Справа №1-156/11 пров. №1-в/478/1/2024
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2024 року Казанківський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Казанка заяву засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування додаткового покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та скасування арешту майна,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від відбування додаткового покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, скасування арешту накладеного на все його майно.

Клопотання мотивоване тим, що вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.10.2012 року ОСОБА_4 засуджено за ч.3, ст.368, ч.2 ст.15, ч.3 ст.368, ч.1 ст.364, ч.1 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.190, ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369 КК України застосовано положення ч.1 ст.70 КК України і призначено покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посаду судді та посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в державних установах строком на 3 роки з конфіскацією частини майна та зі сплатою штрафу у розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 4250 грн. Вирок набрав законної сили 25.01.2013 року.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 05.12.2016 року ОСОБА_4 звільнений умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі, невідбутий строк якого становить 01 рік 08 місяців 21 день.

На виконання вироку в частині призначеного додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, Казанківським районним судом 13.02.2013 року видано виконавчий лист №1-156/2011, який був скерований для виконання до Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, яким 25.02.2013 року було відкрите виконавче провадження НОМЕР_8.

Виконавче провадження НОМЕР_8 наразі завершено на підставі постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу від 17.06.2020 року, відповідно до якої виконавчий лист №1-156/2011 від 13.02.2013 року повернений до Казанківського районного суду Миколаївської області в зв`язку з не виявленням майна, щодо якого можливо стягнення.

Засуджений ОСОБА_4 жодним чином не ухилявся від відбування додаткового покарання, нових злочинів не вчиняв, що свідчить про те, що перебіг строку давності не зупинявся та не переривався.

З моменту набрання законної сили вироку Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.10.2012 року по справі № 1-156/2011 минуло 10 років, однак в частині додаткового покарання він так і не був виконаний.

Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду (ч. 2 ст. 80 КК України ), тобто вони закінчуються одночасно зі строком, встановленим для основного покарання.

Посилаючись на те, що закінчились строки давності виконання обвинувального вироку Казанківського районного суду від 15.10.2012 року по справі №1-156/2011 в частині додаткового покарання у вигляді конфіскації майна засудженого, просив звільнити його від відбування додаткового покарання.

Одночасно на досудовому слідстві у кримінальній справі з метою забезпечення можливої конфіскації майна засудженого ОСОБА_4 було накладено арешт на належне йому та його дружині майно.

Частинами 1,6 ст.126 КПК України (в редакції Закону 1960 року) визначено, що арешт майна здійснюється лише для забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна та скасовується, якщо у застосуванні цього заходу відпаде потреба.

З огляду на те, що на теперішній час спливли строки давності виконання вироку Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.10.2012 року у справі №1-156/2011 в частині конфіскації майна, відпали підстави для продовження дії постанов про накладення арешту на майно ОСОБА_4 , тому просив скасувати арешт на майно, накладений постановами слідчого прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 26.08.2011 року, постановами Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2011 року, та вилучити з Державного реєстру речових прав записи про обтяження.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 .

Засуджений ОСОБА_4 в судовому засіданні просив суд клопотання задовольнити з підстав вказаних у клопотанні.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, матеріали кримінальної справи №1-156/2011, та виконавче провадження НОМЕР_9 (номер за ЄДРВП НОМЕР_8) суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (подання) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. У судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.10.2012 року у справі № 1-156/2011 ОСОБА_4 засуджено за скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст. 368, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 368, ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 15, ч.4.ст. 27, ч.4 ст. 369, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 190, 70 ч.1 КК України, до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посаду судді та посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в державних установах строком на 3 роки, з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна та зі сплатою штрафу у розмірі 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 25.01.2013 року вищевказаний вирок був залишений без змін і набрав чинності 25.01.2013 року.

13.12.2016 року ОСОБА_4 був звільнений умовно-достроково на 01 рік 08 місяців 21 день від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 81 КК України відповідно до ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 05.12.2016 року у справі № 545/3700/16-к, що підтверджується довідкою про звільнення Крюковської ВК (№ 29) від 13.12.2016 року, ( а.с.5).

Відповідно до ст. 48 Кримінально-виконавчого кодексу України суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання органу державної виконавчої служби, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не провадилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється територіальним органом державної виконавчої служби за місцем знаходження майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.1 ст. 49 КВК України конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.

Відповідно до ч.2 ст. 52 КК України додатковими покараннями є позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу та конфіскація майна.

На виконання вище вказаного вироку суду в частині додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, Казанківським районним судом Миколаївської області 13.02.2013 року було видано виконавчий лист № 1-156/2011, який разом з копією вироку від 15.10.2012 року по кримінальній справі відносно ОСОБА_4 в частині конфіскації частини майна, яка є власністю засудженого був скерований для виконання до Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції. Відповідно до додатку також направлено копії постанови про накладення арешту на майно від 26.08.2011 року, копії витягів про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів рухомого та нерухомого майна (а.с.273 т.14). Зазначені документи були отримані ВДВС Жовтневого районного управління юстиції м. Кривого Рогу в Дніпропетровській області 22.02.2013 року (а.с.288 т.14).

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції ВП НОМЕР_8 від 25.02.2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №1-156/2011, виданого 13.02.2013 року Казанківським районним судом Миколаївської області про конфіскацію частини майна на користь держави, належного боржнику ОСОБА_4 (а.с.298 т.14).

Постановою слідчого прокуратури Дніпропетровської області від 26.08.2011 року накладено арешт на майно підозрюваного по кримінальній справі №49-3283 ОСОБА_4 (а.с.1 т.9).

З витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09.09.2011 року вбачається що до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про арешт нерухомого майна, а саме домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_4 , реєстраційний номер обтяження 11592326 (а.с.4 т.9).

Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09.09.2011 року, до Єдиного реєстру внесено реєстраційний запис про арешт всього нерухомого майна, де б таке не знаходилося, власником якого являється ОСОБА_4 , реєстраційний номер обтяження 11591980 (а.с. 5 т.9).

Крім того, відповідно до протоколу обшуку від 26.08.2011 року співробітниками СБУ під час досудового слідства в процесі обшуку в домоволодінні АДРЕСА_2 вилучено ланцюг з металу жовтого кольору зі знімним підвісом з металу жовтого кольору у вигляді хреста оздобленого камінням білого кольору загальною вагою 22,98 грам; ланцюг з металу жовтого кольору зі знімним підвісом з металу жовтого кольору у вигляді хреста з накладкою з зображенням Ісуса загальною вагою 21,52 грама; браслет з металу жовтого кольору зі знімним підвісом з металу жовтого кольору загальною вагою 2,93 грама; кольє з металу жовтого кольору, в центрі вставка у вигляді пелюстків загальною вагою 10,25 грам; браслет з металу жовтого кольору вагою 6,60 грама; ланцюг з металу жовтого кольору зі знімним підвісом з металу жовтого кольору у вигляді хреста загальною вагою 2,48 грам; браслет з металу жовтого кольору зі вставками з металу білого кольору вагою 14,83 грама; підвіс з металу жовтого кольору з зображенням ікони Божої Матері вагою 0,59 грам; сережки з металу жовтого кольору вагою 1,20 грама; сережки з металу жовтого кольору зі вставками білого кольору вагою 2,26 грам; перстень з металу жовтого кольору вагою 1,62 грама; перстень з металу жовтого кольору, каст оздоблений камінням білого кольору, розміщеним в рядок вагою 2,76 грама; перстень з металу жовтого кольору, каст у вигляді овалу, інкрустованого камінням білого кольору вагою 4,06 грама; перстень з металу жовтого кольору, з накладкою з металу білого кольору у вигляді трьох листків, по центру оздоблених каменями білого кольору вагою 2,21 грама; перстень з металу жовтого кольору, каст оздоблений камінням білого кольору великого розміру вагою 3,63 грама; перстень з металу жовтого кольору, каст, оздоблений камінням зеленого та білого кольору вагою 7,96 грами; перстень з металу жовтого кольору у вигляді печатки, каст, оздоблений камінням білого кольору вагою 7,28 грами. На вказане майно накладено арешт постановою слідчого прокуратури Дніпропетровської області від 26.08.2011 року.

Постановами Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2011 року накладено арешти на грошові кошти, розміщені в АТ «Комерційний банк «Правекс Банк»» та ПАТ «Альфа-банк» на рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с.106, 11 т.9).

Постановою державного виконавця ОСОБА_7 від 05.11.2015 року скасовано розшук та знято з затримання автотранспорт автомобіль Хюндай TUCSON д. номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_4 (а.с. вик.пров. 26).

Вказане виконавче провадження № НОМЕР_8 наразі завершено на підставі постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу від 17.06.2020 року, відповідно до якої виконавчий лист №1-156/2011 від 13.02.2013 року повернений до Казанківського районного суду Миколаївської області в зв`язку з не виявленням майна, щодо якого можливо стягнення.

Відповідно до ст. 152 КВК України підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт про помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба; інші підстави, передбачені законом.

Згідно з ч.1, 3 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки:

1) два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі за злочин невеликої тяжкості;

3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин;

4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п' ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин;

5) п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин.

Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Частиною 2 ст. 80 КК України встановлено, що строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням призначеним за вироком суду.

На підставі ч.4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Вказані положення свідчать, про те, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Під давністю виконання обвинувального вироку розуміється сплив встановлених у законі строків з дня набрання чинності обвинувальним вироком, що виключає виконання призначеного судом покарання. Існування в Кримінальному кодексі України цього виду звільнення від відбування покарання обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що не вчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

Загальними умовами, за яких особа, крім тих, що засуджені за злочини, передбачені ст. ст. 437-439 і ч. 1 ст. 442 КК України, або за інші злочини до довічного позбавлення волі, звільняється від відбування покарання відповідно до ст. 80 КК України, є: закінчення зазначених у ч. 1 ч.3 ст. 80 строків; не вчинення протягом цих строків нового середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину; не ухилення засудженого від відбування покарання.

Отже, тривалість строків давності, передбачених, зокрема, п.1-5 ч. 1 ст. 80 КК України, диференціюється залежно від тяжкості вчиненого злочину, а також виду та міри призначеного судом покарання, у тому числі остаточного покарання за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків та початком перебігу строку давності є день набрання чинності обвинувальним вироком, який встановлюється кримінально-процесуальним законодавством.

Правила звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, встановлені правилами ст. 80 КК У країни, стосуються як основного, так і додаткового покарання.

Як вбачається в матеріалів провадження, ОСОБА_4 було засуджено за скоєння злочинів, передбачених ч.3 ст. 368, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 368, ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 15, ч.4.ст. 27, ч.4 ст. 369, ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 190, 70 ч.1 КК України, до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/2 належного йому майна. Тобто, за тяжкий злочин, в розумінні ст. 12 КК України, в зв`язку з чим 25.01.2023 року закінчився строк давності виконання вироку Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.10.2012 року відносно ОСОБА_4 , в тому числі в частині додаткового покарання у виді конфіскації 1/2 належного йому майна.

Разом з тим, ОСОБА_4 не ухилявся від відбування покарання, ним не було вчинено нового злочину до закінчення строку давності, що свідчить про те, що перебіг строку давності не зупинявся та не переривався, що також підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, наведені обставини свідчать про закінчення строків давності виконання обвинувального вироку Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.10.2012 року в частині додаткового покарання у виді конфіскації 1/2 належного ОСОБА_4 майна відповідно до приписів п.4 ч.1, ч.2 ст. 80 КК України.

Наведений висновок підтверджується правовою позицією Верховного Суду України щодо застосування ст. 80 КК України. Так, правовим висновком Верховного Суду України, наведеному у постанові від 24.12.2015 року у справі № 5-324кс15, передбачено, що стаття 80 КК передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати право обмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Аналогічно у постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 21.11.2022 року у справі №754/17643/21 викладена наступна правова позиція, так статтею 80 КК передбачено, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано зокрема у строк 2 роки в разі засудження до покарання, менш суворого, ніж обмеження волі. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах 1 та З цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Вказана стаття кримінального закону передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Таким чином, Верховним Судом акцентується увага на безумовності звільнення засудженого від відбування покарання у випадку спливу строків, встановлених ст. 80 КК України.

Враховуючи вищевикладене, та також те, що вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.10.2012 року в частині додаткового покарання у виді конфіскації 1/2 належного ОСОБА_4 майна виконано не було, з дня набрання чинності вказаним обвинувальним вироком минуло понад 10 років, строки давності не зупинялися та не переривалися, суд приходить висновку про доцільність звільнення засудженого від відбування зазначеного додаткового покарання.

Судом встановлено, що арешт на майно у кримінальній справі був накладений під час дії КПК України в редакції 1960 року.

Відповідно до п. 9 Розділу XI Перехідних положень КПК України (2012 року) запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно зі статтею 409 КПК України 1960року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішується судом, який постановив вирок.

У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України (1960 року), суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмови в позові або незастосування конфіскації вироком ці заходи не скасовані.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 КПК України(1960 року) накладення арешту на майно скасовується, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Відповідно до ст. ст. 125-126 КПК України(1960 року) арешт на майно по кримінальній справі накладається з метою забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироку суду», суд в порядку ст. ст. 409, 411 КПК України (1960 року) вправі на стадії виконання вироку вирішити питання про скасування заходів забезпечення позову чи можливої конфіскації майна, якщо при постановленні вироку ці заходи скасовані не були.

Враховуючи вищевикладене, оскільки метою накладення арешту було забезпечення можливої конфіскації у порядку виконання вироку суду, але стосовно призначеного ОСОБА_4 додаткового покарання у вигляді конфіскації особистого майна сплинув визначений у Кримінальному кодексі України строк давності виконання вироку, що у свою чергу, є підставою для звільнення засудженого від відбування покарання, а тому суд приходить до висновку, що арешт майна, накладений постановою слідчого прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 від 26.08.2011 року у кримінальній справі №49-3283 на майно (невизначене), де б воно не знаходилось, а також арешт накладений постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2011 року у кримінальній справі №49-3283 на грошові кошти, розміщенні на рахунках належних ОСОБА_4 , необхідно скасувати.

Відповідно до висновку Великої Плати Верховного Суду, зробленого у постанові від 30 червня 2020 року під час розгляду справи № 727/2878/19 виснувано, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі N 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі N 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Враховуючи наведені правові висновки та встановлені у справі обставини клопотання засудженого ОСОБА_4 в частині скасування арешту, накладеного постановами Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2011 року на грошові кошти на рахунках належних ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Одночасно, клопотання в частині прохання вилучити з Державного реєстру речових прав обтяження за реєстраційним номером 226254 та вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження за реєстраційними номерами 11591980, 11592326 задоволенню не підлягає, оскільки вирішення цього питання не регулюється положеннями чинного кримінального процесуального закону.

Враховуючи вищевикладене, клопотання засудженого слід задовольнити частково.

Керуючись ст.409, ст.411 КПК України (в редакції Закону1960 року),ст.372, ст. 376 КПК України, суд

П о с т а н о в и в :

Клопотання засудженого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування додаткового покарання у виді конфіскації частини належного йому майна, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2012 року.

Арешт, який накладений постановою слідчого відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь управління нагляду за додержанням законів спецпідрозділами та іншими установами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Дніпропетровської області від 26 серпня 2011 року на майно підозрюваного по кримінальній справі №49-3283 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , де б воно не знаходилося, - скасувати

Арешт, який накладений постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2011 року на грошові кошти, розміщені в АТ «Комерційний банк «Правекс Банк», м. Київ, Кловський узвіз, 9/2, МФО321983, , в Криворізькій регіональній дирекції, м. Кривий Ріг вул. Сімбірцева, 1 на розрахункових рахунках: № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_4 ; № НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_4 ; № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_4 ; на всіх інших рахунках, відкритих в ПАТ «Правекс-банк» від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , скасувати.

Арешт, який накладений постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.08.2011 року на грошові кошти, розміщені в ПАТ «Альфа-банк», , МФО 300346 м. Київ, вул. Десятинна, 4/6 у відділенні «Криворізьке №2», м. Кривий Ріг, вул. Мусорського, 4, на рахунках: № НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_4 ; № НОМЕР_7 на ім`я ОСОБА_4 ; на всіх інших рахунках, відкритих в ПАТ «Альфа-банк від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , скасувати.

У задоволенні решти вимог клопотання - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1