Провадження № 1-кп/734/19/24 Справа № 734/2211/20
У х в а л а

іменем України

31 травня 2024 року смт Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області колегіально у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,

секретар судових засідань ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0001099, відомості про яке 10 грудня 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Чернігова, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , судимого: за вироком від 10 вересня 2004 року Деснянського районного суду м. Чернігова за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік; за вироком від 15 лютого 2005 року Новозаводського районного суду м. Чернігова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі; за вироком від 21 квітня 2010 року Деснянського районного суду м. Чернігова за ч. 2 ст. 185 і ч. 2 ст. 296 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; за вироком від 14 листопада 2012 року Деснянського районного суду м. Чернігова за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 345 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 187 і ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця м. Бровари Київської області, зареєстрованого у АДРЕСА_2 , судимого за вироком від 02 березня 2006 року Броварського міськрайонного суду Київської області за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , українця, громадянина України, уродженця м. Макіївка Донецької області, зареєстрованого у АДРЕСА_3 , судимого за вироком від 09 грудня 2014 року Апеляційного суду Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

із участю прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисникаадвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника-адвоката ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката-захисника ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и в:

у провадженні Козелецького районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187 і ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

09 травня 2024 року прокурором ОСОБА_8 до Козелецького районного суду Чернігівської області подані клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, обґрунтовані тим, що обставини, які стали підставами для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження не змінилися. Встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, - можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. На даний час ризики, які враховано при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, не зменшилися і продовжують існувати. Застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належне виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, оскільки запобіжний захід у виді особистого зобов`язання чи домашнього арешту не забезпечить виконання покладених на них обов`язків, запобіжний захід у вигляді особистої поруки обрати неможливо, так як в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про осіб, які заслуговують на довіру. Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинувачених, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. Необхідно враховувати ймовірність того, що обвинувачені зможуть спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди. Судовий розгляд не завершений із об`єктивних причин, не допитані свідки, не досліджені докази сторін. Саме після дослідження всіх обставин та доказів у кримінальному провадженні може бути вирішене питання щодо обґрунтованості та допустимості доказів кожної зі сторін у кримінальному провадженні, надано їм оцінку та прийнято рішення про обставини, які вони доводять чи навпаки спростовують. Рішення суду повинно забезпечити не тільки право підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

24 травня 2024 року захисником-адвокатом ОСОБА_11 до Козелецького районного суду Чернігівської області подане клопотання про визнання доказів недопустимими та скасування міри запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 . Вказане клопотання захисником-адвокатом ОСОБА_11 обґрунтоване тим, що ухвалою Козелецького районного суду від 08 квітня 2024 року клопотання прокурора задоволено. ОСОБА_6 продовжено строк дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Незважаючи про наявність незаконних рішень суду про арешт та тримання під вартою ОСОБА_6 , прокурор знову звернувся до суду з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Причиною таких дій прокурора є умисне неприйняття судом відповідних рішень за клопотаннями захисту, згідно до ч. 2 ст. 89 КПК України, про визнання окремих доказів недопустимими. Обґрунтовуючи обвинувачення ОСОБА_6 прокурор наводить докази, які отримані з порушенням КПК України, і тому є недопустимими. Вважає, що під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , а саме - затримання без складання протоколу, порушення права на захист, які є одночасно нововиявленими, складання протоколу слідчого експерименту замість складання протоколу допиту є штучне створення доказів участі ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення з застосуванням недозволених методів ведення слідства, а свідчення ОСОБА_12 занесені до протоколу обшуку взагалі вказують на непричетність ОСОБА_6 до вчинення злочину. Щодо свідчень ОСОБА_13 , то він давав їх, будучи свідком, щоб уникнути відповідальності і від них відмовився. Вважає, що за таких підстав у суду не має законних підстав для подальшого тримання ОСОБА_6 під вартою, оскільки його вина не доведена і справа відносно нього підлягає закриттю. Ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні відсутні.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та адвокат-захисник ОСОБА_11 підтримали вимоги клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 . Обвинувачений ОСОБА_5 , захисникадвокат ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_7 , захисник-адвокат ОСОБА_10 вважають, що вказане клопотання підлягає задоволенню.

Прокурор ОСОБА_8 вимоги клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 підтримав. Обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , захисники-адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 не погодилися із вимогами вказаного клопотання.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

За ухвалою від 29 грудня 2019 року Деснянського районного суду м. Чернігова щодо підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою. За ухвалою від 29 грудня 2019 року Деснянського районного суду м. Чернігова щодо підозрюваного ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою. За ухвалою від 07 травня 2020 року Новозаводського районного суду м. Чернігова щодо підозрюваного ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

За ухвалою від 05 квітня 2024 року Козелецького районного суду Чернігівської області обвинуваченим ОСОБА_5 і ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою строком на шістдесят днів, - до 04 червня 2024 року включно. За ухвалою від 08 квітня 2024 року Козелецького районного суду Чернігівської області обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений строк тримання під вартою строком на шістдесят днів, - до 07 червня 2024 року включно.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187 і ч. 1 ст. 263 КК України, що згідно зі ст. 12 КК України відноситься відповідно до категорії особливо тяжкого і тяжкого злочинів, за вчинення яких кримінальним законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, що згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі. ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, що згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі.

Свідки у кримінальному провадженні не допитані, докази сторін обвинувачення та захисту повністю не досліджені, а отже ризики, що виправдовують тримання обвинувачених під вартою і були підставами для застосування такого запобіжного заходу та продовження строку його дії, не зменшилися (ризики переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення).

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід розглядати у кожній справі окремо з урахуванням її особливостей (Рішення ЄСПЛ «Jecius проти Литви» заява № 34578/97 від 31 липня 2000 року).

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року ЄСПЛ зазначив про те, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитися від слідства.

Рішення суду повинне забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства (рішення № 11036 від 18 серпня 2008 року у справі «Ладен проти Польщі»).

Обвинувачений ОСОБА_14 , який відбував покарання за вчинення тяжких злочинів (грабежу і розбою), а також за вчинення злочину умисного заподіяння працівнику правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, звільнився з місць позбавлення волі 09 липня 2018 року у зв`язку з відбуттям покарання. В період відбування покарання характеризувався негативно, допустив 99 випадків порушень режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Перебував на профілактичному обліку як особа, схильна до нападу на адміністрацію.

Обвинувачений ОСОБА_6 , який відбував покарання за вчинення особливо тяжкого майнового злочину (розбою), звільнився з місць позбавлення волі 08 червня 2012 року у зв`язку з відбуттям покарання. В період відбування покарання характеризувався негативно, допустив 82 випадки порушень режиму відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_7 , який відбував покарання за вчинення тяжкого майнового злочину (крадіжки), звільнився з місць позбавлення волі 29 січня 2016 року у зв`язку з відбуттям покарання. В період відбування покарання характеризувався незадовільно, 12 разів притягався до дисциплінарної відповідальності за порушення встановлених вимог порядку відбування покарання та правил внутрішнього розпорядку, перебував на профілактичному обліку як злісний порушник режиму відбування покарання.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом, але за наявності чітких ознак, що цього вимагає справжній суспільний інтерес, який незважаючи на наявність презумпції невинуватості переважає інтереси забезпечення права на свободу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, із урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, суд дійшов висновку про доведеність обставин, що виправдовують продовження обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Саме вказаний запобіжний захід має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні на цій стадії судового розгляду. Враховуючи суспільну небезпечність і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187 і ч. 1 ст. 263 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , невідворотність наслідків вчинених злочинів, не вирішуючи питання про доведеність вини і правильність кваліфікації дій обвинувачених, є доцільним продовжити строк дії застосованого щодо обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів до 30 липня 2024 року включно.

За викладених обставин суд вважає, що клопотання захисника-адвоката ОСОБА_11 про скасування міри запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Дотримуючись правових норм ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає, що відсутні законні підстави для визначення розміру застави у кримінальному провадженні, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 187 КК України, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_5 , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , вчинене із застосуванням насильства.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 197 і 331 КПК України, суд

у х в а л и в:

клопотання прокурора Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_8 про продовження строку дії застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк дії застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, - до 30 липня 2024 року включно, з подальшим триманням у Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити строк дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, - до 30 липня 2024 року включно, з подальшим триманням у Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити строк дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, - до 30 липня 2024 року включно, з подальшим триманням у Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор».

У задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_11 про скасування міри запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів із дня оголошення, а обвинуваченими ОСОБА_5 , ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , які утримуються під вартою, протягом семи днів із дня отримання копії цієї ухвали.

Головуючий суддя

судді