Справа №950/989/23 Головуючий у суді у 1 інстанції -
ОСОБА_1 провадження 11-кп/816/775/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши,без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч.4ст. 422-1 КПК України, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 21 грудня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Лебединського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В рамках даного кримінального провадження, до суду звернувся прокурор з клопотанням про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, без права внесення застави.

Своє клопотання прокурор вмотивував тим, що розгляд кримінального провадження на даний час не закінчено, а строк тримання під вартою ОСОБА_6 спливає 04 січня 2024 року. Також, прокурора вказував на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину проти життя та здоров`я, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, та що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час обрання такого запобіжного заходу, не зменшились та існують.

Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 21 грудня 2023 року вказане клопотання прокурора було задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою у ДУ «Сумський слідчий ізолятор» до 24 год. 18 лютого 2024 року, без визначення застави.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить вказану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування своїх вимог, захисник посилається на те, що суд не взяв до уваги доводи сторони захисту в тій частині, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні запобіжного заходу, зокрема щодо можливості переховуватись від суду та незаконного впливу на потерпілих та свідків, не були доведені в судовому засіданні.

На думку апелянта, суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання щодо зміни ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, а саме, у вигляді цілодобового домашнього арешту, який й би забезпечив належну процесуальну поведінку останнього, а також безпідставно відмовив і у застосуванні альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, при тому, що обвинувачений запевняв, що він не має наміру порушувати покладені на нього обв`язки.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_7 та прокурор були повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Однак, захисник ОСОБА_7 для участі у розгляді поданої ним апеляційної скарги до апеляційного суду не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи на іншу дату чи про її розгляд виключно за його участі та за участі обвинуваченого, не надсилав.

Від прокурора на адресу суду надійшла заява з проханням здійснити апеляційний розгляд вказаного провадження без її участі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що у порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

А тому, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді поданого прокурором клопотання про продовження обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

При цьому, на спростування доводів апелянта щодо відсутності та недоведеності вказаних ризиків, колегія суддів зауважує, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, був встановлений судом з врахуванням того, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, що свідчить про ступінь суспільної небезпечності обвинуваченого та підвищує ризик того, що він може ухилитися від суду, з вірним врахуванням, при цьому, практики ЄСПЛ, якою визначено, що небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін., а серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, незаконного впливу на потерпілу та свідків, то при його встановленні судом було враховано те, що він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при первинному зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом безпосередньо в судовому засіданні.

Враховуючи вищезазначене, суд і дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, яким доведена неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, а саме, домашнього арешту, як просив захисник, та продовжив строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з чим погоджується колегія суддів та ставити під сумнів правильність такого висновку підстав не вбачає.

При цьому, вважаючи відмову у задоволенні клопотання щодо зміни ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, а саме, на цілодобовий домашній арешт, апелянт взагалі не вказує, які саме обставини свідчать про те, що такий запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

Крім того, на спростовування доводів апелянта щодо безпідставної відмови суду у застосуванні до ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів зауважує, щоне визначивши заставу, суд скористався визначеним п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України правом, за наявності того, що злочину, у вчиненні якого останній обвинувачується, був вчинений ним з застосуванням насильства, а те, що обвинувачений запевняв, що він не має наміру порушувати покладені на нього обв`язки, не свідчить про наявність безумовних підстав для застосування такого запобіжного заходу.

Інших доводів, за яких у задоволенні клопотання прокурора слід було б відмовити, апелянтом не наведено і таких обставин колегією суддів під час апеляційного розгляду не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також, з врахуванням тих обставин, що злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, у вчиненні якого обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_6 , становить небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,422 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 21 грудня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4