Номер провадження: 11-сс/813/987/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2024 року про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0000200, внесеного до ЄРДР 07 лютого 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.146, ч.2 ст.289 КК України,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 , та накладено арешт на транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_1 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження і користування вказаним транспортним засобом власником та іншими особами.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що є достатні підстави вважати, що вилучений автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_1 , міг використовуватися підозрюваним ОСОБА_7 в якості засобу вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвалу суду є незаконна, необґрунтована, невмотивована та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного:

- сторона обвинувачення у клопотанні не навела жодного належного, допустимого та достовірного доказу, що вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України. В матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про використання підозрюваним автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_1 ;

- власником арештованого автомобіля є син підозрюваний ОСОБА_10 , тому застосування спеціальної конфіскації не допускається. Крім того, власник автомобіля здійснює догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю.

На підставі наведеного, апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвали, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого про арешт майна.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , та прокурор ОСОБА_9 надали заяви про розгляд справи за їх відсутності

Відповідно до ст. 406 КПК України суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

В свою чергу викладені доводи також знайшли своє підтвердження в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до положень ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.

Аналіз змісту клопотання слідчого та ухвали слідчого судді показав, що у зазначених процесуальних документах не дотримані вимоги наведених вище норм кримінального процесуального закону.

Так, у клопотанні слідчого зазначено, що у провадженні ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000200 від 07.02.2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України.

Як вбачається зі змісту клопотань слідчого, ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , попередньо зорганізувались задля вчинення злочину, перебуваючи в невстановленому місці, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, отримавши інформацію про цивільно правові відносини громадянина ОСОБА_14 з іншою особою, обрали його об`єктом свого злочинного посягання та, діючи в умовах воєнного стану, почали вимагати у останнього грошові кошти у сумі 3 000 доларів США під приводом необхідності повернення неіснуючого боргу.

Так, 06.02.2024 приблизно о 16:00 годині, ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на невстановленому досудовим розслідуванням автомобілі прибули до будинку АДРЕСА_1 , де їх очікував потерпілий ОСОБА_14 , якому останні заздалегідь призначили зустріч, під час якої ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пред`явили вимогу передати їм грошові кошти під приводом необхідності повернення неіснуючого боргу у сумі 3000 доларів США, з погрозою насильства над ним (зокрема, можливого заподіяння йому тілесних ушкоджень) у разі відмови.

В подальшому, на телефон потерпілого ОСОБА_14 постійно надходили телефонні дзвінки від ОСОБА_7 , у ході яких останній з погрозами застосування насильства над ним та його родичами, вимагав передачі їм вказаної суми.

На підтвердження своїх злочинних намірів та реальності погроз щодо застосування до потерпілого ОСОБА_14 . протиправних заходів впливу,18.03.2024 приблизно о 14:30 годині ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , на автомобілі марки «Nissan Leaf», з державним номерним знаком НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , а ОСОБА_13 на автомобілі марки «BMW 530D», з державним номерним знаком НОМЕР_3 , прибули до станції технічного обслуговування за адресою: АДРЕСА_2 , де на той час знаходився потерпілий ОСОБА_14 у власних справах.

Після чого, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , з метою вчинення морального та фізичного тиску на потерпілого, підбігли до салону автомобіля «Chevrolet Lacetti», чорного кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_4 , за кермом якого сидів ОСОБА_14 , та з метою придушення волі потерпілого та його переконання про серйозність своїх намірів і рішучість дій, із застосуванням фізичного насильства витягли ОСОБА_14 з салону вказаного автомобілю та почали наносити удари по голові та тулубу, після чого насильно наказали потерпілому ОСОБА_14 сісти на заднє сидіння транспортного засобу, а саме автомобіля «Chevrolet Lacetti», чорного кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_4 , на якому останній пересувався, чим обмежили його в пересуванні та утримували в салоні авто проти його волі.

Далі, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 проти волі потерпілого, сів за кермо автомобіля «Chevrolet Lacetti», чорного кольору з державним номерним знаком НОМЕР_4 , який був у користування потерпілого ОСОБА_14 , прибули за адресою: АДРЕСА_3 . Після чого витягнули з салону автомобіля потерпілого та насильно відвели від автомобіля та висловили ОСОБА_14 вимогу передати їм грошові кошти під приводом необхідності повернути неіснуючий борг у сумі 3000 доларів США, з погрозою насильства над ним (зокрема, можливого заподіяння йому тілесних ушкоджень) у разі відмови.

Сприйнявши зазначені погрози як реальні, ОСОБА_14 повідомив, що грошей в нього немає. В цей час ОСОБА_7 почав обшукувати ОСОБА_14 , дістав вміст карманів куртки, де в кишені знайшов предмет прямокутної форми, після чого висловив ОСОБА_14 погрозу вбивством, яку потерпілий сприйняв як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, після чого відштовхнув ОСОБА_7 та, намагаючись врятуватися, побіг до найближчого подвір`я.

Після чого, ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , дотримуючись заходів конспірації, розуміючи, що можуть бути викриті правоохоронними органами, на автомобілі марки «Chevrolet Lacetti», чорного кольору з державним номерним знаком НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_7 , з місця події втекли.

У ході досудового розслідування 03.06.2024 за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289 КК України, у порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, затримано: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кудрявцівка, Веселинівського району, Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимого у 2018 році Любашівським районним судом Одеської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України.

Надалі, у ході досудового розслідування 30.05.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.05.2024 року у період часу з 08 години 45 хвилин по 08 годину 59 хвилину, проведено обшук автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_1 . У ході проведення обшуку вилучено автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на штрафному майданчику № 4 ВЗРСМЦЗ ГУНП в Одеській області, розташований за адресою: Одеська область, Подільський район, смт. Любашівка, вул. Завокзальна, 2а (а.с.14 -22 т.1).

В подальшому, вищевказаний автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_1 , було визнано речовим доказом та винесено відповідну постанову від 03.06.2024 року ( а.с.12-13 т.1).

Враховуючи вказані обставини слідчий за погодженням із прокурором звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_1 , шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження і користування вказаним транспортним засобом.

Колегія суддів акцентує увагу, що з клопотання слідчого убачається відсутність жодного належного обґрунтування необхідності накладення арешту на транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_1 . Фактично клопотання слідчого містить лише загальне посилання на норми ст.ст. 98, 170, 172 КПК України, тобто клопотання не містить належного мотивування необхідності накладення арешту на майно.

Апеляційний суд звертає увагу, що арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та може бути застосований лише в порядку та на підставах, визначених кримінальним процесуальним законодавством, та є не допустимим формальне посилання прокурора на необхідність накладення арешту майна, без належних на те підстав.

Слідчий суддя, задовольняючи клопотання прокурора у повному обсязі та мотивуючи необхідність накладення арешту, послався лише на зміст клопотання, щодо фактичних обставин кримінального провадження, на положення ст.ст. 170-173 КПК України, зазначивши, що транспортний засіб міг використовуватися підозрюваним ОСОБА_7 в якості засобу вчинення кримінального правопорушення.

Проте, не зрозуміло, на підставі яких доказів слідчий суддя дійшов висновку щодо наявності зв`язку між кримінальним правопорушенням, яке розслідується, та транспортним засобом марки «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_1 , який належать ОСОБА_10 . У свою чергу, слідчим не долучено доказів, що вказаний транспортний засіб зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час досудового розслідування даного кримінального провадження. У той же час, визнання транспортного засобу речовим доказам у даному кримінальному провадженні, само по собі, не може бути достатньою підставою для накладення арешту на це майно.

Апеляційний суд акцентує увагу, що позиція сторони обвинувачення щодо необхідності арешту майна має ґрунтуватись на відповідних доказах, на підставі яких в силу частини першої статті 84 КПК України слідчий суддя встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з вимогами ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отриманні у передбаченому КПК України порядку.

Положеннями частини першої статті 94 КПК України на слідчого суддю покладається обов`язок оцінки кожного доказу з точки зору, в тому числі допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Слід зазначити, що положеннями статті 3 КПК України на слідчого суддю покладено обов`язок контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, при цьому, окреслено межі такого захисту діяти в порядку, передбаченому КПК України.

Водночас при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя не прийняв до уваги зазначені вище положення кримінального процесуального закону та викладені апеляційним судом обставини та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, як наслідок, арешт накладений на транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», державний номер НОМЕР_1 , не відповідає вимогам, наведеним у ст. 98 КПК України, не являється ні предметом злочину, ні знаряддям його вчинення та не містить жодних відомостей, які б могли бути використані для доведення обставин в рамках зазначеного кримінального провадження.

Приписами п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню із постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 370, 376, 395, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2024 року про арешт майна, в рамках кримінального провадження №0000200, внесеного до ЄРДР 07 лютого 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.146, ч.2 ст.289 КК України,- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000200, внесеного до ЄРДР 07 лютого 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.2 ст.146, ч.2 ст.289 КК України,- залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4