підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме відомостями які містяться в протоколі допиту малолітньої потерпілої від 10.01.2024 ОСОБА_6 , висновком спеціаліста від 10.01.2024; висновком судово-медичної експертизи неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , додатковим допитом неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , допиту законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 , а саме матері ОСОБА_8 та іншими матеріалами у їх сукупності.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Злочин, передбачений ч. 4 ст. 186 КК України, відноситься до категорії тяжких, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а ч. 3 ст. 152 КК України особливо тяжкий, за який передбачено позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зі змісту ст.197 КПК України випливає, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання, а також те, що строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Прокурором також доведено наявність ризиків, які не зменшилися та які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

п. 1 - можливість переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі та усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення злочину може скритися від органів досудового розслідування та суду;

п. 3 - можливість незаконно впливати на потерпілу та свідка у цьому кримінальному провадженні, оскільки йому відомо про місце їх перебування;

п. 5 - можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення особливо тяжких злочинів.

Як встановлено, запобігти вищевказаним ризикам шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, неможливо. Заявлені ризики на даний час продовжують існувати та не зменшились.

Вирішуючи дане клопотання, враховую вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 вказаного вище кримінального правопорушення, характеризуючі особу підозрюваного дані.

У рішенні "Марченко проти України" Європейський суд з прав людини повторює, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, слідчий суддя бере до уваги вищезазначену правову позицію Європейського суду з прав людини, і приходить до висновку, що жоден із інших-альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При цьому, слідчий суддя бере до уваги, що застосуванняи більш м`якого запобіжного заходу є неможливе, оскільки інші види запобіжного заходу не виключатимуть вищенаведеним ризикам та не будуть співмірним тяжкості інкримінованому злочину.

Разом із тим, відповідно до п. 1 ч. 4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Відповідно слідчий суддя приходить до переконання, що в судовому засіданні доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, а тому клопотання підлягає задоволенню без визначення розміру застави.

Відтак приходжу до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведені у судовому засіданні, застосування більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання згаданих ризиків, тому продовження строків тримання під вартою ОСОБА_4 буде співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 219, 309, 395, 492, 496 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 10 квітня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 здійснювати у державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .

Повний текст ухвали складено 07.03.2024 року.