Номер провадження: 11-сс/813/457/24
Справа № 507/975/22 1-кс/507/148/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 16.02.2024 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову про закриття кримінального провадження №0000885, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.12.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 16.02.2024 відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_6 на постанову слідчого СВ ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження №0000885, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.12.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що при винесенні постанови слідчим дотримані вимоги ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, надано належну правову оцінку обставинам кримінального правопорушення та кримінальне провадження за ч. 2 ст. 382 КК України закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу слідчого судді постановленою з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що слідчим не вжито будь яких заходів щодо розслідування кримінального провадження, не направлялись запити до відповідних установ, не допитані свідки та особи на яких вказав потерпілий. Звертає увагу, що доручення та вказівки, які надавались прокурором та судове рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 03.09.2015 не виконувались.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою постанову про закриття кримінального провадження скасувати та зобов`язати слідчого продовжити досудове розслідування у даному кримінальному провадженні.

В судове засідання апеляційного суду потерпілий ОСОБА_6 та прокурор Любошівської окружної прокуратури ОСОБА_8 не з`явилися, проте до початку розгляду подали клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх відсутності.

Зважаючи на наведені вище обставини, апеляційний суд на підставі вимог ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливим провести апеляційний розгляд без участі сторін та у відповідності до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювати.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Як свідчить практика ЄСПЛ, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Частиною 1 статті 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Зокрема, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 25.12.2015 до чергової частини Любашівського ВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення від ОСОБА_6 про те, що службові особи РВС Любашівського РУЮ в Одеській області навмисно не виконують судове рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 03.09.2015.

Відомості по вказаному факту внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000885 від 25.12.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Відповідно до копії нотаріально посвідченої довіреності від 17.02.2014 ОСОБА_9 уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , що діють окремо один від одного реєструвати належне ОСОБА_9 право власності на готельний комплекс за АДРЕСА_1 . Також надано права представляти інтереси ОСОБА_9 в органах державної влади, судах, прокуратурі, органах внутрішніх справ, тощо.

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.07.2014 ОСОБА_9 є власником готельного комплексу на підставі свідоцтва про право власності, виданого 05.07.2002 виконавчим комітетом Любашівської селищної ради. Державна реєстрація права власності проведена 17.04.2014.

Відповідно до рішення Любашівського районного суду від 25.04.2013 ОСОБА_11 та ДСК «ЧМП» зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_9 в користуванні приміщенням готельного комплексу. Вказаним рішенням суду також витребувано із чужого незаконного володіння ДСК «ЧМП» приміщення готельного комплексу та зобов`язано ДСК «ЧМП» передати ОСОБА_9 приміщення готельного комплексу.

Ухвалою судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 19.12.2013 апеляційну скаргу ОСОБА_11 , ДСК «ЧМП» відхилено, рішення Любашівського районного суду від 24.04.2013 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.05.2014 касаційну скаргу ДСК «ЧМП» відхилено, рішення Любашівського районного суду від 24.04.2013 залишено без змін.

Любашівським районним судом Одеської області 13.01.2014 видано 2 виконавчих листи №507/281/13-ц про витребування з чужого незаконного володіння ДСК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » приміщення готельного комплексу по АДРЕСА_1 та зобов`язання ДСК «ЧМП» передати ОСОБА_9 приміщення готельного комплексу.

ВДВС Любашівського РУЮ відкрито два виконавчих провадження №42082216 та №42081818 з примусового виконання виконавчих листів №507/281/13-ц від 13.01.2014, виданих Любашівським районним судом Одеської області про витребування з чужого незаконного володіння ДСК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » приміщення готельного по АДРЕСА_1 та зобов`язання ДСК «ЧМП» передати ОСОБА_9 дане приміщення.

В.о. начальника управління ДВС Головного управління юстиції в Одеській області 22.04.2015 виніс постанови про передачу виконавчих проваджень №42082216 та №42081818 до відділу примусового виконання рішень ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

05.08.2015 державним виконавцем ВДВС Любашівського РУЮ ОСОБА_12 , на виконання постанови в.о. начальника управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 14.05.2015 про утворення виконавчої групи, доручення керівника виконавчої групи від 31.07.2015 з метою виконання вищевказаних виконавчих листів, - складено акт приймання-передачі, яким приміщення готельного комплексу, розташоване за адресою АДРЕСА_1 витребувано із чужого незаконного володіння ДСК «ЧМП» та передано представнику стягувача ОСОБА_9 ОСОБА_6 , який поставив в акті свій підпис.

06.08.2015 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_13 винесено 2 постанови про закінчення виконавчих проваджень.

В свою чергу вже після фактичного виконання виконавчих документів 03.09.2015 Ананьївським районним судом винесено ухвалу, якою задоволено скаргу ОСОБА_9 на дії (бездіяльність) державного виконавця ВДВС ОСОБА_12 та зобов`язано державного виконавця ВДВС Любашівського РУЮ щодо негайного виконання виконавчих листів №507/281/13-ц про витребувати з чужого незаконного володіння ДСК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » приміщення готельного комплексу по АДРЕСА_1 та зобов`язання ДСК «ЧМП» передати ОСОБА_9 дане приміщення.

В подальшому маючи виконавчий лист №507/995/15-ц виданий 21.09.2015 Ананьївським районним судом на підставі вище вказаного рішення, представник ОСОБА_9 ОСОБА_6 , 21.09.2015, 24.11.2015, 13.11.2015, 17.12.2015, звертався до ВДВС Любашівського РУЮ щодо виконання вказаного виконавчого листа та державними виконавцями винесено 4 постанови про відмову у відкритті виконавчого листа на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

В ході досудового розслідування 03.03.2016 та 21.03.2016 допитано в якості свідків державного виконавця ОСОБА_12 та начальника відділу ВДВС Любашівського РУЮ ОСОБА_14 , які пояснили, що виконавчі листи №507/281/13-ц від 13.01.2014 фактично були виконані 05.08.2015, в подальшому виконати виконавчий лист Ананьївського районного суду було не можливо у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого листа №507/281/13-ц, про що виносились відповідні постанови.

Ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 11.09.2017 у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку на подання скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження відмовлено.

02.11.2017 процесуальним керівником на підставі ст. 93 КПК України спрямовано запит до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про надання завірених копій документів з виконавчих проваджень №42082216 та №42081818 з примусового виконання виконавчих листів №507/281/13-ц від 13.01.2014, виданих Любашівським районним судом Одеської області про витребування з чужого незаконного володіння ДСК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » приміщення готельного по АДРЕСА_1 та зобов`язання ДСК «ЧМП» передати ОСОБА_9 дане приміщення, а також інформації про вжиті державними виконавцями заходи щодо їх виконання.

В лютому місяці 2022 до Любашівського відділу державної виконавчої служби у Подільському районі Одеської області Південного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції було надіслано виконавчий лист Любашівського районного суду Одеської області щодо примусового виселення з приміщення готелю, але у зв`язку з воєнним станом, виконати рішення суду вказаною службою не представляється можливим у зв`язку з не проведенням виконавчих дій в даний період часу.

Предметом злочину за частинами 1-3 ст. 382 КК є судовий акт органів право суддя (рішення, вирок, ухвала, постанова), який постановлений: а) судом будь-якої юрисдикції (загальної чи спеціалізованої); б) судом будь-якої інстанції (першої, апеляційної чи касаційної); в) судом із будь-якої категорії судових справ (цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних); г) набрав законної сили.

Об`єктивна сторона злочину за ч. 1 ст. 382 КК полягає в одному із таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: а) невиконання (ухилення від виконання) вироку, рішення ухвали, постанови суду або б) перешкоджання їх виконанню.

За частиною 1 ст. 382 КК склад злочину є формальним, бо його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльності (невиконання), і саме з цього моменту злочин визнається закінченим та набуває триваючого характеру.

Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. Форми (способи) невиконання судового акта можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання (умисно не розпечатує пошту, не приймає державного виконавця, направляє документ не за адресою тощо).

Перешкоджання виконанню судового акта - це активні дії, які становлять протидію реалізації вимог, що містяться в цьому акті, вчинювану з метою недопущення його виконання, наприклад, підкуп або обман державного виконавця, погрози або насильство щодо нього тощо. Якщо перешкоджання виконанню судового акта пов`язане із вчиненням інших злочинів (наприклад, даванням хабаря, застосуванням насильства, знищенням документів), дії винного кваліфікуються за сукупністю злочинів.

За частиною 2 ст. 382 КК карається злочин із формальним складом, бо встановлюється відповідальність за ті самі діяння, але вчинені спеціальним суб`єктом - службовою особою.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. (ВВРУ. - 1999. - № 24. - Ст. 207) до виконавчих документів, які підлягають виконанню Державною виконавчою службою України, належать і рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. (ВВРУ. - 2006. - № 30. - Ст. 260), у ч. 1 ст. 2 якого проголошується, що рішення цього суду є обов`язковими для виконання Україною відповідно до ст. 46 зазначеної Конвенції.

Суб`єктивна сторона злочину за умови, якщо він не спричиняє наслідків, зазначених у ч. 3 ст. 382 КК, - лише прямий умисел. Психічне ставлення до наслідків, зазначених у ч. 3 ст. 382 КК, може полягати як в умисній, так і в необережній формі вини. Мотиви злочину можуть бути різними і на кваліфікацію не впливають. У цілому злочин є умисним.

Суб`єкт цього злочину може бути як спеціальним, так і загальним. Тому питання про визнання особи суб`єктом цього злочину необхідно вирішувати диференційовано: за частиною 1 ст. 382 КК, якщо злочин вчиняється шляхом невиконання судового акта, суб`єкт злочину - спеціальний, оскільки ним може бути лише така особа, на яку законом і цим судовим актом покладений обов`язок з його виконання і вона має реальну можливість його виконати. Якщо ж передбачений ч. 1 ст. 382 КК злочин здійснюється шляхом перешкоджання виконанню судового акта, то з урахуванням характеру дій, які можуть становити зміст такого перешкоджання, вчинити цей злочин може як спеціальний суб`єкт - зобов`язана до виконання судового акта особа, так і загальний - будь-яка особа, що досягла 16-річного віку; за частинами 2 та 4 ст. 382 КК суб`єкт злочину - спеціальний, а саме службова особа, яка зобов`язана і має реальну можливість виконати відповідний судовий акт.

Невиконання судового акта іншими особами тягне за собою відповідальність за відповідними статтями КК (наприклад, статті 164, 165 КК та ін.), у яких встановлюється відповідальність за спеціальні види невиконання судових актів (див. коментар до цих статей). Так, якщо невиконання вироку чи ухвали суду чи перешкоджання їх виконанню полягає у вчиненні діянь, передбачених статтями 388, 389, 389, 390-395 КК, учинене повністю охоплюється ознаками зазначених статей КК і додаткової кваліфікації за ст. 382 КК не потребує.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність) особи, поведінка якої оцінюється у даному конкретному випадку, не є злочином.

У зв`язку з чим слідчим СВ ВП №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 кримінальне провадження №0000885, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.12.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, зазначені обставини вказують на те, що органом досудового розслідування в повному обсязі виконані вимоги кримінального процесуального закону, досудове розслідування проведене повно та всебічно, неупереджено, досліджено в повному обсязі обставини кримінального правопорушення, надано належну оцінку доказам, які є достатніми, належними та допустимими, що вказувало на необхідність закриття кримінального провадження.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з викладеними в оскаржуваній ухвалі слідчого судді висновками про те, що постанова слідчого про закриття даного кримінального провадження є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята на підставі допустимих та належних доказів, що в свою чергу дозволяє покласти їх в основу постанови про закриття кримінального провадження, а слідчим під час досудового розслідування здійснено всі процесуальні та слідчі дії, проведення яких є можливим для об`єктивного, всебічного та неупередженого розслідування даного кримінального провадження, що дозволяли прийняти законне рішення за результатами проведеного досудового розслідування.

Апеляційний суд вважає, що слідчим у повному обсязі виконано вимоги кримінального процесуального законодавства щодо проведення всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин справи, оскільки слідчий провів усі необхідні слідчі та процесуальні дії для встановлення істини у кримінальному провадженні та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність складу кримінального правопорушення в діях посадових осіб ДВС Любошівського РЮ, в зв`язку з чим оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчим не вжито будь яких заходів щодо розслідування кримінального провадження, не направлялись запити до відповідних установ, не допитані свідки та особи на яких вказав потерпілий, спростовуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено повно, всебічно з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, постанова слідчого про закриття кримінального провадження ґрунтується на вимогах закону, у зв`язку з чим прийняте слідчим суддею рішення про відмову у задоволенні скарги представника потерпілого на зазначену постанову слідчого є законним та обґрунтованим.

Будь яких інших даних, які б вказували на істотні порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом не встановлено.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 303, 306, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 16.02.2024 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову про закриття кримінального провадження №0000885, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.12.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4