Справа № 212/5487/21
У Х В А Л А

03 квітня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження №0000382 від 08.06.2021 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст..185 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заявив клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з мотивів викладених у ньому, просив його задовольнити.

Зазначив, що інші більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, про що свідчать його поведінка.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник, адвокат ОСОБА_4 , кожен окремо проти клопотання прокурора заперечували, посилались на те, що обвинувачений не ухилявся від явки до суду, також просили врахувати міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, у зв`язку із чим просили обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт.

Вислухавши думку сторін, суд доходить наступного висновку.

В провадженні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Ухвалами суду від 04 квітня 2022 року, 28 квітня 2022 року, 18 січня 2023 року, 13 лютого 2023 року, 01 вересня 2023 року, 16 жовтня 2023 року, відносно ОСОБА_5 оголошувався примусовий привід.

Ухвалами суду від 09 березня 2023 року, 15 січня 2024 року відносно ОСОБА_5 оголошувався розшук та зупинялось кримінальне провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання про необхідність застосування запобіжного заходу відповідно до положень статті 331 КПК України на стадії судового розгляду вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, на даний час виникла необхідність у обранні обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим прокурором до суду подано відповідне клопотання.

У відповідності до ст.12 КПК України під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог статті 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Підставою для обрання даного запобіжного заходу відповідно до ч.2 ст.177 КПК України є наявність обвинувачення у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст.177, п.4 ч.1 ст.184 КПК України, метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 на час судового розгляду кримінального провадження є наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У справі «Москаленко проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо особи обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такі ризики існують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

В обґрунтування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України щодо переховування від суду прокурор посилається на те, що ОСОБА_5 неодноразово не з`являвся до суду, у зв`язку з чим оголошувався відносно ОСОБА_5 примусовий привід, було оголошено в розшук та зупинялось кримінальне провадження.

ОСОБА_5 раніше судимий, не має постійного місця роботи, законних джерел доходів, постійного місця проживання.

Санкція ч.3 ст.185 КК України, тобто злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років.

Під час вирішення питання про доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності певної особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статті 177 КПК України.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як:

- до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

- до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки;

ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів за ч.3 ст.185 КК України (покарання - позбавлення волі на строк до 6 років).

Також колегія суд враховує, особу обвинуваченого, а саме те, що останній офіційно не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, раніше судимий.

На думку суд, обвинувачений свідомо нехтував своїми процесуальними обов`язками, намагався уникнути суворого покарання.

ОСОБА_5 знаходячись на свободі буде мати можливість продовжувати свою злочинну діяльність, оскільки ніде офіційно не працює, тобто не має засобів для існування, а так само не має міцних соціальних зв`язків, а так само може переховуватись від суду.

Встановлені під час судового розгляду обставини свідчать про те, що застосування до ОСОБА_5 будь-якого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, крім тримання під вартою, є не доцільним та не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а застосування такого запобіжного заходу є необхідним для виконання завдань кримінального провадження.

Судом встановлено, що станом на сьогодні наявні ризики, передбачені пунктами 1, 5 статті 177 КПК України, на які посилається прокурор у клопотанні, і стороною захисту та обвинуваченим не спростовано у суді їх відсутність.

Альтернативні запобіжні заходи, враховуючи наведене, на думку колегії суддів не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зможуть запобігти вище переліченим ризикам у даному кримінальному провадженні.

Матеріали справи не містять відомостей або обставин, які б унеможливлювали застосування обвинуваченому запобіжного заходу тримання під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний визначити підозрюваному розмір застави.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Враховуючи обставини та тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_5 суд вважає за необхідне визначити заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560,00 гривень, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, з урахуванням ризиків, визначених ст.177 КПК України.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, який може бути ним внесений у будь-який момент, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст.177, 183, 199, 291, 331, 370, ч.2 ст.376 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Криворізька установа виконання покарань №3», строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 31 травня 2024 року, включно.

Одночасно визначити запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання ОСОБА_5 , обов`язків, визначених КПК України.

Визначити заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 гривень 00 копійок.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на обвинуваченого, у разі внесення застави наступні обов`язки:

- прибувати до суду у кримінальному провадженні за першою вимогою;

- не відлучатися із м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, без дозволу суду залежно від стадії провадження;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/ або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику та направити уповноваженій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1