ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/3135/23 Провадження№ 1-кп/636/573/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника неповнолітнього обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку залі суду в м. Чугуїв кримінальне провадження № 0000008 за обвинуваченням

неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сірий Яр Великобурлуцького району Харківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 22 червня 2021 року за ч. 2 ст.289 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень кримінальних проступків, передбачених ч. 1ст. 185, ч.1 ст.125 КК України,

встановив:

Неповнолітній ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим за вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 22 червня 2021 року за ч. 2 ст.289 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільненим від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, перебуваючи на волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення і перевиховання не став та в період тривання правових наслідків не погашеної та не знятої судимості знову вчинив умисні кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, 24 січня 2022 року приблизно о 13 год 00 хв., ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є офіційним опікуном ОСОБА_4 приїхала до місця свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та в приміщенні зальної кімнати залишила жіночу сумку, в якій знаходився гаманець з грошовими коштами в сумі 1700 гривень. В цей же день приблизно о 18 год 00 хв. у неповнолітнього ОСОБА_4 , перебуваючого в цьому будинку, розташованому за вищевказаною адресою, раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, після чого ОСОБА_4 діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив наживи, який полягав у незаконному збагаченні за рахунок злочинної діяльності, шляхом вільного доступу викрав грошові кошти в сумі 1100 грн, які знаходились в гаманці сумки, що належить ОСОБА_7 , та розпорядився ними на власний розсуд, спричинивши при цьому потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Окрім того, 27 січня 2022 року приблизно о 11 год 00 хв. прийшов додому до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуваючи в кухонній кімнаті вищевказаного будинку, в ході словесного конфлікту, виниклого на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання їх наслідків, перебуваючи в положенні обличчям до обличчя ОСОБА_8 наніс йому кулаком правої руки один удар в область лівого ока, після якого останній впав на спину, а ОСОБА_4 продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс лежачому на підлозі ОСОБА_8 декілька ударів ступнею правої ноги в область тулуба, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді синця в області грудної клітини, синця в області черевної порожнини, садна в області скроневої ділянки голови, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12/14/01-ВБ/22 від 31 січня 2021 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно з п.2.3.2, п.2.3.5»» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень- кримінальних проступків передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 125 КК України, визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи та пояснив, що дійсно 24 січня 2022 року приблизно о 18 год 00 хв., перебуваючи за місцем свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив крадіжку грошових коштів у сумі 1100 гривень з гаманця, що знаходився в жіночій сумці ОСОБА_7 , яку вона залишила в зальній кімнаті цього домоволодіння. Окрім того, 27 січня 2022 року приблизно о 11 год 00 хв., прийшовши додому до ОСОБА_8 проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуваючи в кухонній кімнаті будинку, в ході словесного конфлікту наніс останньому кулаком правої руки один удар в область лівого ока, а коли той впав на спину, наніс йому ще декілька ударів ступнею правої ноги в область тулуба, спричинивши при цьому легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я. В скоєному щиро каявся.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні фактичні обставини справи, встановлені досудовим розслідуванням, та кваліфікацію дій неповнолітнього обвинуваченого не оспорювала, цивільний позов не заявляла, проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не заперечувала, зазначивши при цьому, що положення та наслідки застосування якої їй роз`яснені і зрозумілі.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлялися до дату, час та місце розгляду кримінального правопорушення.

За таких обставин справи, згідно з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечували неповнолітній обвинувачений та інші учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів. Судом роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. З урахуванням вимого ч. 4 ст. 349 КПК України суд обмежився допитом неповнолітнього обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, а також з`ясуванням умов життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого, передбачених ст. 487 КПК України.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.

Окрім того відповідно до норми ст. 485 КПК України під час судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, також з`ясовуються: 1) повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього: його вік (число, місяць, рік народження), стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності чи обранні заходу виховного характеру. За наявності даних про розумову відсталість неповнолітнього, не пов`язану з психічною хворобою, повинно бути також з`ясовано, чи міг він повністю усвідомлювати значення своїх дій і в якій мірі міг керувати ними; 2) ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння; 3) умови життя та виховання неповнолітнього; 4) наявність дорослих підбурювачів та інших співучасників кримінального правопорушення.

Вина неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень - кримінальних проступків доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження, і ним не оспорюються.

Суд вважає доведеною винуватість неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці). Його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України.

Суд вважає доведеною винуватість неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 в умисному легкому тілесному ушкодженні. Його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України.

За таких обставин справи, враховуючи, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 є осудним, суд вважає, що він підлягає покаранню за вчинені ним кримінальні правопорушення.

При вирішенні питання про вид та міру покарання неповнолітньому винному ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття, яке виразилось у повному визнанні своєї вини, правдивій розповіді про обставини скоєних кримінальних правопорушень, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, а також вчинення кримінальних правопорушень неповнолітнім та визнає ці обставини, відповідно до ст. 66 КК України такими, що пом`якшують його покарання. Обставин, що обтяжують покарання винного неповнолітнього, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_4 посередньо характеризується за місцем мешкання, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-психіатра з 2013 року з діагнозом-змішаний розлад поведінки та емоцій. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 310 від 13 червня 2023 року, ОСОБА_4 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості, відповідно до свого стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідають вчинені правопорушення, ОСОБА_4 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання поза тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відповідно до свого психічного стану застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. На підставі ч. 2 ст. 20 КК України, визнання фізичної особи обмежено осудною також враховується судом при призначенні покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, віднесених законодавством до кримінальних проступків, особу неповнолітнього винного та обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, його ставлення до скоєних кримінальних правопорушень, факт вчинення нових кримінальних правопорушень в період іспитового строку, висновок досудової доповіді Куп`янського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 20 жовтня 2023 року, згідно якого виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень неповнолітнім обвинуваченим, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції, та вважає за необхідне призначити неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 185 та ч. 1 ст. 125 КК України, з урахуванням вимог 102, 103 КК України, враховуючи матеріальні та духовні умови життя і виховання неповнолітнього винного, рівень його розвитку і особливості особи неповнолітнього, вважаючи, що таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення неповнолітнього обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин справи суд вважає за необхідне призначити неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді громадських робіт в межах санкції відповідної частини статті.

За таких обставин справи суд вважає за необхідне призначити неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт в межах санкції відповідної частини статті.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень суд, призначає неповнолітньому ОСОБА_4 остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді громадських робіт.

Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначене, що виходячи з положень кримінального закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Враховуючи, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 після постановлення вироку Вовчанського районного суду Харківської області від 22 червня 2021 року, вчинив нові кримінальні правопорушення кримінальні проступки у період іспитового строку, суд на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, призначаючи покарання за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 22 червня 2021 року, з урахуванням встановлених п.п. г) п. 1) ч. 1 ст. 72 КК України правил складання покарань, згідно з якими одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт, остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі.

Вказану міру покарання неповнолітній ОСОБА_4 повинен відбувати реально.

Суд вважає, що таке покарання є дійсно необхідним, справедливим і цілком достатнім для виправлення винного і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також відповідатиме цілям та меті покарання.

Речові докази та процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотання прокурора, суд не вбачає підстав для обрання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 124, 174, 368, 369, 370, 373, 374, 395, 484, 485, 487, 488, 496 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначити покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.

На підставі ч. 1 ст. 71, з урахуванням встановлених п.п. г, п.1 , ч.1 ст.72 КК України правил складання покарань, згідно з якими одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 22 червня 2021 року та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років і 15 (п`ятнадцяти) днів позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з моменту його фактичного затримання у порядку виконання вироку суду.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення неповнолітньому обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1