Справа №760/1721/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 , прокурора Солом`янської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0001435 від 01.07.2022,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням у порядку ст. 174 КПК України, у якому просить зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 22.07.2022 (справа №760/8853/22).

В обґрунтування клопотання зазначає, що слідчим відділом Солом`янського УП ГУПН у м.Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001435 від 01.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

В рамках даного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 22.07.2022 (справа №760/8853/22) накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , із забороною на вчинення будь - яких реєстраційних дій щодо такого майна.

Зазначає, що розгляд клопотання про накладення арешту та постановлення ухвали про накладення арешту здійснювалося без повідомлення власника майна чи його представника.

Квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу квартири від 11.05.2021, тому в результаті вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, ОСОБА_3 набула статусу учасника кримінального провадження - іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Також зазначає, що предметом кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0001435 від 01.07.2022 є саме грошові кошти, а не квартира, що належить ОСОБА_3 .

Вважає, що арешт на належну ОСОБА_3 . квартиру вказаною вище ухвалою накладено необґрунтовано, оскільки твердження слідчого, про те, що квартира є речовим доказом у кримінальному провадженні є помилковими: вона (квартира) не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегла на собі його слідів та не містить інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки належить ОСОБА_3 , як добросовісному набувачу, питання щодо права власності на вказану квартиру у кримінальному провадженні не розглядаються.

Підозра у вказаному кримінальному провадженні жодній особі не пред`явлена, із будь-яким цивільним позовом до неї не зверталися та державна реєстрація на квартиру на даний час не скасована. Доказів того, що ОСОБА_3 придбала квартиру у незаконний спосіб, немає. На даний час, будь-які слідчі дії у вказному кримінальному провадженні не здійснюються.

За таких обставин, наявні підстави для скасування вжитого заходу забезпечення у виді арешту майна.

У судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 , клопотання підтримала з наведених у ньому підстав, просилоа його задовольнити.

Прокурор Солом`янської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_5 просив відмовити у задоволені клопотання адвоката, посилаючись на те, що досудове розслідування вказаного кримінального провадження триває, а тому підстав для скасування арешту майна не має.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши учасників судового розгляду, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, слідчим відділом Солом`янського УП ГУПН у м.Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001435 від 01.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно зі ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льоннрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Так, як вбачається з матеріалів клопотання та з ухвали слідчого судді від 22.07.2022 (справа №760/8853/22) накладено арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , із забороною на вчинення будь - яких реєстраційних дій щодо такого майна, накладено як на власність ОСОБА_6 .

Разом з тим, в слідчого судді відсутні дані, що особа на майно, якої накладено арешт - ОСОБА_6 є підозрюваною у даному кримінальному провадженні, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не є особою, щодо якої здійснюється провадження та щодо якої може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна.

Тобто, із зазначеного, убачається, що слідчому судді при вирішенні клопотання про накладення арешту на майно не було надано доказів та не доведено наявність процесуального статусу ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001435 від 01.07.2022.

Так, 11.05.2021 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , укладено договір купівлі - продажу вказаної квартири.

Як вбачається з матеріалів клопотання на виконання грошового забов`язання щодо оплати вартості квартири за Договором 11.05.2021 між ОСОБА_3 в якості клієнта та ПАТ «Комерційний банк» «Акордбанк» та ОСОБА_7 в якості бенефіціара було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку умовного зберігання (ескроу) в національній валюті.

Відповідно до цього договору банк відкриває клієнту рахунок умовного зберігання для проведення розрахунків за договором купівлі - продажу нерухомості, а саме зарахування банком отриманих від клієнта коштів, перерахування коштів бенефіціарам/видача готівкою бенефіціару - за договором, за яким бенефіціар передає, а клієнт приймає у власність нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за яку клієнт перераховує грошові кошти у розмірі 1 193 856,30 грн. в строк до 11.05.2021 включно. Згідно квитанції №745367 від 11.05.2021, ОСОБА_3 внесла грошові кошти на рахунок умовного зберігання (ескроу) в національній валюті у сумі 1 193 856,30 грн. бенефіціаром за яким є ОСОБА_7 .

Слід вказати, що згідно припису п. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Вказаний факт, що майно перебуває у власності добросовісного набувача не було спростовано стороною обвинувачення, та свідчить, що вказана особи добросовісно набула право власності на вказане майно, тобто є добросовісними набувачами.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льоннрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Як вбачається з матеріалів наданих слідчому судді, що 22.07.2022 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва накладено арешт на вказане майно, разом з тим за вказаний проміжок часу, що становить 17 місяців, органом досудового розслідування не надано слідчому судді достатніх та належних даних для висновку про наявність підстав, які б виправдали тривале тримання належного майна під арештом.

Також, під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, органом досудового розслідування не надано суду доказів на підтвердження того, що арештоване майно набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, є предметом кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України.

Більш того, сторона обвинувачення в судовому засіданні необхідності накладення арешту на вказане майно не довела та доводи сторони захисту не спростувала.

Тобто нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 та 17 місяців перебуває під арештом, порушує і обмежує право власності останньої на належне їй майно.

За таких обставин вбачається, що на даний час в арешті вказаного майна у справі №760/8853/22 відпала потреба й виходячи з даних що були здобуті під час досудового розслідування кримінального провадження, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна, підлягає задоволенню.

Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 174, 309 КК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений в рамках кримінального провадження №0001435 від 01.07.2022 на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.07.2022 (справа №760/8853/22), на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Скасувати заборону державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), державним виконавцям та приватним виконавцям, Державному підприємству "СЕТАМ" (), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, здійснювати будь-які дії щодо відчуження, продажу та реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом (в т.ч. шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, внесення до статуного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, припинення запису про іпотеку або припинення будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна, скасування записів, поновлення записів, відкриття розділів, продажу з аукціонів, відкритих торгів, здійснювати звернення стягнення на майно) щодо об`єктів нерухомого майна вказаного вище.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1