ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/2474/23 Провадження 1-кп/636/558/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2024 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000075 від 27.03.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого п.п. 1,12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Чугуївського міського суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за №0000075 від 27.03.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого п.п. 1,12 ч. 2 ст. 115 КК України.

До обвинувачених ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 16.03.2023 застосовано, та в подальшому - ухвалами Чугуївського міського суду Харківської області від 12.07.2023, 25.08.2023, 02.10.2023, 20.11.2023, 15.01.2024 та 13.03.2024 - продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань (№27), який спливає 11.05.2024.

Прокурором 08.04.2024 до суду подано письмові клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , із посиланням на ті обставини, що на теперішній час повідомлена обвинуваченим підозра є обґрунтованою, крім того ризики, наведені в п.1,2,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, а інші, більш м`які запобіжні заходи не дозволять забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання прокурора повністю підтримала, просила задовольнити.

Захисник обвинувачених адвокат ОСОБА_7 проти задоволення клопотань прокурора заперечував, подавши до суду письмові заперечення, в яких, крім іншого, посилався на необґрунтованість клопотань сторони обвинувачення, не надання прокурором жодних доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, не доведення факту існування будь-яких ризиків, про які йдеться в клопотаннях прокурора, просив суд врахувати наявність у його підзахисних стійких соціальних зв`язків, їх сімейного стану, позитивних характеристик з місця проживання та роботи, та просив суд відмовити в продовженні строку запобіжних заходів стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , або змінити раніше обрані запобіжні заходи щодо них на інші, не пов`язані із триманням під вартою, зокрема - цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу стосовно них категорично заперечували, посилались на обставини, доводи та міркування, тотожні викладеним у письмових запереченнях захисника.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Тобто, наведена норма закону містить посилання саме на обов`язок суду розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, саме до спливу визначеного строку тримання під вартою.

За правовими позиціями ЕСПЛ «обґрунтована підозра» це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого.

Суд, розглядаючи питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених, враховуючи, що рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, приходить до наступного.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, в зв`язку із чим суд погоджується із твердженням сторони обвинувачення про те, що з урахуванням міри покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними, останні, перебуваючи на волі, дійсно можуть спробувати переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих у провадженні, оскільки мають інформацію про їх місце проживання, або перешкоджати кримінальному провадженню у іншій спосіб, і запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та попередити вчинення ними злочинів в подальшому.

Частиною 5 ст. 9 КПК визначено, що кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Прецедентне право Європейської конвенції з прав людини сформулювало підстави, за наявності яких допускається безперервне тримання особи під вартою.

До цих підстав віднесені: наявність ризику, що підозрюваний не з`явиться до суду; вчинить дії, які перешкоджають правосуддю; скоїть інше кримінальне правопорушення; стане причиною громадських заворушень (Tiron v. Romania, § 37; Smirnova v. Russia, § 59; Piruzyan v. Armenia, § 94).

Ризик переховування обвинуваченого від суду, крім суворості покарання, має оцінюватись також з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити цей ризик, або продемонструвати, що він наскільки незначний, що не виправдовує попереднє ув`язнення особи. (Panchenko v. Russia, § 106).

Вказаний ризик підлягає врахуванню у світлі таких чинників, як характер людини, його моральні принципи, місце мешкання, робота, сімейні зв`язки та будь-які інші зв`язки з країною, у якій ведеться її переслідування. (Becciev v. Moldova, § 58).

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Clooth v. Belgium» серйозність звинувачень може примусити судові органи помістити обвинуваченого під варту з метою попередження спроб подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб цей ризик був очевидним, а захід таким, що відповідає обставинам справи, зокрема, минулому та особі обвинуваченого.

Вказані підстави враховані у національному законодавстві.

Зокрема, згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинувачених, суд відмічає, що ризиком можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочину, свідчить про підвищену суспільну небезпеку. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 хоча і не судимі раніше, мають постійне місце проживання, однак обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, тому є достатні підстави вважати, що вони з метою ухилення від кримінального покарання можуть переховуватися від органів досудового розслідування та суду, чим перешкоджати кримінальному провадженню, тим самим вчинити інше кримінальне правопорушення, а також мають можливість впливу на свідків, що матиме суттєве значення для встановлення обставин події.

Разом із тим, колегія суддів вкотре враховує висновки суду апеляційної інстанції, наведені в ухвалі від 20.02.2024, винесеній за результатами апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції від 15.01.2024, прийнятій при розгляді аналогічних клопотань прокурора, як щодо відсутності на теперішній час ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст. 177 КПК України, так і щодо обґрунтованості тверджень сторони обвинувачення про існування ризиків, передбачених п.1,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Твердження сторони захисту щодо не надання прокурором до суду жодних доказів, що обґрунтовують підозри, повідомлені обвинуваченим, та заявлені клопотання, спростовуються матеріалами судової справи, зокрема т.1 а.с. 62-153 містить клопотання сторони обвинувачення про продовження строку запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 із додатками на 37 аркушах кожне.

Крім того, прокурором в клопотаннях наведено змістовне обґрунтування неможливості обрання стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 інших, більш м`яких запобіжних заходів, з яким колегія суддів повністю погоджується.

Колегія суддів вважає, що обраний відносно обвинувачених запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку. Застосований запобіжний захід відносно обвинувачених цілком кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Обраний запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченим, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду, тиску на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню у інший спосіб.

Наведені прокурором в клопотаннях ризики є реальними, такими що на теперішній час не зменшились та продовжують існувати, що на даний момент, на думку колегії суддів, виключає можливість зміни виду запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 на більш м`який.

Суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінилися, у суду відсутні відомості щодо погіршення стану здоров`я обвинувачених, або існування інших фактів та обставин, що перешкоджали б їх утриманню у місці попереднього ув`язнення, а альтернативні запобіжні заходи не дозволять гарантувати їх належну поведінку, тому наявна необхідність у збереженні саме таких запобіжних заходів як тримання під вартою.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тієї обставини, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя людини, на думку колегії суддів, у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Отже, на теперішній час ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченим, не зменшились, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого їм обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, передбачені п. 1,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки на момент розгляду клопотання ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються осіб обвинувачених та обставин кримінального провадження.

Колегія суддів вкотре наголошує, що посилання захисника на наявність у обвинувачених стійких соціальних зв`язків, постійного місця проживання, самі по собі не спростовують тверджень сторони обвинувачення щодо доцільності продовження тримання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою, не зменшують вірогідність існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в клопотанні прокурора, а тому, доводи захисника суд не вважає визначальними. Крім того, ці обставини існували на час вчинення інкримінованого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 злочину, проте не стали стримуючим фактором для них від противоправних дій.

Крім того, колегія суддів знову відхиляє доводи сторони захисту щодо належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 впродовж року, що тривало досудове слідство, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, процесуальний статус підозрюваних останні отримали в березні 2023 року, відтак до цього моменту стосовно них не діяли жодні обмеження.

При цьому суд зазначає, що запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених обрано впродовж кількох днів після набуття ними статусу підозрюваних у провадженні, а відтак, колегія суддів погоджується із думкою прокурора щодо того, що саме виключний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою сприяв забезпеченню належної процесуальної поведінки підозрюваних, обвинувачених та дозволив уникнути ризиків, про які йдеться в клопотанні та які, вочевидь продовжують існувати на теперішній час.

Отже, враховуючи всі вищенаведені відомості, у суду не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, якими прокурор обґрунтовував необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинувачених під вартою, оскільки на момент розгляду клопотання прокурора всі ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинувачених та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду, та якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.

За таких обставин, суд вважає доведеною ту обставину, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливатиме на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування, зміни запобіжного заходу, та продовжує обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб.

Вирішуючи питання про продовження раніше обраного запобіжного заходу, у відповідності до положень ч.4 ст. 183 КПК України, колегія суддів не вважає за доцільне встановлювати обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розмір застави.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 131, 183, 184, 193-199, 314,315, 331, 350, 369-372, 395 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на шістдесят днів, а саме до 06.06.2024.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на шістдесят днів, а саме до 06.06.2024.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у той самий строк з моменту вручення їм копії ухвали суду, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3