Справа № 372/390/24
Провадження 1-кс-394/24
ухвала

Іменем України

26 березня 2024 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області клопотання Дізнавача сектору дізнання Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про арешт майна,-

В С Т А Н О В И В:

Дізнавача сектору дізнання Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області звернувся до суду з клопотання про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000005, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03 січня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. На обґрунтування клопотання дізнавач зазначив, що 03.01.2024 до сектору дізнання Обухівського РУП ГУНП в Київській області надійшла заява від ОСОБА_3 , про те що, 29.12.2023 побратим заявника ОСОБА_4 знайшов оголошення про продаж авто для ЗСУ. В ході розмови з продавцем, який користувався номером НОМЕР_1 та НОМЕР_2 було досягнуто угоди про купівлю авто. На виконання угоди заявник перерахував з власної банківської карти грошові кошти на банківські картки НОМЕР_3 , НОМЕР_4 . В подальшому автомобіль заявнику не доставлено, грошові кошти не повернуто. (ЄО 246).

В ході розслідування вище вказаного кримінального провадження було встановлено, що потерпілий ОСОБА_3 , здійснив грошовий переказ грошових коштів з власної карти на картки АТ «Універсал Банк» за номером НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , грошовий переказ потерпілий здійснив продавцю в якості оплати за купівлю автомобіля.

В ході досудового розслідування було встановлено, що особою яка може бути причетна до вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України є громадянка України ОСОБА_5 , уродженка села Ярівка, Хотинського району, Чернівецької області, яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно встановлених обставин вчиненого кримінального правопорушення, ОСОБА_5 з метою отримання грошових коштів шляхом обману та зловживання довірою використовує свій мобільний телефон, з можливістю доступу до мережі інтернет, а також спеціальні додатки для анонімного спілкування. Таким чином, мобільний телефон, яким користується ОСОБА_5 для введення в обману та входження в довіру до потерпілих осіб, у даному випадку є знаряддям вчиненого кримінального правопорушення - заволодіння чужим майном і містить в собі відомості, у даному випадку комп`ютерні дані, що є електронними документами, які можуть бути використані як докази обставин вчинення шахрайських дій щодо потерпілого та докази причетності ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення.

На підставі ухвали Обухівського районного суду Київської області від 06.03.2024, справа 372/390/24, провадження 1-кс-308/24, 20.03.2024, в період часу з 07 години 51 хвилини по 09 годину 13 хвилину, було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено: мобільний телефон «Redmi 9», IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , моделі M2004J19AG, з наявному в ньому SIM - картою НОМЕР_7 , яким користується ОСОБА_5 - вилучено до спецпакету «Україна МВС Експертна служба» НОМЕР_8 ; мобільний телефон «Redmi 9», IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , моделі M2004J19AG, з наявному в ньому SIM - картою НОМЕР_7 , яким користується ОСОБА_5 - визнано речовим доказом у кримінальному провадженні за № 0000005 від 03.01.2024 року.

В ході досудового розслідування виникла необхідність в проведені судової комп`ютерно- технічної експертизи мобільного телефону, для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального правопорушення, а тому дізнавач звернувся до суду з вказаним клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

ч. 2 ст. 167 КПК України передбачає, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні злочину.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами у кримінальному провадженні є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.

Таким чином, досягнення мети арешту майна, передбаченого ч.2 ст.170 КПК України, а саме: забезпечення збереження речових доказів, можливо лише за умови їх належного зберігання в органі досудового розслідування без можливості доступу до нього та використання сторонніми особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Виходячи з того, що на даний час у досудового розслідування виникла необхідність накласти арешт на мобільний телефон «Redmi 9», IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , моделі M2004J19AG, з наявному в ньому SIM - картою НОМЕР_7 , для того щоб запобігти можливості його приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити, відчужити. Дізнавача сектору дізнання Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області в судове засідання не з`явився, в клопотанні просив розглянути його без участі слідчого та прокурора, вимоги клопотання підтримує в повному обсязі, також просив не здійснювати фіксацію судового засідання за допомогою технічних засобів.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи, що сторони в судове засідання не з`явилися, на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши матеріали справи, вважаю клопотання таким, що підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що Сектором дізнання Обухівського районного управління поліції ГУНП в Київській області розслідується кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від 03.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Мобільний телефон на який необхідно накласти арешт, вважається тимчасово вилученим, тобто може бути використаний як доказ причетності конкретних осіб до вчинення кримінального правопорушення.

Метою, накладення арешту на мобільний телефон «Redmi 9», IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , моделі M2004J19AG, з наявному в ньому SIM - картою НОМЕР_7 , який зберігається в кімнаті речових доказів Обухівського РУП ГУНП в Київській області, відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 170 КПК України, є збереження речових доказів, оскільки існують достатні підстави вважати, що вони зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що були об`єктом кримінального протиправно дій та набутті кримінально протиправним шляхом.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України. Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Дізнавач, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, з метою збереження речових доказів.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Оскільки слідчому судді надано постанову про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні, у рамках якого подано клопотання, воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, клопотання дізнавачпро накладення арешту, слід задовольнити.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено усі, передбачені ст.132, 173 КПК України, підстави до задоволення внесеного слідчим клопотання.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-174, 376 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання Дізнавача сектору дізнання Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про арешт тимчасово вилученого майна - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, отримане в ході проведення обшуку 20.03.2024, в період часу з 07 години 51 хвилини по 09 годину 13 хвилину, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: мобільний телефон «Redmi 9», IMEI1: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 , моделі M2004J19AG, з наявному в ньому SIM - картою НОМЕР_7 , яким користується ОСОБА_5 , - який зберігається в кімнаті речових доказів Обухівського РУП ГУНП в Київській області, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, до скасування у встановленому порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя