ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/359/24 Справа № 705/6627/23 Категорія: УДО Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника установи ДУ «Старобабанівська ВК (№ 92) ОСОБА_7 ,

(в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 9.02.2024 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Не погоджуючись з ухвалою суду, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що доводи та заперечення прокурора проти можливості застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання необґрунтовані, оскільки всі його минулі судимості не можуть впливати на нинішній строк покарання. Апелянт зазначає, що регулярність та кількість заохочень, а також позитивна характеристика свідчить про його виправлення. Вважає, що своєю зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці під час відбуття призначеного покарання він довів своє виправлення та більше не є загрозою для суспільства. Крім того, зазначає, що вдома у нього залишилась мати пенсійного віку, яка останнім часом сильно хворіє і оскільки за нею немає кому наглядати, то вона перебуває у будинку для престарілих. У зв`язку з цим просить надати йому можливість виконати свій синівський обов`язок та доглядіти свою матір, перебуваючи поряд з нею. Також, зазначив, що просить надати йому можливість довести своєю працею у відбудові зруйнованого війною господарства України або як військовозобов`язаному стати на захист України в лавах ЗСУ.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_8 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу із вказаних у ній мотивів, прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважала судове рішення законним та обґрунтованим, думку представника ДУ «Старобабанівська ВК (№ 92) ОСОБА_7 , який при вирішенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання покладався на розсуд суду, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за таких умов: 1) особа відбуває основне покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі; 2) засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; 3) він фактично відбув встановлену ч. 3 ст. 81 КК України частину призначеного судом покарання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з обґрунтуванням висновку суду першої інстанції про те, що засудженого не можна вважати таким, який сумлінною поведінкою довів своє виправлення.

Обґрунтованість цього підтверджується даними матеріалів провадження, з якого вбачається, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання в ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» за вироком Сумського райсуду Сумської обл. від 16.12.2014 р., яким він засуджений за ч. 1 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі і на підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано покарання призначене за вироком Сумського райсуду Сумської обл. від 16.11.2010 р., за яким він був засуджений за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі та на підставі ухвали Ковпаківського райсуду м. Суми від 12.09.2013 р. умовно-достроково звільнений від відбування покарання з не відбутою частиною покарання 1 рік 3 місяці 2 дні позбавлення волі та за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років. Вказаний вирок набрав законної сили 17.02.2015 р.

Згідно довідки відділу по контролю за виконанням судових рішень ДУ «Старобабанівська ВК (№ 92)» початок строку відбування покарання засудженим ОСОБА_8 : 08.08.2014 р., кінець строку: 27.01.2027 р., не відбута частина покарання станом на 11.01.2024 р. складала 03 роки 16 днів (а. пр. 21). Тобто, станом на день розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув 3/4 строку покарання.

Як встановив апеляційний суд, засуджений ОСОБА_8 , відповідно до характеристики ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)», за період відбування покарання характеризується як особа, яка не робить висновків зі своїх минулих помилок, іноді повторює помилки. Раніше зловживав алкоголем, але проходить відповідні програми щодо подолання алкогольної залежності, має позитивне мислення. Дисциплінарних стягнень не має, усвідомлює наслідки вчиненого злочину, підтримує стосунки з рідними. За оцінюваний період, згідно характеристики від 20.12.2023 р. засуджений характеризується позитивно. Має 5 стягнень (17.07.2019, 02.06.2021, 30.06.2021, 06.01.2022 та 15.08.2022), які зняті та погашені у встановленому законом порядку, та 6 заохочень (30.12.2016, 03.07.2020, 04.04.2022, 03.04.2023, 05.07.2023, 05.10.2023) на правах начальника установи. Бере активну участь у програмах/заходах, не допускає порушень, має бажання змінити своє життя, що підтверджує своїми вчинками. Виконує обов`язки днювального відділення, до своїх обов`язків ставиться сумлінно. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує позитивно, робить належні висновки. Виконує законні вимоги представників адміністрації установи виконання покарань. Завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з адміністрацією установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень та необхідні навички для їх виконання. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує рівні, доброзичливі стосунки із засудженими позитивної спрямованості. Засуджений своєю поведінкою довів своє виправлення.

Разом з тим, згідно витягу з протоколу № 22 від 02.11.2023 р., складеного комісією ДУ «СВК № 92», відмовлено в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_8 , оскільки останній не довів своє виправлення. Після вказаного рішення комісії будь-яких заохочень засуджений не мав.

Апеляційний суд встановив, що засуджений ОСОБА_8 має 2 судимості за вчинення злочинів проти власності, життя та здоров`я. Злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України вчинив у період відбування умовно-дострокового звільнення, при цьому перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. За час відбування покарання з 8.08.2014 р. не характеризувався позитивно, оскільки мав як заохочення так і стягнення. Маючи виконавчий лист на суму 50000 грн. за заподіяну злочином шкоду, не вжив жодних заходів для погашення заборгованості. Має 6 заохочень із яких 3 за останній рік, тобто напередодні можливого розгляду вказаного клопотання, що може свідчити про його пристосування. Разом з цим, за період з 2016 р. по 2020 р. взагалі мав тільки одне заохочення. Крім того, в період між останніми двома заохоченнями, постановою суду від 7.08.2023 р. ОСОБА_8 притягнуто до адмінвідповідаль-ності за ч. 1 ст. 44 КУпАП (незаконне виробництво, придбання, зберігання, перевезення, пересилання наркотичних засобів або психотропних речовин без мети збуту в невеликих розмірах), що свідчить про відсутність у засудженого бажання додержання вимог режиму та виправлення на протязі всього періоду відбування ним покарання.

Враховуючи особу засудженого, тяжкість та характер скоєного злочину, його поведінку за весь період відбування покарання, ставлення до праці, суд вважає, що ОСОБА_8 не довів свого виправлення та існують обґрунтовані сумніви, що він не вчинить нових кримінальних правопорушень після дострокового звільнення з установи виконання покарання і в майбутньому готовий стати законослухняним членом суспільства, а отже не заслуговує застосування до нього умовно-дострокового звільнення від покарання, існують обґрунтовані сумніви, що засуджений ОСОБА_8 виправився та не буде скоювати нових злочинів після звільнення з установи виконання покарання.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, суд не вбачав підстав для застосування до засудженого норм ст. 81 КК України, а тому відмовив у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення останнього.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду, що з огляду на вищевикладене, засуджений не довів зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці протягом усього строку відбування покарання, що він підлягає умовно-достроковому звільненню.

Апеляційний суд зауважує, що поведінка засудженого ОСОБА_8 , яка вказує на його виправлення, має бути стабільною під час всього строку відбування покарання, а не лише перед моментом виникнення права на певну пільгу.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

При цьому, вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення має бути викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що вдома у нього залишилась мати пенсійного віку, яка останнім часом сильно хворіє, за нею немає кому наглядати, то вона перебуває у будинку для престарілих та у зв`язку з цим просить надати йому можливість виконати свій синівський обов`язок доглядіти свою матір, перебуваючи поряд з нею, не підлягають задоволенню з огляду на те, що вони не доводять, на переконання апеляційного суду, наявність підстав для застосування вимог ст. 81 КК України.

Посилання в апеляційній скарзі засудженого на те, що регулярність та кількість заохочень, а також позитивна характеристика свідчить про його виправлення; що своєю зразковою поведінкою та сумлінним ставленням до праці під час відбуття призначеного покарання він довів своє виправлення та більше не є загрозою для суспільства є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що не можна дійти безумовного та безапеляційного висновку, що засуджений ОСОБА_8 своєю поведінкою довів своє виправлення, зокрема, що цілі покарання були досягнуті та виправлення засудженого настало раніше строку, визначеного вироком суду і з таким висновком та такою оцінкою поведінки засудженого протягом усього строку відбування покарання погоджується і суд апеляційної інстанції.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, вважає його обґрунтованим та не вбачає істотних порушень норм кримінального або кримінального процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування ухвали суду.

Керуючись ст. ст. 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Уманського міськрайсуду Черкаської обл. від 9.02.2024 р., якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді