ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 755/1740/20
провадження № 1-кп/753/1022/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

представник потерпілих ОСОБА_4 ,

захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

під час судового засідання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0010422 від 24.07.2017, за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біла Церква, Київської області, громадянин України, одружений, із вищою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2009 року за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією майна, звільнений 04 жовтня 2013 року з Бориспільської ВК № 119 за постановою Бориспільського МРС із заміною покарання на виправні роботи на невідбутий строк 3 роки 6 місяців 16 днів,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257; ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця

м. Кропивницький Кіровоградської області, громадянина

України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257 КК України,

встановив:

Історія провадження

До Дарницького районного суду м. Києва 12 грудня 2023 року з Київського апеляційного суду після визначення підсудності надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0010422 від 24.07.2017, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257; ч. 1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257 КК України.

Відповідно до частини 3 ст. 35 КПК України на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 грудня 2023 року для розгляду цього кримінального провадження визначено колегію суддів у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2023 року колегією суддів призначено підготовче судове засідання на 26 грудня 2023 року.

25 грудня 2023 року прокурором ОСОБА_3 через канцелярію суду подані клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Колегією суддів у судовому засіданні 26 грудня 2023 року було задоволено клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 23 лютого 2024 року включно, без визначення розміру застави. У зв`язку із неможливістю прибути у судове засідання захисника ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 , яка здійснює його захист у вказаному кримінальному провадженні підготовче судове засідання було відкладено до 25 січня 2024 року.

За підсумками підготовчого судового засідання ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року призначено вказане кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Наразі у цьому кримінальному провадженні триває судовий розгляд.

19 лютого 2024 року прокурором ОСОБА_3 через канцелярію суду подано клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , строк дії якого закінчується 23 лютого 2024 року.

Відповідно до ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на території України введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому був неодноразово продовжений, востаннє - до 13 травня 2024 року.

У статті 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» закріплено діяльність судів, органів та установ системи правосуддя в умовах воєнного стану.

В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до пункту 3 листа Верховного Суду від 03.03.2022 № 1/0/2-22 щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану, звернуто увагу, що згідно зі ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану, суди, органи і установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України й законами України, а також на те, що відповідно до ст. 26 цього Закону скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

У пункті 5 зазначеного листа вказано, що у разі неможливості у визначений КПК України строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

Враховуючи те, що строк тримання під вартою обвинувачених спливає 23 лютого 2024 року, суддя ОСОБА_9 , яка входить до складу колегії, з 19 лютого 2024 року до сьогоднішнього дня перебуває на лікарняному, що унеможливлює розгляд зазначеного клопотання до спливу дії застосованого запобіжного заходу, тому розгляд клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проводиться головуючим суддею ОСОБА_1 одноособово.

У судовому засіданні 23 лютого 2024 року суд перейшов до розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по суті.

Клопотання прокурора та позиції учасників

Прокурор у судовому засіданні підтримав подані ним клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строком на 60 днів без визначення розміру застави, яке обґрунтував наявністю ризиків, які були підставою для обрання запобіжного заходу і які на теперішній час не зменшилися. Прокурор вказав, що строк тримання під вартою визначений 26.12.2023 ухвалою Дарницького районного суду міста Києва, закінчується 23.02.2024, однак на сьогоднішній день продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. У зв`язку з наведеним прокурор просив продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строком на шістдесят днів без можливості внесення застави. Прокурор зауважив, що інші, більш м`які, ніж тримання під вартою, запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Представник потерпілих ОСОБА_4 підтримала заявлені клопотання та вважала за можливе продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечував. Свою позицію захисник мотивував тим, що стороною обвинувачення, на яку покладено тягар доказування у цьому питанні, належним чином не обґрунтовано наявність ризиків, які б вказували на те, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на свідків чи потерпілих, перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином або ж вчинити інше кримінальне правопорушення. Зокрема, зазначаючи про відсутність доказів на обґрунтування можливого переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування чи суду, сторона захисту вказує на запроваджений на території України воєнного стану та належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Щодо доводів сторони обвинувачення про можливий вплив на свідків чи потерпілих, захисник зазначив, що враховуючи тривалість та стадію кримінального провадження, ці ризики є мінімальними та не можуть бути підставою для такого запобіжного заходу, як тримання під вартою. Окрім того наголошував, що за час розгляду кримінального провадження жодні із зазначених у клопотанні осіб не звертались до органів досудового розслідування чи суду щодо можливого незаконного впливу на них з боку обвинуваченого. Крім цього, сторона захисту зазначає про те, що ОСОБА_7 має дитину, батька похилого віку та дружину, що свідчить про міцні соціальні зв`язки, є житло на околицях м. Києва, де може проживати разом зі своєю родиною. Захисник вважає, що наведені у клопотанні прокурора ризики можна мінімізувати при обранні іншого більш м`якого запобіжного заходу з покладенням на обвинуваченого відповідних процесуальних обов`язків, а саме цілодобового домашнього арешту, який у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .

Захисник ОСОБА_8 - адвокатка ОСОБА_6 під час розгляду клопотання заперечувала проти його задоволення та звертала увагу, що прокурор звертається з аналогічними клопотаннями посилаючись на ті ж самі доводи та ризики зі стадії досудового слідства. У свою чергу ОСОБА_11 перебуває під вартою тривалий час, про нові ризики прокурор не зазначає, а старі втратили актуальність. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, адвокатка стверджує про те, що тяжкість злочину не може бути визначальною підставою для запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а ризик втечі обвинуваченого не може встановлюватися лише на основі суворості можливого вироку. Просила врахувати, що обвинувачений має сім`ю, яка буде про нього піклуватись та зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків. Усе викладене, на переконання сторони захисту є підставою для зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 під час судового засідання акцентував увагу суду на тому, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу не відповідає вимогам ст. 184 КПК України, оскільки таке йому вручене не було. Водночас обвинувачений вказав, що не заперечує проти його розгляду, оскільки аналогічне клопотання прокурором подається вже не вперше. По суті вказав, що один з ризиків, на які посилається прокурор, був спростований потерпілим ОСОБА_12 під час попереднього судового розгляді у Дніпровському районному суді міста Києва, який підтвердив, що жодних насильницьких дій стосовно нього не вчинялись, у матеріалах справи є нотаріально завірений документ, яким це підтверджується. Просив суд також надати належну правову оцінку показанням потерпілого ОСОБА_13 , доводи якого не підтверджується жодними доказами. Також звертав увагу суду, що не має наміру переховуватися від суду і просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Свою думку щодо можливості продовження запобіжного заходу висловив і обвинувачений ОСОБА_8 , який підтримав заперечення захисника. Зауважив, що ризик переховуватися від суду відсутній та неможливий навіть з точки зору реалізації, оскільки у нього вилучений паспорт громадянина України, а без такого, з урахуванням тих обмежень, які наразі запроваджені, він не зможе пересуватися територією України. Просив врахувати, що офіційно прописаний у місті Києві, є офіцером ЗСУ та має дитину-інваліда, яка потребує піклування та догляду.

Суд, дослідивши заявлені клопотання та долучені до них матеріали, заслухавши думку сторін кримінального провадження, а також висловленні заперечення, дійшов таких висновків.

Під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина перша статті 194 КПК України).

Як вже зазначалось, це кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, метою якого є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом.

Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Таким чином, вирішуючи питання продовження строку тримання особи під вартою, суд має встановити існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки такої особи та можливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу.

Щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 .

Так, на обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі ризики, що визначені у частині першій статті 177 КПК України:

- ризик переховування від суду;

- ризик незаконного впливу на свідків, потерпілих та інших обвинувачених;

- ризик перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином;

- ризик вчинення інших кримінальних правопорушень.

Ризик переховуватися від суду обґрунтовано доведено прокурором при розгляді клопотання.

Суд погоджується, що переховуватися обвинуваченого може спонукати тяжкість можливого покарання, оскільки злочини, передбачені ч. 1 ст. 263; п. 6 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257 КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , є тяжкими та особливо тяжкими, відповідно передбачають призначення покарання у виді: позбавлення волі на строк від трьох до семи років; позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі з конфіскацією майна; позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна (з урахуванням положень ч. 2 ст. 68 КК України); позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна; позбавлення волі на строк від п`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Означені покарання в разі визнання ОСОБА_7 винуватим в сукупності з іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватися від суду. Суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення дає можливість обґрунтовано вважати, що такий ризик встановлений.

Незважаючи не твердження сторони захисту, все ж таки належна процесуальна поведінка ОСОБА_7 не гарантує відсутність наміру переховування в майбутньому, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду.

Суд враховуючи наведене у сукупності з іншими обставинами, при вирішенні питання про існування ризику переховування від суду та втечі вважає, що є обґрунтовані сумніви щодо належного виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим, а тому залишається актуальним ризик переховування від суду.

Таким чином, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявності ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, який не зменшився та продовжує бути актуальним.

Щодо доводів сторони обвинувачення про можливий вплив на свідків чи потерпілих.

Прокурор зазначає, що потерпілі та встановлені у кримінальному провадженні свідки не допитані судом, ОСОБА_7 перебуваючи на волі, матиме можливість здійснювати тиск вже на встановлених свідків та потерпілих з метою зміни ними своїх показань або відмови від наданих показань.

З цього приводу суд має оцінити і заперечення сторони захисту, яка зазначала, що враховуючи тривалість кримінального провадження, ці ризики перестали існувати, недоведені та не можуть бути підставою для такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що на стадії досудового розслідування було допитано в якості свідків ряд осіб (щонайменше 10) та потерпілими у цьому кримінальному провадженні визнано ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .

Оцінюючи можливість впливу на свідків та потерпілих суд враховує процедуру отримання показань від осіб у кримінальному провадженні визначену КПК України.

Наразі це кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, зазначені особи не допитані, тому існує ймовірність того, що ОСОБА_7 може впливати на них з метою спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі.

За таких обставин, суд вважає, що прокурором переконливо доведено, що ризик впливу на свідків та потерпілих продовжує існувати й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то про недоведеність вказаного ризику детально викладено в ухвалі від 26 грудня 2023 року.

Водночас станом на час розгляду цього клопотання прокурором не було надано нових/додаткових відомостей в обґрунтування припущення можливого перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином з боку обвинуваченого ОСОБА_7 .

Зважаючи на це, суд погоджується з доводами сторони захисту щодо недоведеності вказано ризику.

Незважаючи на твердження захисника про відсутність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, на переконання суду, кількість інкримінованих злочинів, спосіб їх вчинення ризик повторного вчинення кримінального правопорушення суд оцінює як дуже високий.

Так, суд бере уваги те, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні кримінальні правопорушення проти власності, вчинених із застосуванням та погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров`я особи.

Вказане у сукупності свідчить про стійку протиправну поведінку обвинуваченого та підтверджує ризик повторного вчинення кримінального правопорушення.

Судом також враховано той факт, що вчинені кримінальні правопорушення мають високий ступінь суспільної небезпеки, а також з огляду на те, що рішення суду має забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

З приводу тверджень сторони захисту про можливість зміни запобіжного заходу.

Незважаючи на доводи захисника, суд вважає, що більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за поведінкою ОСОБА_7 , забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, не зменшить до прийнятного рівня зазначених ризиків.

Зважаючи на встановлення судом ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих, переховування від суду, перешкоджанню кримінальним правопорушенням іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення, застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не зменшить до прийнятного рівня зазначеного ризику, оскільки не дасть можливості здійснювати дієвий контроль за його поведінкою та потенційними спробами впливати на учасників цього кримінального провадження чи уникати правосуддя.

До того ж, застосування домашнього арешту у жодній мірі не зможе нівелювати існування ризику впливу на свідків та потерпілих (до частини були застосовані заходи безпеки) через специфіку його виконання, можливість зустрічей, комунікацій обвинуваченого із зазначеними особами для опосередкованого впливу на них.

Враховуючи наведене, на цей час жодних обставин, які б свідчили про можливість змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт, судом не встановлено.

26 грудня 2023 року при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів не визначала розмір застави обвинуваченому ОСОБА_7 , взявши до уваги обставини висунутого обвинувачення, яке вчинене із застосуванням насильства та погрозою його застосування, а також злочину, який спричинив загибель людини, як і було взято до уваги дані про особу ОСОБА_7 .

З урахуванням того, що наразі початок судового розгляду, суд ще не переходив до дослідження доказів та враховуючи наведенні обставини, з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, суд вважає про відсутність підстав для визначення розміру застави на цьому етапі кримінального провадження.

У частині 1 ст. 197 КПК України визначено, що строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

З огляду на те, що вказане клопотання прокурора вирішується однособово, суд вважає за доцільне визначити строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 на 30 днів, тому клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, запобіганню можливого переховування від суду, впливу на потерпілих чи свідків та вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів без визначення розміру застави.

Щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 .

Так, на обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати такі ризики, що визначені у частині першій статті 177 КПК України:

- ризик переховування від суду;

- ризик незаконного впливу на свідків, потерпілих та інших обвинувачених;

- ризик перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином;

- ризик вчинення інших кримінальних правопорушень.

Суд погоджується із доводами прокурора про продовження існування ризику переховування обвинуваченого від суду.

Так, злочини, передбачені ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257; КК України, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , є особливо тяжкими, відповідно передбачають призначення покарання у виді: позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна (з урахуванням положень ч. 2 ст. 68 КК України); позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна; позбавлення волі на строк від п`яти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Означені покарання в разі визнання ОСОБА_8 винуватим в сукупності з іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченого переховуватися від суду. Суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення дає можливість обґрунтовано вважати, що такий ризик встановлений.

У той же час, не може залишатися поза увагою суду, що Указом Президента України № 64/2022 на території України починаючи з 24.02.2022 введено воєнний стан. Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, суд керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Незважаючи на заперечення сторони захисту, суд переконаний, що співставлення можливих негативних наслідків для обвинуваченого у вигляді його можливого ув`язнення у майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Доводи ОСОБА_8 про вилучення у нього паспорта громадянина України, не спростовують ймовірність ризику переховування від суду на території України.

Враховуючи, що існує ймовірність притягнення його до кримінальної відповідальності із призначенням покарання у виді реального позбавлення волі, доведеним є те, що на теперішній час, ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду не зменшився, не втратив свою актуальність та продовжує існувати.

У той же час продовжує існувати і ризик незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_8 на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, оскільки судовий розгляд ще не розпочато та зазначені особи безпосередньо судом не допитані.

Не може залишатися поза увагою те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілих та дослідження їх судом.

Як вже зазначалось, це кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, дослідження доказів ще починалось, а перелічені особи судом ще не допитані, водночас ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження під час збирання доказів, але й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та їх дослідження цим складом суду.

Прокурор наявність зазначеного ризику обґрунтовував й тим, що свідком у кримінальному провадженні є засуджений ОСОБА_16 , стосовно якого в ході попереднього судового розгляду були виділені матеріали в окреме провадження та укладено угоду про визнання винуватості, який може дати важливі показання щодо фактичних обставин. У свою чергу ОСОБА_8 до інкримінованих злочинів перебував з ОСОБА_16 у тісних дружніх стосунках, які можуть існувати і на сьогодні.

Прокурор зазначав у клопотанні, що ОСОБА_8 може вчиняти різного роду дії з метою ненадання ним правдивих та/або повних показань про відомі йому обставини кримінального провадження.

Отже, слушними є доводи прокурора щодо загрози того, що обвинувачений може здійснити дії, спрямовані на вплив у позапроцесуальний спосіб на цього свідка з метою ненадання суду достовірних показань щодо обставин можливого вчинення кримінальних правопорушень для уникнення кримінальної відповідальності.

Стосовно ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд бере до уваги, що ОСОБА_8 , як колишній працівник правоохоронну органу має особисті та ділові зв`язки, які він може використати для того, щоб перешкоджати кримінальному провадженню.

Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення суд оцінює як високий, оскільки враховує, що ОСОБА_8 є обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 163; ч. 2 ст. 182; ч. 2 ст. 328; ч. 1 ст. 366 КК України, у іншому кримінальному провадженні, яке розглядається Шевченківським районним судом міста Києва.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_8 сторона обвинувачення інкримінує вчинення особливо тяжких злочинів проти громадської безпеки та власності, пов`язаних із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілих, вчинених у складі озброєної банди, організованою з метою нападу на окремих осіб.

На переконання суду, вказані обставини свідчать про існування ризику щодо можливого вчинення іншого кримінальне правопорушення.

Адвокатка ОСОБА_17 під час розгляду клопотання стверджувала, що обвинуваченому ОСОБА_8 слід змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Захист обґрунтовував свою позицію тривалістю тримання під вартою, недоведеністю ризиків та міцністю соціальних зв`язків.

Всім наведеним ризикам суд вже надавав оцінку. Не зважаючи на те, що сторона захисту довела суду міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, проте це не дає можливість суду дійти висновку, що домашній арешт може запобігти встановленим ризикам.

Тому суд переконаний, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, на цій стадії судового розгляду буде недостатнім для запобігання доведених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи встановлену наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від суду, незаконно впливати на засудженого ОСОБА_16 , потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд дійшов висновку про необхідність у продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

26 грудня 2023 року при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів не визначала розмір застави обвинуваченому ОСОБА_8 взявши до уваги уваги обставини висунутого обвинувачення, яке вчинене із застосуванням насильства та погрозою його застосування.

При вирішенні питання щодо можливості визначення розміру застави під час розгляду цього клопотання було враховано, що наразі початок судового розгляду, суд ще не переходив до дослідження обставин справи та перевірки їх доказами, тому враховуючи наведене, з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, суд вважає про відсутність підстав для визначення розміру застави на цьому етапі кримінального провадження.

У частині 1 ст. 197 КПК України визначено, що строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

З огляду на те, що вказане клопотання прокурора вирішується однособово, суд вважає за доцільне визначити строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 на 30 днів, тому клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, запобіганню можливого переховування від суду, впливу на ОСОБА_16 , потерпілих чи свідків, перешкоджанню кримінальному провадженню, вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів без визначення розміру застави.

Керуючись ч. 2 ст. 376 КПК України, статтями 177, 182, 183, 615 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Продовжити обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257; ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на строк 30 днів, тобто до 23 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Продовжити обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 5 ст. 185; ч. 4 ст. 187; ст. 257 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на строк 30 днів, тобто до 23 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1