Справа № 129/1229/24
Провадження по справі № 1-кп/129/408/2024
У Х В А Л А

08.04.2024 року Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

іншого власника майна ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Гайсині кримінальне провадження № 0000022 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, -

Встановив:

В провадженні Гайсинського районного суду перебуває кримінальне провадження № 0000022 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, у якому автоматизованою системою документообігу суду визначено головуючим суддею ОСОБА_1

08.04.2024 року до початку судового засідання ОСОБА_4 як інший власник майна та його представник подали до суду письмове клопотання про скасування, накладеного ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 12.02.2024 року, арешту на майно, із поверненням його власнику ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- 137 купюр номіналом по 500 гривень;

- 2 купюри номіналом по 100 доларів США;

- одну купюру номіналом 100 Євро, які зберігаються у спецпакеті НПУ №CRI1023867 у сховищі цінностей відділення №220/01 АБ «Укргазбанк» згідно із договором №1/2016-РД від 10.03.2016;

- банківську картку «ПриватБанк» із номером № НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон «Хонор»,

- мобільний телефон марки «Nokia», які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, у кримінальному провадженні №0000022, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Клопотання про скасування арешту на майно обґрунтовано тим, що ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 07.02.2024 року надано дозвіл працівниками Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в житловому будинку, господарських будівлях та спорудах по АДРЕСА_1 , що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі договору купівлі-продажу від 04.07.2016 року належить ОСОБА_7 , - для знайдення і вилучення наркотичних речовин та засобів для їх виготовлення та зберігання.

Так, згідно протоколу обшуку від 08.02.2024 року проведеного за вказаною вище адресою під час такого обшуку було вилучено, окрім інших речей, 137 купюр номіналом по 500 гривень, 2 купюри номіналом по 100 доларів США та одна купюра номіналом 100 Євро. банківську картку «ПриватБанк» із номером № НОМЕР_2 , мобільний телефон «Хонор», мобільний телефон марки «Нокіа».

В подальшому ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду від 12.02.2024 року було накладено арешт на вказані вище речі.

Арешт було накладено відповідно до ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів та можливістю його використання для здійснення досудового розслідування в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000022 від 01.02.2024 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 2. ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження

речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

Відповідно до абз. 3 п. 1 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Також у клопотанні ОСОБА_4 повідомив суд, що він є власником вказаних вище грошових купюр, банківської картки «ПриватБанк», мобільного телефону «Хонор» та мобільного телефону марки «Нокіа».

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить мені - ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на праві спільної власності подружжя, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.02.2024 року та Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 16 липня 1999 року.

В належному ОСОБА_4 будинку хоча і проживав ОСОБА_6 , який є братом моєї дружини, проте він, ОСОБА_4 , там також зберігав свої особисті речі і грошові кошти.

Він, ОСОБА_4 , є власником банківської картки «ПриватБанк» із номером № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою за реквізитами від 07.03.2024 року.

Також він, ОСОБА_4 , є власником мобільного телефону марки «Хонор» та мобільного телефону марки «Нокіа», що підтверджується квитанціями про придбання даних телефонів та наявністю в мене коробок до них.

Крім того, він, ОСОБА_4 , є власником 137 купюр номіналом по 500 гривень, 2 купюри номіналом по 100 доларів США та однієї купюри номіналом 100 Євро, які також були вилучені під час обшуку належного йому житлового будинку.

Під час обшуку, який фіксувався на відеокамеру ОСОБА_6 , який офіційно не працює, вказував що ці гроші йому не належать.

Вказані грошові кошти у своєму житловому будинку зберігав він, ОСОБА_4 , особисто і дані кошти я знімав зі своїх рахунків та крім того отримував валютні грошові перекази з закордону від своєї дружини, яка з листопада 2022 року перебуває в Ірландії, що підтверджується виписками по банківських рахунках та відповідними квитанціями, які я також додаю до клопотання, а також копією закордонного паспорту моєї дружини.

Грошові кошти, банківська картка, мобільний телефон «Хонор», мобільний телефон марки «Нокіа» не мають ніякого значення для кримінального провадження та не можуть бути речовими доказами, оскільки не використовувалися для виготовлення чи зберігання наркотичних речовин, обвинуваченому ОСОБА_6 не належать, а також не здобуті злочинним шляхом і конфіскації не підлягають, що зокрема вбачається зі змісту обвинувального акту в даному кримінальному провадженні, а відтак він, ОСОБА_4 , вважає що арешт на них накладений необгрунтовано.

Відтак, за вказаних вище обставин, він, ОСОБА_4 , вважає, що в подальшому застосуванні такого заходу відпала потреба та накладений слідчим суддею арешт на належні йому речі може бути скасований.

Інший власник майна ОСОБА_4 в судовому засіданні подане ним клопотання про скасування арешту на майно підтримав повністю та просив його задовільнити з підстав зазначених у клопотанні.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 клопотання про скасування арешту на майно підтримали повністю та просили його задовільнити з підстав зазначених у клопотанні.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання, заявленого ОСОБА_4 про скасування арешту на майно обвинуваченого, а також пояснив, що до вказаного переліку майна правомірно вжито захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна обвинуваченого, під час застосування якого слідчим суддею перевірялись і встановлено наявність ризиків (можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження), передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, а також того, що вказаний перелік майна є майном, щодо якого існує сукупність підстав та розумних підозр визначених ст. 170 КПК України вважати, що воно є доказом злочину і це майно може підлягати конфіскації у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим у скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України. На даний час наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України не відпала та продовжує існувати, а ОСОБА_4 на даний час не доведено належними та допустимими доказами існування визначених ст. 100 КПК України обставин і умов, за яких можливо скасувати арешт на це майно.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1) ч.6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Із наданих суду ухвали слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 12.02.2024 року вбачається, що до вказаного переліку майна, щодо якого заявлено вимоги про скасування арешту, вжито захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна обвинуваченого, під час застосування якого слідчим суддею перевірялись і встановлено наявність ризиків (можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження), передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України, а також того, що вказаний перелік майна, є майном щодо якого існує сукупність підстав та розумних підозр визначених ст. 170 КПК України вважати, що воно є доказом злочину та це майно підлягає конфіскації у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим у скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Оскільки ОСОБА_4 на даний час не доведено, що в подальшому застосуванні вжитого заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна обвинуваченого відпала потреба, а також того, що арешт накладено необґрунтовано, то в задоволенні клопотання ОСОБА_4 як іншого власника майна про скасування арешту на майно обвинуваченого необхідно відмовити на підставі ч.1 ч.4 ст. 174 КПК України.

Керуючись ст.ст. 170, 174, 376 КПК України, -

Постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання про скасування, накладеного ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 12.02.2024 року, арешту на майно, із поверненням його власнику ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- 137 купюр номіналом по 500 гривень;

- 2 купюри номіналом по 100 доларів США;

- одну купюру номіналом 100 Євро, які зберігаються у спецпакеті НПУ №CRI1023867 у сховищі цінностей відділення №220/01 АБ «Укргазбанк» згідно із договором №1/2016-РД від 10.03.2016;

- банківську картку «ПриватБанк» із номером № НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон «Хонор»,

- мобільний телефон марки «Nokia», які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області, у кримінальному провадженні №0000022, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.02.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: