Справа № 638/6237/24
Провадження № 1-кп/638/1425/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001260 від 26 лютого 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Андрушки Попільнянського району Житомирської області, українця, громадянина України, який проходить військову службу за контрактом, обіймає посаду старшого розвідника 3 розвідувального відділення взводу розвідки спеціального призначення 2 батальйону оперативного призначення (на бронетранспортерах) військової частини НОМЕР_1 , та перебуває в оперативному підпорядкуванні командира НОМЕР_2 опдбр (військової частини НОМЕР_3 ) на посаді стрільця 2 відділення 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення - номера обслуги 2 відділення 1 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

встановив:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 НГУ № 226 від 12.11.2020 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_4 НГУ та на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця 2 навчальної роти військової частини НОМЕР_4 НГУ.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 НГУ №209 від 18.07.2023 молодшого сержанта ОСОБА_5 переведено на посаду старшого розвідника 3 розвідувального відділення взводу розвідки спеціального призначення 2 батальйону оперативного призначення (на бронетранспортерах) військової частини НОМЕР_4 НГУ.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_4 НГУ від 16.01.2024 № 20/ДСК молодший сержант ОСОБА_5 вибув у службове відрядження до ОТУ «Лиман» ОСУВ «Хортиця», та на підставі рішення штабу по стройовій частині 1 БТГр 1 броп НГУ від 24.02.2024, яка знаходиться в оперативному підпорядкуванні командира НОМЕР_2 опдбр (військової частини НОМЕР_5 ), призначений на посаду стрільця 2 відділення 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення - номера обслуги 2 відділення 1 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення військової частини НОМЕР_4 НГУ.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв?язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який було продовжено та діє й до теперішнього часу.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України молодший сержант ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов?язки та бути готовим до виконання завдань, пов?язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов?язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої службо за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов?язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, За своїми військовими званнями начальниками с: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його.

Військовослужбовець зобов?язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов?язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов?язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з?єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, молодший сержант ОСОБА_5 під час проходження військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_4 НГУ, перебуваючи в оперативному підпорядкуванні командира НОМЕР_2 опдбр (військової частини НОМЕР_3 ) на посаді стрільця 2 відділення 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення - номера обслуги 2 відділення 1 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення військової частини НОМЕР_4 НГУ, 24.02.2024 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 24.02.2024 приблизно о 15:37 заступником командира 2 роти оперативного призначення по роботі з особовим складом 1 БТГр 1 БрОП військової частини НОМЕР_4 НГУ ОСОБА_6 вишикувано особовий склад 2 роти оперативного призначення 1 БТГр 1 БрОП військової частини НОМЕР_4 НГУ, в тому числі і молодшого сержанта ОСОБА_5 , в пункті тимчасової дислокації підрозділу у АДРЕСА_3 з метою доведення усного наказу на підставі бойового наказу командира 2 РОП 1 БТГр 1 БрОП військової частини НОМЕР_4 НГУ ОСОБА_7 .

Під час шикування заступником командира 2 роти оперативного призначення по роботі з особовим складом 1 БТГр 1 БрОП військової частини НОМЕР_4 НГУ ОСОБА_6 в усному порядку доведено наказ на підставі бойового наказу командира 2 РОП 1 БТГр 1 БрОП військової частини НОМЕР_1 до підлеглого особового складу про те, що особовому складу 2 роти оперативного призначення до 20.00 24.02.2024 року перейти до оборони позиції відділення « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташована у АДРЕСА_4 , створити систему вогню, спостереження, інженерних загороджень, виконати інженерне обладнання в обсязі першої черги; переміщення здійснити приховано, з дотриманням заходів безпеки транспортом 1 БТГр 1 БрОП.

Не погоджуючись з вище вказаним наказом молодший сержант ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати наказ, а саме до 20.00 24.02.2024 року перейти до оборони позиції відділення « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташована у АДРЕСА_4 , створити систему вогню, спостереження, інженерних загороджень, виконати інженерне обладнання в обсязі першої черги.

Після чого, у зв?язку з відкритою відмовою молодшого сержанта ОСОБА_5 виконувати усний наказ, доведений заступником командира 2 роти оперативного призначення по роботі з особовим складом 1 БТГр 1 БрОП військової частини НОМЕР_4 НГУ ОСОБА_6 на підставі бойового наказу командира 2 РОП 1 БТГр 1 БрОП військової частини НОМЕР_4 НГУ ОСОБА_8 щодо переходу до 20.00 24.02.2024 до оборони позиції відділення «Хонда», що розташована у АДРЕСА_4 , створення системи вогню, спостереження, інженерних загороджень, виконання інженерного обладнання в обсязі першої черги, молодшого сержанта ОСОБА_5 залишено в пункті дислокації 2 роти оперативного призначення 1 БТГр 1 БрОП військової частини НОМЕР_4 НГУ, чим останній підірвав боєготовність та боєздатність 2 роти оперативного призначення 1 БТГр 1 БрОП військової частини НОМЕР_4 НГУ.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника вчиненого в умовах воєнного стану.

19 червня 2024 року між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 , укладено угоду про визнання винуватості, на час підписання якої ОСОБА_5 визнав обвинувачення в повному обсязі. За умовами угоди, сторони дійшли згоди на призначення ОСОБА_5 остаточного покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 402 КК України, із застосуванням ст. ст. 58, 69 КК України у виді службового обмеження та строк 2 роки з відрахуванням із суми грошового забезпечення до службового обмеження в дохід держави у розмірі 20 відсотків.

У судовому засіданні сторони кримінального провадження просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд дійшов висновку про затвердження угоди про визнання винуватості, з огляду на таке.

Так, пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди.

Відповідно до ч.2 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Відповідно до ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Суд зазначає, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, внаслідок якого шкода завдана лише суспільним інтересам.

Обвинувачений ОСОБА_5 погоджується на призначення узгодженого покарання, що він підтвердив під час проведення підготовчого судового засідання.

У судовому засіданні, перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості судом з`ясовано у обвинуваченого питання, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, та обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винуватим, зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, крім того розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, згоден з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні даної угоди.

Суд, шляхом опитування обвинуваченого, прокурора, захисника у судовому засіданні, відповідно вимог ч. 6 ст. 474 КПК України, переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Отже, угода про визнання винуватості, яка укладена 19 червня 2024 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участі захисника ОСОБА_4 , відповідає вимогам КПК України та КК України.

Підстав для відмови у затвердженні угоди, які передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Частиною 5 статті 65 КК України встановлено, що у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України та положенням закону, правова кваліфікація злочину є правильною, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зобов`язання взяті за угодою обвинуваченим можуть бути виконані повністю, наявні фактичні підстави для визнання винуватості.

Підстав для відмови у затвердженні угоди, які передбаченні ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України - непокора, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника вчиненого в умовах воєнного стану.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч.1 ст. 66 КК України судом визнаються обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є уродженецем с. Андрушки Попільнянського району Житомирської області, українцем, громадянином України, який проходить військову службу за контрактом, обіймає посаду старшого розвідника 3 розвідувального відділення взводу розвідки спеціального призначення 2 батальйону оперативного призначення (на бронетранспортерах) військової частини НОМЕР_1 , та перебуває в оперативному підпорядкуванні командира НОМЕР_2 опдбр (військової частини НОМЕР_3 ) на посаді стрільця 2 відділення 2 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення - номера обслуги 2 відділення 1 взводу оперативного призначення 1 роти оперативного призначення, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 . Характеризується позитивно, має відзнаку «За витягу», нагороджений відзнакою-медаллю «Учасник військового параду». Раніше не судимий. Відповідно до службової характеристики, за своїми морально-діловими якостями молодший сержант ОСОБА_10 займаній посаді відповідав та гідний для подальшого проходження служби в лавах Національної гвардії України.

Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину та відомостям про особу обвинуваченого, відповідає загальним засадам призначення покарання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомостей про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 визначену угодою про визнання винуватості міру покарання.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадження відсутні.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 07.03.2024 року стосовно обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з можливістю внесення застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121120,00 грн.

Згідно з ч.11 ст.182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Керуючись ст.ст. 374-376, 475 КПК України, суд,-

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладену 19 червня 2024 року між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити узгоджене сторонами кримінального провадження покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України замінити основне покарання, що призначене ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

На підставі ст. 72 КК України у строк виконання покарання зарахувати час попереднього ув`язнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 07 березня 2024 року по 12 березня 2024 року включно з розрахунку день за день.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді застави залишити без змін.

Повернути ОСОБА_11 (адреса: АДРЕСА_5 ) заставу в розмірі 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень 00 копійок, яка була внесена за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 07 березня 2024 року.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого законом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1