Справа № 297/3098/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05.02.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарки судових засідань - ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження: прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/4806/220/22, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 10 грудня 2021 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, громадянина України, раніше судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначено йому покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням приписів ст. 72 КК України, до призначеного покарання за цим вироком повністю приєднано не відбуту частину покарання за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 19.08.2021 і за сукупністю вироків остаточно обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці 15 (п`ятнадцять) днів.

Вироком ухвалено речові докази: оригінали документів із особової справи засудженого ОСОБА_6 , а саме: розпорядження про виконання вироку №297/1884/10520/2021 від 24.09.2021, на 1 арк., вирок від 19.08.2021 №297/1884/21, на 3 арк., підписка ОСОБА_6 від 18.10.2021, на 1 арк., пояснення ОСОБА_6 від 18.10.2021, на 1 арк., попередження про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 від 18.10.2021, на 1-у арк., направлення від 18.10.2021, на 1 арк., пояснення ОСОБА_6 від 18.10.2021, на 1 арк., які зберігаються при матеріалах справи, - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 , визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи визнаний винуватим за вироком Берегівського районного суду від 19.08.2021 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, із призначенням покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин, після набрання вироком законної сили і надходження його, відповідно до Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, № 270/1560 від 19.12.2003, затвердженої Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань і Міністерства внутрішніх справ України, 18.10.2021 до Берегівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області на виконання, будучи ознайомленим із порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, з роз`ясненням йому відповідно до ч. 1 ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу України обов`язків та попередженим про наслідки ухилення від відбування вказаного виду покарання, які передбачені ч. 1 ст. 40 Кримінально - виконавчого кодексу України, після винесення йому 18.10.2021 фахівцем Берегівського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області застереження у вигляді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування кримінального покарання у виді громадських робіт та попередженим про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України, у письмовому поясненні повідомив, що отримувати направлення до Берегівської міської ради для відбування покарання у виді громадських робіт, відмовляється. Відтак, ОСОБА_6 , будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання, та попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, у порушення вимог ст. ст. 36, 37, 39, 40 КВК України, діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, маючи можливість відбути покарання у виді громадських робіт, без поважних на те причин для виконання громадських робіт до Берегівської міської ради не з`явився, чим умисно ухилився від відбування кримінального покарання у виді громадських робіт.

За вказані дії ОСОБА_6 визнаний винуватим і ці дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , вказує на незаконність та необґрунтованість вироку, просить його змінити. Адвокат ОСОБА_7 вважає, що призначене його підзахисному покарання я очевидно несправедливим, оскільки є занадто суворим. В обґрунтування доводів посилається на те, що судом враховано відсутність обтяжуючих покарання обставин, водночас суд вказав про наявність однієї обставини, що пом`якшує покарання - повне визнання обвинуваченим вини. При цьому апелянт зазначає, що місцевим судом безпідставно не взято до уваги як пом`якшуючу покарання обставину активне сприяння досудовому розслідуванню, те, що обвинувачений ОСОБА_6 не міг відбути покарання у виді громадських робіт через скрутне матеріальне становища сім`ї, оскільки вимушений був ходити на заробітки та заробляти кошти. Просить вирок змінити, призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого та захисника береться до уваги те, що: такі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи; клопотань чи заяв про відкладення апеляційного розгляду справи не подавали; в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, а тому апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки обвинуваченого на розгляд справи; прокурорка ОСОБА_5 не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги без участі сторони захисту; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Доводи апеляційної скарги свідчать про те, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в ухиленні від відбування покарання у виді громадських робіт, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється і визнається таким, що відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на вимогах кримінального та кримінального процесуального законів, а також наявних у матеріалах справи доказах.

Апеляційний суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 389 КК України кваліфіковані правильно.

З огляду на вищенаведене, вирок переглядається у межах апеляційної скарги, тобто в частині призначеного покарання.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_8 призначено занадто суворе покарання, колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 389 КК України покарання судом першої інстанції взято те, що передбачене ч. 2 ст. 389 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до кримінальних проступків; дані про особу обвинуваченого - раніше судимий, має постійне місце проживання, неодружений, не має утриманців, офіційно не працевлаштований, на спеціальних обліках у психіатра та нарколога не перебуває; обставину, що пом`якшує покарання - визнання вини; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання у виді арешту на строк 3 місяці, яке відповідно до санкції ч. 2 ст. 389 КК України, є наближеним до мінімального.

Разом із тим, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що ОСОБА_6 засуджений згідно вироку Берегівського районного суду від 19.08.2021 за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.

У зв`язку з цим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що передбачений ч. 2 ст. 389 КК України кримінальний проступок обвинувачений ОСОБА_6 скоїв після ухвалення щодо нього вироку від 19.08.2021, та обґрунтовано застосував положення ч. 1 ст. 71 та ст. 72 КК України й призначив обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання у виді арешту на строк 3 місяці 15 днів, приєднавши невідбуте покарання за попереднім вироком, при цьому перевівши покарання у виді громадських робіт у арешт.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_6 остаточне покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_6 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети - виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, у тому числі й із застосуванням щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання є очевидно несправедливим, занадто суворим, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Із вищенаведених підстав, доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд безпідставно не врахував як пом`якшуючу покарання обставину активне сприяння ОСОБА_6 досудовому розслідуванню, а також те, що що обвинувачений ОСОБА_6 не міг відбути покарання у виді громадських робіт через скрутне матеріальне становища його сім`ї, та оскільки вимушений був ходити на заробітки та заробляти кошти, - апеляційний суд визнає такими, що жодним чином не впливають на вид та розмір призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання як за ч. 2 ст. 389 КК України, так остаточного із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 та ст. 72 КК України, і у свою чергу не дають підстав як для пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання, так і для задоволення вимог апеляційної скарги. Відхиляючи доводи апеляційної скарги колегія суддів бере до уваги встановлені фактичні обставини кримінального провадження, відповідно до яких обвинувачений ОСОБА_6 , будучи ознайомленим з порядком та умовами відбування покарання, та попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, у письмовому поясненні повідомив, що отримувати направлення до Берегівської міської ради для відбування покарання у виді громадських робіт, відмовляється, а також письмові пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до яких обвинувачений зазначив, що не хоче працювати, а якщо потрібно, краще відсидить у в`язниці (а.к.п. 53).

При оцінці доводів апеляційної скарги про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 389 КК України покарання у виді обмеження волі зі звільненням від його відбування з іспитовим строком, апеляційний суд звертає увагу на те, що покарання у виді обмеження волі відповідно до ст. 51 КК України є більш суворим за видом покаранням, ніж арешт, що свідчить про те, що захисник ставить питання про погіршення становища обвинуваченого, і одночасно, просить змінити вирок щодо ОСОБА_6 у частині призначення покарання, що в свою чергу не узгоджується з вимогами кримінального процесуального закону.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Тому, апеляційна скарга, доводи якої є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 10 грудня 2021 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: