Справа № 755/5327/22
№ 1-кп/755/122/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" квітня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001201 від 24.05.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лебедин, Сумської обл., українця, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, з неповною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, зокрема востаннє: 13.01.2020 року вироком Недригайлівського районного суду Сумської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 3 (трьох) років обмеження волі, звільнений умовно-достроково 15.09.2021 року на 10 місяців 2 дні,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 , на початку травня 2022 року, тобто під час дії воєнного стану на території України, за усної домовленості з потерпілим ОСОБА_8 , здійснював ремонтні роботи в квартирі АДРЕСА_2 . Всі ремонтні роботи здійснювалися інструментами, які належать ОСОБА_8 , а саме: лазерним рівнем марки «Bosch» GLL3-80, вартістю 7699 гривень 30 копійок; шліфмашиною марки «Bosch» 17-125, вартістю 3639 гривень 30 копійок; шліфмашиною марки «Makita» GA4530, вартістю 1486 гривень 80 копійок. Так, 18.05.2022 року ОСОБА_8 залишив ключі від вхідних дверей квартири та дозволив ОСОБА_7 тимчасово в ній проживати, при цьому, увесь інструмент залишався у квартирі.

21 травня 2022 року, перебуваючи у приміщенні вказаної вище квартири, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне заволодіння чужим майном, а саме - інструментами, які належать ОСОБА_8 та скориставшись тим, що в квартирі він був один, взяв зазначені вище інструменти, поклав їх до рюкзака та вийшов з квартири.

21 травня 2022 року ОСОБА_7 викрадені інструменти заклав у якості застави у ПТ «Ломбард Скарбниця», а вирученими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав майнової шкоди потерпілому ОСОБА_8 на загальну суму 12 825 гривень 40 копійок.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе за ч. 4 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі та показав, що дійсно, у травні 2022 року він допомагав потерпілому проводити ремонтні роботи у квартирі по АДРЕСА_2 , де останній дозволив йому тимчасово проживати на час проведення ремонту. Ремонт робив за допомогою інструментів потерпілого, які він вирішив викрасти, а тому, виніс їх з квартири та заклав до ломбарду, а вирученими грошима у подальшому розпорядився на власний розсуд. Зокрема, зазначив, що розуміє, що його дії були умисними, обставини, зазначені в обвинувальному акті, а саме: місце, час, спосіб вчиненого правопорушення, відповідають дійсності, шкодує про вчинене та розкаюється. Крім того, заявлений цивільний позов потерпілим визнав у повному обсязі та погодився із заявленими сумами як у частині матеріальної, так і моральної шкоди.

Покази ОСОБА_7 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 21.05.2022 року; протоколів огляду місця події від 23.05.2022 року та 23.06.2022 року; постанови про визнання речовим доказом від 23.06.2022 року; висновку експерта № 1560/22 від 22.06.2022 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими доказами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_7 у тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, у скоєному щиро розкаявся, вину визнав повністю, раніше судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, судом може визнаватися рецидив злочинів (ст. 309 КК України), однак, органом досудового розслідування та державним обвинуваченням йому цього висунуто не було, від цього він не захищався, тому суд не виходить за межі висунутого обвинувачення.

Зокрема, суд дійшов висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню, згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення і попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, а саме у вигляді позбавлення волі.

Так, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_7 , його особи - раніше судимий, зокрема, дане кримінальне правопорушення вчинив будучи звільненим умовно-достроково від відбування покарання за попереднім вироком, конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає, що його перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, і тому вважає за необхідне призначити йому міру покарання у виді позбавлення волі, але, з урахуванням його ставлення до скоєного - вину та заявлений цивільний позов визнав повністю, щиро каявся у скоєному, суд приходить до висновку про призначення міри покарання у мінімальному розмірі, що передбачений санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити, оскільки визнаний обвинуваченим у повному обсязі.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 128, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України, за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднати ОСОБА_7 невідбуту частину покарання за вироком Недригайлівського районного суду Сумської області від 13.01.2020 року, яким йому призначено покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі, та остаточно призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України залишити без змін та вважати його продовженим до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 14.03.2024 року за цим вироком, зарахувавши йому у строк відбуття ним покарання час його тримання під вартою в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» із 06.11.2019 року до 13.01.2020 року включно і до дня вступу даного вироку в законну силу (вступив 13.02.2020 року), з розрахунку один день тримання під вартою за два дні обмеження волі, відповідно до п.п. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, згідно з вироком Недригайлівського районного суду Сумської області від 13.01.2020 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити. Стягнути із ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 суму матеріальної шкоди у розмірі 12 825 грн. 40 коп. та суму моральної шкоди у розмірі 50 тис. грн., так як визнано повністю.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи, а саме: № 1560/22 від 22.06.2022 року в розмірі 220 гривень.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: лазерний рівень марки «Bosch» GLL3-80, вартістю 7699 гривень 30 копійок; шліфмашину марки «Bosch» 17-125, вартістю 3639 гривень 30 копійок; шліфмашинку марки «Makita» GA4530, вартістю 1486 гривень 80 копійок, що передані під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_8 - залишити в останнього.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя: