Провадження №: 1-кп/752/1276/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2024 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

провівши в приміщенні суду у місті Києві відкрите судове засідання з розгляду кримінального провадження № 0007008, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.07.2015 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Нещеретове Білокуракинського району Луганської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , освіта середня спеціальна, офіційно непрацевлаштований, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 17.05.2015, більш точний час органом досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_6 та особи, відносно якої Голосіївським районним судом міста Києва постановлено обвинувальний вирок (далі по тексту - спільник), у невстановленому досудовим розслідуванням місці, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з проникненням у сховище за попередньою змовою групою осіб, а саме: на скоєння крадіжки чужого майна з чужого автомобіля на території Голосіївського району міста Києва.

З метою реалізації корисливого й умисного кримінального правопорушення проти власності ОСОБА_6 та його спільник вступили у злочинну змову, завчасно спланувавши та розподіливши між собою злочинні ролі, обов`язки з безпосередньої участі кожного у злочинній діяльності, послідовність дій тощо. Відповідно до злочинного плану ОСОБА_6 мав пройти повз запарковані у дворі будинків автомобілі і за допомогою попередньо підготовленого знаряддя для вчинення кримінального правопорушення (ліхтарика), повинен був перевірити наявність у салонах транспортних засобів цінних речей, а після їх відшукування, повідомити про це своєму спільнику, вказавши на автомобіль. Надалі, ОСОБА_6 повинен був залишатися неподалік для спостереження за навколишньою обстановкою з метою своєчасного попередження спільника у разі, якщо їх дії з учинення кримінального правопорушення, будуть виявлені сторонніми особами. У свою чергу, спільник, будучи повідомлений ОСОБА_6 про наявність певних транспортних засобів з цінними речами в салоні, та будучи упевненим, що за його діями ніхто, крім ОСОБА_6 не спостерігає, повинен був за допомогою попередньо підготовленого знаряддя для вчинення кримінального правопорушення (спеціально переробленої свічки запалювання двигуна внутрішнього згоряння), мав розбити вікно, заволодіти цінними речами з салону автомобіля та зникнути разом з ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у сховище та протиправним оберненням чужого майна на свою користь, 18.05.2015 близько 02:30 ОСОБА_6 та з особа, відносно якої Голосіївським районним судом міста Києва постановлено обвинувальний вирок, зустрілися за адресою: м. Київ, вул. Ломоносова, 59, обговорили спільний злочинний план та попрямували у напрямку вул. Вільмса у м. Києві, де в одному з дворів мали намір скоїти крадіжку цінних речей з автомобіля. Прийшовши у двір будинку № 11 по вул. Вільямса у м. Києві, вони помітили автомобіль марки "Subaru" моделі "Outback" чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , що знаходився у найменш освітлюваній частині двору.

Відповідно до відведеної в учиненні кримінального правопорушення ролі, ОСОБА_6 підійшов до описаного автомобіля та за допомогою заздалегідь заготовленого кишенькового ліхтарика почав освітлювати салон через скло багажного відділення. У результаті цього він помітив в середні автомобіля шкіряну сумку чорного кольору, спортивну матерчату сумку чорного кольору, матерчату сумку синього кольору. Після цього ОСОБА_6 , будучи упевненим, що у виявлених сумках знаходяться цінні речі, повідомив про це спільнику, розказав про їх місцезнаходження та відійшов в сторону, де почав спостерігати за навколишньою обстановкою. У свою чергу спільник підійшов до вищевказаного автомобіля, розбив скло багажного відділення за допомогою свічки запалювання та дістав з салону виявлені ОСОБА_6 сумки, у яких містилися вогнегасних, вартістю 100,00 грн, буксирувальний трос, вартістю 70,00 грн, знак аварійної зупинки, вартістю 50,00 грн, аптечка, вартістю 100,00 грн, пристрій для відстрілу гумових куль ПМХ ХКХН-2612, вартістю 14 000,00 грн, годинник марки "Samsung" моделі "Ear fit", вартістю 2 000,00 грн, одеколон "Prada", вартістю 3 000,00 грн, спортивні речі, вартістю 2 000,00 грн, дезодорант "Chanel", вартістю 400,00 грн. Всі ці речі, які належали потерпілому ОСОБА_7 , загальною вартістю 21 720,00 грн спільник відніс від транспортного засобу.

Після цього особа, відносно якої Голосіївським районним судом міста Києва постановлено обвинувальний вирок, передавши шкіряну сумку чорного кольору ОСОБА_6 та залишивши собі дві інші сумки, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, завдавши потерпілому майнову шкоду в сумі 21 720,00 грн.

Розглядаючи це провадження, суд зазначає, що автомобіль марки "Subaru" за своїми технічними і конструктивним характеристиками обладнаний замком, а тому сторонні особи не мають безперешкодного вільного доступу до речей, які в ньому зберігалися. Для того, щоб заволодіти речами потерпілого ОСОБА_6 та його спільнику довелося подолати перешкоду - розбити скло. У зв`язку з цим відповідна кваліфікуюча ознака "проникнення у сховище" правомірно поставлена у провину обвинуваченому.

Таким чином ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище, тобто тяжкий злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України.

Вказаних висновків суд дійшов також і з огляду на те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини, які викладені в обвинувальному акті та повністю визнав свою вину, отримавши згоду сторін,суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що характеризують його особу і стосуються вирішення питання про долю речових доказів, інших, які дозволяють встановити наявність фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження.

У ході допиту ОСОБА_6 свою вину у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище, визнав повністю, надав показання, у яких підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені у установчій частині вироку, зокрема у частині способу, дати, часу і місця вчинення злочину, опису майна, його вартості. Зокрема обвинувачений повідомив, що у 2015 році зі своїм спільником ОСОБА_8 зустрілись 17.05.2015 і домовилися про вчинення злочину, попередньо розподілили ролі. Десь о 3-й годині ночі прийшли у двір будинку на Теремках по вул. Вільямса у м. Києві. Він підшукав автомобіль Субару Аутбек з речами, підсвітивши ліхтариком, а далі вже чатував на варті. Стояв в арці. Вікно в автомобілі розбив ОСОБА_9 , забрав сумки. Далі разом пішли вздовж дороги. ОСОБА_9 занервував, коли побачив патрульний автомобіль. До них під`їхали патрульні. У сумці знайшли пістолет. Їх було затримано, допитано, відпущено. На місці перебував потерпілий і всі викрадені речі йому було повернуто. Потерпілий їх пробачив, від компенсації відмовився.

Під час розгляду справи та в ході допиту обвинувачений свідомо і добровільно підтвердив, що всі обставини, відображені в обвинувальному акті, відповідають дійсності, вартість викраденого майна не оспорює, до свого вчинку ставиться негативно, засуджує власну поведінку.

При цьому ОСОБА_6 щиро розкаявся та виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини, пояснив що на злочин пішов замолоду, бо мав сімейні негаразди з батьками, засуджує власний вчинок, шкодує про вчинене і вже давно змінив спосіб життя, має сім`ю та трьох маленьких діток, заробляє будівництвом і ремонтними роботами, має власну команду з виконання робіт.

Скарг на правоохоронців від обвинуваченого не надходило.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні чіткі, послідовні, не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Отже, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає.

У судових дебатах сторони висловили свої міркування щодо призначення покарання, зокрема сторона обвинувачення та захисту вказали на обставину, яка помішує покарання - щире каяття обвинуваченого, зауважили про те, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства через застосування норм ст. 75 КК України.

При цьому, прокурор вказала на необхідність застосування ч. 4 ст. 70 КК України в частині вироку, постановленого раніше щодо ОСОБА_6 .

У розрізі вимог прокурора щодо застосування приписів ч. 4 ст. 70 КК України суд зазначає наступне.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 28.01.2016 справі № 759/684/16-к ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік зі звільненням від відбування покарання з випробуванням та установленням іспитового строку.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11.04.2017 ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. За цими правилами призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Приписи ч. 4 ст. 70 КК України вказують на необхідність зарахування у строк остаточно призначеного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень покарання, що відбуте повністю чи частково за попереднім вироком.

У випадку ОСОБА_6 він покарання за попереднім вироком не відбував взагалі, адже був звільнений від відбування покарання, а тому він не має відбутого ні повністю, ні частково покарання у зв`язку з чим цим вироком приєднувати йому нічого. Зважаючи на викладене, приписи ч. 4 ст. 70 КК України за цим вироком за застосовуються.

Отже, вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд враховує позицію сторін про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства через застосування приписів ст. 75 КК України та, наявність обставини, яка пом`якшує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який в силу ст. 89 КК України є раніше не судимий, має середню спеціальну освіту і заробітки, одружений, має трьох малолітніх дітей на утриманні, на обліку лікаря нарколога і лікаря психіатра не перебуває.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є його щире каяття, яке полягає у жалю з приводу учиненого, осуді своєї поведінки, визнанні обставин регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України щодо події кримінального правопорушення, у тому числі, часу, місця, способу учинення.

Обставин, які обтяжують покарання за ст. 67 КК України в обвинувальному акті не вказано, судом не встановлено.

Всі речі, які були викрадені, повернуто потерпілому, про що свідчить його розписка.

З огляду на викладене, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. При цьому суд знаходить можливість звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням у порядку ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків за п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. На думку суду виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства з огляду на щире каяття, наведені вище дані про його особу, наявність особистих стимулів до законослухняної поведінки у зв`язку наявністю власної сім`ї та малолітніх дітей.

Підстав для застосування при призначенні покарання положень ст. 69 КК України не вбачається.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Розгляд кримінального провадження проведено за відсутності потерпілого, який завчасно і належним чином повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, викликався до суду повістками та за відсутності від нього заперечень щодо можливості проведення судового розгляду за його неявки.

Як вказувалося вище, майно (речі), що було викрадено, вартістю 21 720,00 грн, повернуто потерпілому, про що свідчить розписка від 31.05.2015.

Запобіжний захід за період перебування обвинувального акта в суді не обирався і підстав для його застосування суд не вбачає.

Наявність у кримінальному провадженні процесуальних витрат не встановлена.

Доля речових доказів була вирішена у вироку Голосіївського районного суду міста Києва від 06.09.2017 у справі № 752/13234/17 з розгляду кримінального провадження № 0004914, з якого в окреме провадження 17.07.2015 було виділено кримінальне провадження № 0007008 за обвинуваченням ОСОБА_6 .

Керуючись ст. 349, 368-371, 373-374, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбуття покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк, тривалістю 2 (два) роки.

Згідно з приписами ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, місця роботи (у разі офіційного працевлаштування).

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення за винятком підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України (щодо обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційноїскарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1