Справа № 936/901/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/44/24, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 04.12.2023.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, особа з інвалідністю третьої групи, несудимий, засуджений:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 03 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з дня фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз в розмірі 11766 грн 88 коп.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.04.2022.

Речові докази: автомобіль марки «MAN» моделі «LE 18.220», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання на охоронювану територію ТОВ «ВУД КОМ» за адресою смт Воловець, вул. Фабрична, 2, Мукачівського району та свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_2 , що зберігається в матеріалах кримінального провадження - повернуто власнику ПП «БУКОВИНА ТРЕК»; мотоцикл марки «SHIVERAY» моделі «XY250CY», без реєстраційного номеру, переданий на відповідальне зберігання на спецмайданчик ВП № 2 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області - повернуто потерпілій ОСОБА_9 ; електронний носій-полімерний «CD-R» диск марки «Verbatim» розміром «700 МВ, 52х80 min» з наявним на ньому одним відео файлом, цифровий носій полімерний «DVD» диск з серійним номером «MFP6 38ХН31000368» з відеозаписом на ньому - залишено при матеріалах кримінального провадження; фрагмент бамперу від вантажного автомобіля марки «MAN», шолом, тахометр від мотоцикла та уламки від мотоцикла, що передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП № 2 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській області знищено.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

-2-

ОСОБА_6 25.03.2022 близько 15 год, керуючи технічно-справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «MAN» моделі «LE 18.220», реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом з пасажиром ОСОБА_10 , рухаючись по головній автодорозі «Т 07-18» сполученням «Нижні Ворота Воловець - Міжгір`я», зі сторони смт Воловець у напрямку смт Міжгір`я, наблизившись до її перехрещення з другорядною дорогою, яка веде в напрямку с. Скотарське, що в населеному пункті с. Гукливе Мукачівського району Закарпатської області, що зліва по напрямку його руху на 14 км + 500 м головної дороги, маючи намір виконати маневр повороту ліворуч через зустрічну смугу руху на другорядну дорогу, діючи всупереч вимог п. 1.3, п. 1.5, п. 1.10. з посиланням на термін «перевага», пп. б) п. 2.3, п. 10.1, п. 10.5, а також пп.16.13, 16.14 Правил дорожнього руху України, будучи самовпевненим, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, перед зміною напрямку свого руху - початком виконання маневру повороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не надав перевагу в русі зустрічному транспортному засобу, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з мотоциклом марки «SHIVERAY» моделі «XY250CY», без реєстраційного номеру, під керуванням водія ОСОБА_11 , який, маючи перевагу в русі, рухався по своїй смузі руху головної дороги, у зустрічному для водія ОСОБА_6 напрямку, та з моменту виникнення йому небезпеки для руху був позбавлений технічної можливості зупинити керований ним мотоцикл до місця зіткнення та уникнути зіткнення шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування у даній дорожній ситуації.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, водій мотоцикла марки «SHIVERAY» моделі «XY250CY», без реєстраційного номеру, ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми, а саме: відкритої ЧМТ: лінійного перелому кісток основи черепа з правобічною оттогематореєю, субарахноїдального крововиливу, забою головного мозку; закритої ТГК: закритого перелому рукоятки груднини, 4-го ребра зліва з крововиливами у м`які ткані, забою легені, розриву н/д правої легені, розриву серцевої сорочки, розриву стінки правого шлуночка; закритої ТЧ: множинних розривів печінки; забійних рваних ран лівої скулової ділянки голови (з крововиливом в навколо очну область), лівого колінного суглобу, 1-го, 5-го пальців лівої кисті, множинних саден голови, грудної клітки, тазу, кінцівок; термічних опіків правого стегна колінного суглобу, гомілки, лівого стегна 1-2 степені площею 8 %.

Вищевказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів по механізму удару, тертя, прижиттєво, за короткий проміжок часу та за своїм характером та ступенем тяжкості, згідно із п. 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 .

Невиконання водієм ОСОБА_6 вказаних вимог п. 10.1, 16.14 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, зокрема отриманням потерпілим ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, що привели до його смерті.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 порушується питання про скасування вироку суду і закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи. Посилається на те, що в обґрунтування свого вироку суд першої інстанції поклав в основу фактично лише висновок експерта від 01.09.2023 за № КСЕ-19/107-23/5329.

-3-

Згідно з даним висновком експерта, в даній доржньо-транспортній події в діях ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам пунктів 10.1 і 16.14 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події цієї дорожньо-транспортної події. Між тим, в матеріалах кримінального провадження, окрім висновку експерта № КСЕ-19/107-23/5329, наявні ще два висновки експерта стосовно питання про причинний зв`язок між діями учасників ДТП і її настанням, а саме: висновок експерта від 06.07.2022 за № КСЕ-19/107/-22/4196 та висновок експерта від 13.06.2023 за № 4260-Е. Між тим, висновок експерта від 06.07.2022 за № КСЕ-19/107/-22/4196 суд визнав неналежним і недопустимим доказом, у зв`язку з чим не взяв його до уваги при постановленні вироку. Натомість, суд також визнав недопустимим і висновок експерта від 13.06.2023 за № 4260-Е, покликаючись на те, що даний висновок експерта виготовлений на замовлення сторони захисту вже під час судового розгляду кримінального провадження, а відтак всупереч процедурі, визначеній ч. 1 ст. 332 КПК України, що є порушенням положень кримінального процесуального закону, оскільки глава 28 КПК України, яка містить загальні положення судового розгляду, не передбачає заборону стороні кримінального провадження або потерпілому подавати суду під час судового розгляду нові докази, зокрема і висновки експертів. З урахуванням положень КПК України і ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу» та наведеної позиції Верховного Суду висновок експерта від 13.06.2023 за № 4260-Е, виготовлений експертом Львівського НДІСЕ на замовлення сторони захисту за відповідним договором (копія договору в матеріалах кримінального провадження) вже під час судового розгляду, є таким, що здобутий у встановленому порядку, а тому є допустимим і належним доказом, у зв`язку з чим підлягав прийняттю до уваги при постановленні судом вироку. При цьому сторона захисту вважає недопустимим і неналежним доказом у справі висновок експерта № КСЕ-19/107-23/5329, оскільки у вказаному висновку момент виникнення небезпеки для руху у ОСОБА_6 не визначений. При цьому, відповідаючи на таке питання, експерти навели непослідовні, невмотивовані і незрозумілі доводи про те, що небезпека для руху виникає лише у водія, в діях якого відсутні невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України. Тобто експерти, усупереч положенням рекомендацій і позиції Верховного Суду, безпідставно і необгрунтовано не визначили момент виникнення для ОСОБА_6 небезпеки для руху, що, своєю чергою, унеможливило визначення ними питання стосовно технічної можливості ОСОБА_6 уникнути пригоди, а відтак і стосовно причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та настанням дорожньо-транспортної пригоди. У той же час, у висновку експерта від 13.06.2023 за № 4260-Е, складеному на замовлення сторони захисту і який незаконно відхилений судом як неналежний доказ, встановлено момент виникнення в обвинуваченого ОСОБА_6 небезпеки для руху, яким є момент перетину автомобілем під його керуванням смуги, яка розділяє зустрічні напрямки. Разом з тим, цим же висновком експерта 13.06.2023 під № 4260-Е не встановлено, дії якого водія перебували у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Будь-які інші докази, які б неспростовно підтвердили винуватість ОСОБА_6 у порушенні Правил дорожнього руху України у кримінальному провадженні відсутні. Крім того, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд не врахував обставини кримінального провадження і дані про особу обвинуваченого. Зокрема суд, не прийняв до уваги досудову доповідь Мукачівського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» від 10.11.2022, якою визначено можливість виправлення ОСОБА_6 без позбавлення чи обмеження волі. Також судом не враховано і те, що невизнання ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні злочину є його процесуальним правом на обрання способу захисту, а тому не може спричиняти для

-4-

нього жодних негативних наслідків, зокрема і для врахування судом при призначенні покарання. Крім того, судом не взято до уваги те, що ОСОБА_6 несудимий і вперше притягається до кримінальної відповідальності; позитивно характеризується, тривалий час страждає серцевим захворюванням, у зв`язку з чим перебуває на обліку у профільних лікарів і потребує хірургічного втручання, відшкодував потерпілій витрати на поховання ОСОБА_11 , що визнано в суді самою потерпілою; потерпілий ОСОБА_11 на момент ДТП рухався з перевищенням допустимої у населеному пункті (50 км/год) швидкості та перебував у стані алкогольного сп`яніння, а також керував транспортним засобом без реєстраційного номерного знаку.

В суді апеляційної інстанції захисник-адвокат ОСОБА_7 за погодженням з обвинуваченим ОСОБА_6 , вимоги апеляційної скарги змінив та зазначив про необхідність зміни вироку суду від 04.12.2023 в частині призначеного ОСОБА_12 покарання, з пом`якшенням такого без позбавлення права керування транспортними засобами та звільнення на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з встановлення іспитового строку на 01 (один) рік.

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілої та її представника, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому враховується, що потерпіла та її представник належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки. Також приймаються до уваги заяви потерпілої та її представника про можливість розгляду апеляційної скарги без їх участі.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, доводи апеляційної скарги з урахуванням внесених до неї змін, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які частково підтримали вимоги апеляційної скарги та просили вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України без застосування додаткового покарання, промову прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та змін до неї, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали у кримінальному провадженні. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог закону при розгляді кримінального провадження при вирішенні питання призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, судом першої інстанції дотримано не в повній мірі.

-5-

Викладені у вироку висновки суду про доведеність винуватості та кваліфікації дій ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються перевіреними судом першої інстанції доказами.

Враховуючи наведене, а також з урахуванням позиції сторони захисту, висловленої в суді апеляційної інстанції, колегія суддів висновки суду першої інстанції в частині визнання винним ОСОБА_6 за пред`явленим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України , кваліфікацію його дій не перевіряє, оскільки такі учасниками судового процесу не оспорюються, а тому відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Засади призначення покарання зазначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною 2 статті 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Такий висновок узгоджується з позиціями, висловленими у постановах Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 51-1985км18 (єдиний унікальний номер 207/5011/14-к) та від 07.11.2018 у справі № 51-329км18 (єдиний унікальний номер 297/562/17).

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» предбачено, що при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатаціїтранспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують та обтяжують

-6-

покарання, особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 і статті 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання, зокрема, позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд першої інстанції при призначенні основного покарання дотримався вказаних вимог закону, належним чином врахував обставини з якими закон пов`язує правильність та обґрунтованість призначення покарання.

Зокрема, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є необережним тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, є особою з інвалідністю 3 групи, частково відшкодував завдану шкоду, відсутність обставин справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зваживши на викладені обставини, суд призначив обвинуваченому основне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України ближче до мінімальної межі, з чим погоджується і колегія суддів.

Разом з тим, при призначенні додаткового покарання суд першої інстанції не врахував наступне.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами визначене як альтернативне. Тобто суд, у конкретному випадку, з врахуванням усіх обставин кримінального провадження вирішує питання щодо доцільності його призначення. При вирішенні вказаного питання суд, зокрема, повинен враховувати встановлену ч. 2 ст. 50 КК України мету покарання, якою є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи додаткове покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд не врахував у повній мірі визнання останнім факту вчинення кримінального правопорушення, бажання виправити наслідки (відшкодування потерпілій шкоди) та щиру обіцянку ніколи не вчиняти подібного.

Також, суд першої інстанції не врахував, що з моменту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 25.03.2022, до ухвалення судом вироку, ОСОБА_6 не вчинив жодного адміністративного правопорушення, в тому числі й на транспорті.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 має значний стаж водіння транспортними засобами, єдиним засобом заробітку в обвинуваченого є керування транспортним засобом, оскільки він працює водієм на ПП « ОСОБА_13 », по місцю роботи характеризується виключно позитивно. Крім того, обвинувачений проживає разом з родиною, до складу якої входить сім осіб, а тому у випадку позбавлення його права керування транспортними засобами, не зможе забезпечувати повсякденні побутові потреби родини, що поставить сім`ю у важкі життєві та матеріальні умови.

Призначаючи покарання суд першої інстанції у вироку зазначив, що враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, при цьому формально послався на ст. 12 КК України, яка містить класифікацію злочинів. Водночас суду належало врахувати, що кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_6 з необережності, за відсутності протиправної мети й мотиву та було наслідком збігу обставин.

В показаннях наданих у суді першої інстанції, потерпіла ОСОБА_9 зазначила, що ОСОБА_6 відшкодував заподіяну їй злочином шкоду (витрати на поховання), цивільний позов нею не заявлявся, що свідчить про відсутність на час ухвалення вироку до обвинуваченого будь-яких претензій.

-7-

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті. Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не є обов`язковим згідно санкції ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_6 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, в суді апеляційної інстанції визнав вину, щиро розкаявся, відшкодував матеріальну шкоду, наявність спеціального права необхідне для забезпечення життєво важливих потреб сім`ї та можливості здійснення ним подальшої трудової діяльності на посаді водія, колегія суддів уважає, що змінені вимоги апеляційної скарги захисника в цій частині слід задовольнити та пом`якшити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Колегія суддів уважає, що саме таке покарання відповідатиме меті покарання, що визначена ст. 50 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

В той же час, колегія суддів також уважає за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 . інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на підставі ст. 75, 76 КК України.

Як зазначалось вище, згідно ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на призначення покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК.

Згідно вказаної норми кримінального закону, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини кримінального провадження, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

-8-

Колегія суддів, оцінюючи доводи сторони захисту в цій частині та перевіривши матеріали кримінального провадження, бере до уваги те, що ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, розкаюється у вчиненому, частково відшкодував заподіяну потерпілому шкоду. Будь-яких даних про те, що ОСОБА_6 під час дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що обмежують можливість звільнення засудженого від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, матеріали кримінального провадження не містять.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що з урахуванням вищенаведеного, конкретних обставин цього кримінального провадження, зміст і обсяг допущених засудженим порушень правил безпеки дорожнього руху, відсутність в результаті пригоди незворотних наслідків та пом`якшуючих покарання обставин, відношення останнього до вчиненого кримінального правопорушення, колегія суддів уважає, що виправлення ОСОБА_6 можливе без відбування ним реального покарання у виді позбавлення волі, тобто із застосуванням положень ст. 75, 76 КК України в умовах здійснення за ним контролю органом пробації при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Отже, наведені в апеляційній скарзі захисника твердження щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність є слушними та знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду кримінального провадження.

Пунктом 2 частини 1 статті 407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Відповідно до ст. 409, 408 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, є підставами для зміни вироку.

У зв`язку з наведеним вирок підлягає зміні через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України та необхідність пом`якшення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, без призначення додаткового покарання.

За таких обставин та з урахуванням позиції сторони захисту в суді апеляційної інстанції, апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів кримінального провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 04.12.2023 щодо ОСОБА_14 в частині призначення покарання змінити.

-9-

Пом`якшити призначене покарання ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_14 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 01 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_14 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

В решті вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 04.12.2023 щодо ОСОБА_14 залишити без змін.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді