ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 623/1555/20 Номер провадження 11-кп/814/365/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001136 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_10 та прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_11 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 жовтня 2021 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, офіційно працюючого водієм в ТОВ «РАФ-ГРУПП», одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно зст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки на підставі ст. 76 КК України.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_10 200 000 грн. моральної шкоди, 16 594 грн. 54 коп. матеріальної шкоди, 12 500 грн. судових витрат.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат, арешту майна, речового доказу.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_8 23 вересня 2018 року, близько 15 год. 30 хв., керуючи автомобілем «МІTSUBISHI LANCER», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» в Ізюмському районі Харківської області. Під час руху в районі 603 км, на відстані 416 метрів від зупинки громадського транспорту АБЗ, ОСОБА_8 порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, та, не впоравшись з керуванням, допустив перекидання свого автомобіля, внаслідок чого пасажир ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці дорожньо-транспортної пригоди, а пасажир ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що місцевий суд при призначенні покарання не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення внаслідок якого одна людина загинула, а інша отримала тілесні ушкодження. Зазначає, що обвинувачений частково визнав цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 в частині, що стосується матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню, а саме ст. 75 КК України, та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що місцевий суд при призначенні покарання не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора та представника потерпілого в підтримку поданих ними апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за обставин, викладених у вироку суду, та правильність правової кваліфікації його дій в апеляційній скарзі не оскаржуються, докази стосовно фактичних обставин кримінального провадження місцевим судом на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувались.

Відповідно до ч. 4 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, на підставі ч. 1 ст. 413 цього Кодексу, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; конкретні обставини вчинення злочину; наслідки від вчиненого кримінального діяння; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, одружений за місцем роботи характеризується позитивно, проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; наявність обставин, які пом`якшують покарання (щире каяття, часткове відшкодування завданої злочином шкоди); відсутність обставин що обтяжує покарання; думку потерпілих щодо призначення покарання; досудову доповідь органу пробації.

З огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого висновок місцевого суду про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі є правильним.

Водночас, доводи прокурора про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є слушними.

Врахувавши все наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання не відповідає вимогам статті 75 КК України, а тому, відповідно до ст. 65 цього Кодексу, необхідно призначити ОСОБА_8 покарання у виді реального позбавлення волі.

Приймаючи рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд не врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, у результаті якого загинула молода жінка та спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості іншій особі. Також колегія суддів врахувала думку потерпілого ОСОБА_10 та його представника - адвоката ОСОБА_9 , які на стадії апеляційного розгляду просили призначити обвинуваченому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що всі наведені дані про особу обвинуваченого та обставини, які визнані такими, що пом`якшують покарання і були враховані судом, у цьому випадку не є такими, які б свідчили про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання не відповідає вимогам ст. 75 КК України, суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті - виправлення засудженого та запобігання скоєнню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги прокурора та потерпілого підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 жовтня 2021 року, щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту затримання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4