УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/4099/24

Номер провадження 1-кс/495/1001/2024

13 травня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Слідчий суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровському клопотання дізнавача СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

06.05.2024 року дізнавач СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області лейтенант поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з погодженним прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури клопотанням про накладення арешту на майно.

В клопотанні зазначено, що 02.05.2024 року до Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення від співробітника державної прикордонної служби України, про те, що 02.05.2024 року приблизно о 13:47 годині до пункту пропуску «Старокозаче» за адресою: АДРЕСА_1 , прибув гр. ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який як підставу для безперешкодного перетину кордону України надав на паспортний контроль военный билет серії НОМЕР_1 від 29.10.1984 виданий Арцизским районным военным комиссариатом ІНФОРМАЦІЯ_2 , довідку військово - лікарської комісії №2/1364 від 12.04.2023 року видану другим відділом ІНФОРМАЦІЯ_3 , з можливими ознаками підробки, тим самим використовував завідомо підроблені документи.

Так 02 травня 2024 року в період часу з 14 годин 55 хвилин по 15 годину 18 хвилин за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район у приміщенні ПП «Старокозаче» було проведено огляд місця події, в ході якого було виявлено документи, а саме: военный билет серії НОМЕР_1 від 29.10.1984 виданий ІНФОРМАЦІЯ_5 видане на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідку військово - лікарської комісії №2/1364 від 12.04.2023 року видану ІНФОРМАЦІЯ_3 на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які вилучено та упаковано до спец. пакету НПУ №PSP2251959 із зазначенням вмісту.

Постановою дізнавача СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області про залучення до кримінального провадження речових доказів вищезазначені документи визнані речовими доказами.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 131 КПК України одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

На підставі викладеного дізнавач просить клопотання задовольнити.

В судове засідання дізнавач СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП ОСОБА_3 не з`явився, але подав заяву, згідно із якою просив розглянути подане клопотання за його відсутністю на підставі доданих копій матеріалів до клопотання.

13.05.2024 року адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 (власника майна) подав до суду клопотання про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту, з підстав, викладених в його клопотанні. Зазначив, що згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_4 від 08.05.2024 року № 2/1177 підтверджено факт проходження військово-лікарської комісії громадянином ОСОБА_6 та видачу останньому довідки ВЛК №2/1364 від 12.04.2023 року.

Згідно із ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Із матеріалів клопотання вбачається, що досудове розслідування здійснюється у кримінальному провадженні №0000150 від 03.05.2024 року, за ознаками ч.4 ст.358 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Пунктом 7 ч.2 ст.131 КПК України передбачено такий вид заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Частиною 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України, а саме: є достатні підстави вважати, що предмети, зокрема, підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберігали на собі його сліди.

Згідно з ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань сектором дізнання здійснюється досудове розслідування за фактом використання завідомо підробленого документу.

Так, відповідно до рапорту начальнику Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області вбачається, що, 02.05.2024 року о 13:47 годині за адресою: Білгород-Дністровський район, с. Старокозаче, громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наддав військовий квиток з підробленими печатями.

02.05.2024 року, в ході проведення огляду місця події було виявлено та вилучено військовий квиток серії НОМЕР_1 від 29.10.1984 року, виданий ІНФОРМАЦІЯ_5 на ім`я ОСОБА_4 та довідку військово-лікарської комісії №2/1364 від 12.04.2023 року, видану другим відділом ІНФОРМАЦІЯ_3 ім`я ОСОБА_4 , які вилучено та упаковано до спец.пакету НПУ №PSP2251959 із зазначенням вмісту.

Постановою дізнавача СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 03.05.2024 року про визнання і долучення речових доказів до матеріалів кримінального провадження, вищевказані документи визнані речовими доказами.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Дослідивши надані матеріали клопотання слідчий суддя приходить до висновку, що дізнавчаем не зазначено завдання, для виконання (досягнення) якого дізнавач просить суд накласти арешт, не міститься посилання на докази, що свідчать про намір власника чи іншої особи знищити майно та документи. У клопотанні у якості обґрунтування необхідності накладення арешту лише зазначено, що вилучене майно є речовим доказом по матеріалам кримінального провадження.

В ході дослідження клопотання слідчий суддя приходить до висновку, що дізнавачем не доведено мету накладення арешту. Досудове розслідування здійснюється за фактом використання завідомо підробленого документа. Однак в ході розгляду питання про накладення арешту на майно, не встановлено з якою саме метою необхідно накласти арешт, не обґрунтовано вірогідність його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім цього, в матеріалах клопотання наявна відповідь ІНФОРМАЦІЯ_4 від 08.05.2024 року № 2/1177, якою підтверджено факт проходження військово-лікарської комісії громадянином ОСОБА_6 та видачу останньому довідки ВЛК №2/1364 від 12.04.2023 року. Також, вказаним РТЦК та СП підтверджено внесення відомостей про непридатність до військової служби до військового квитка серії НОМЕР_2 .

Таким чином, в ході розгляду клопотання встановлено, що військовий квиток серії НОМЕР_1 від 29.10.1984 року, виданий ІНФОРМАЦІЯ_5 та довідка військово-лікарської комісії №2/1364 від 12.04.2023 року, видана ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно видавались ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, слідчий суддя дійшов висновку про те, що у клопотанні не доведено мету накладення арешту - збереження речових доказів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року зазначено, що право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд та процесуальною гарантією доступу до суду. Виходячи зі змісту цієї статті справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. В клопотанні слідчим зазначено, що необхідно накласти арешт на майно з метою збереження речових доказів, які мають суттєве значення для кримінального провадження.

Слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно зазначає, що дізнавач в розумінні вимог ст.132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.

Враховуючи те, що орган досудового розслідування у розумінні ст.132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, зокрема щодо необхідності збереження речового доказу, а також не надав оцінку правовим підставам арешту майна, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст. 98, 132, 170, 171, 172, 173 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання дізнавача СД Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно - відмовити.

Військовий квиток серії НОМЕР_1 від 29.10.1984 року, виданий Арцизьким районним воєнним комісаріатом Одеської області на ім`я ОСОБА_4 та довідку військово-лікарської комісії №2/1364 від 12.04.2023 року, видану ІНФОРМАЦІЯ_3 ім`я ОСОБА_4 повернути особі, у якої дане майно було вилучено - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду Одеської області протягом п`яти діб з дня проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1