Справа № 129/3785/23
Провадження №11-кп/801/300/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесені до ЄРДР за № 0000192 від 22.11.2023,

за апеляційною скаргою прокурора Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 та апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, судимого 22.02.2023 Гайсинським районним судом за ч.2 ст.263 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 180 годин,

визнано винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

Відповідно до ст.71 КК України та п.4 ч.12 ст.72 КК України до покарання призначеного за цим вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 22.02.2023 у виді 16 днів громадських робіт, і остаточно призначено за сукупністю вироків покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 16 днів.

До набуття вироком законної сили запобіжний захід стосовно засудженого ОСОБА_8 ухвалено не обрати.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 1912,00 грн. витрати на залучення експертів для проведення експертиз.

Речовий доказ особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP масою 0,6408 г, ухвалено знищити, скасувати з неї накладений ухвалою Гайсинського районного суду від 23.11.2023. арешт.

Згідно з вироком 22.11.2023 приблизно о 10:00 год. ОСОБА_8 , проходячи по узбіччю автодороги неподалік АЗС «ОККО» по вул. 1 Травня, 130 в м. Гайсині Вінницької області, на землі виявив полімерний зіп-пакет з кристалічною речовино білого кольору та, будучи особою, яка періодично вживає психотропні речовини, достовірно знаючи про порядок обігу психотропних речовин на території України та відповідальність за їх незаконний обіг, усвідомлюючи, що виявлена ним кристалічна речовина, що знаходилася у зіп-пакеті, є психотропною речовиною, обіг якої заборонено PVP, в кристалічній речовині масою 0,7642 г, маса PVP становить 0,6408 г, незаконно придбав її для особистого вживання без мети збуту, помістивши полімерний зіп-пакет до кишені куртки та незаконно зберігав без мети збуту до 14:07 год. цього ж дня - часу добровільної видачі працівниками поліції біля кафе «Шашлична» по вул. 1 Травня, 235 в м. Гайсині Вінницької області.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч.1 ст.309 КК України як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

Обвинувачений ОСОБА_8 , захист якого здійснював захисник - адвокат ОСОБА_7 , звернувся до суду із заявою, згідно з якою він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, згоден на розгляд обвинувального акту в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

За таких обставин, відповідно до ч.2 ст.382 КПК України суд визнав встановленими обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні та підтверджують винуватість ОСОБА_8 у скоєнні поставленого йому за вину кримінального правопорушення.

Окрім того, ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 25 грудня 2023 року виправлено описку в вироку Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2023 року, а саме: в абзаці другому резолютивної частини вироку помилково зазначено «ч.12» замість «ч.1» та «16 днів громадських робіт» замість «16 днів обмеження волі».

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність .

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати не відбуте покарання за вироком Гайсинського районного суду від 22.02.2023 у виді 128 годин громадських робіт, які відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, в перерахунку громадських робіт на обмеження волі, виходячи із співвідношення, що одному дню обмеження волі відповідає вісім годин громадських робіт, становить 16 днів обмеження волі, та остаточно за сукупністю вироків призначити ОСОБА_8 покарання у виді 2-х років 16 днів обмеження волі. У решті вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 раніше судимий вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 22.02.2023 за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді 180 годин громадських робіт, з яких відбув 52 години. Однак, на момент ухвалення оскаржуваного вироку ОСОБА_8 не відбув 128 годин громадських робіт за попереднім вироком. Таким чином, під час ухвалення оскаржуваного вироку судом першої інстанції не застосовано п. 4 ч.1 ст. 72 КК України відповідно до якого одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт, тобто 128 годин громадських робіт невідбутих ОСОБА_8 за вироком Гайсинського районного суду від 22.02.2023, становить 16 днів обмеження волі.

За таких обставин, прокурор вважає, що в резолютивній частині вироку судом не правильно зазначено строк обчислення громадських робіт, які обчислюються відповідно до ст. 73 КК України в годинах, а не в днях, а також судом фактично не здійснено перерахунок громадських робіт в обмеження волі відповідно до п. 4 ч.1 ст.72 КК України. Окрім того, судом застосовано п. 12 ч. 1 ст. 72 КК України, який відсутній у ч.1 ст.72 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок змінити в частині призначеного покарання, призначивши обвинуваченому покарання, яке є співрозмірним його діянню та його особі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд, призначаючи покарання в виді обмеження волі на строк 2 роки 16 днів, неналежним чином врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є проступком, а також ті обставини, що у ОСОБА_8 на утриманні хвора мати (особа з інвалідністю 3-ї групи, яка перенесла складну операцію та потребує стороннього догляду), малолітня дочка на яку щомісяця сплачуються аліменти, соціальний статус ОСОБА_8 , як особи з інвалідністю 3-ї групи (на даний час автоматично продовжена до припинення або скасування періоду дії воєнного стану), відсутність скарг за місцем проживання останнього, його відношення до вчиненого, наявність обставин, які пом?якшують покарання, а саме - щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що його обтяжують.

Також суд не врахував те, що в матеріалах справи є заява обвинуваченого про врахування при призначенні покарання його позиції щодо виду покарання в виді штрафу, а також те, що обвинувачений ОСОБА_8 є фізічною особою-підприємцем з 23.11.2023 здійснює підприємницьку діяльність, отримує постійний дохід та має можливість сплатити штраф.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити, а також заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, а також заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому колегією суддів не перевіряється.

Разом з тим, за правилами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Вказані положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає їх обґрунтованими, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 22.02.2023 був засуджений Гайсинським районним судом Вінницької області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України, до покарання в виді громадських робіт на строк 180 годин.

Відповідно до ч.2 ст.56 КК України громадські роботи встановлюються на строк від шістдесяти до двохсот сорока годин і відбуваються не більш як чотири години на день.

Згідно із ст.73 КК України строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

За правилами п.4 ч.1 ст.72 КК України одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт.

Колегією суддів установлено, що на час ухвалення нового вироку ОСОБА_8 відбув лише 52 години громадських робіт, тобто не відбуте покарання за попереднім вироком від 22.02.2023 становить 128 годин громадських робіт, що в перерахунку за правилами п.4 ч. 1 ст.72 КК України становить 16 днів обмеження волі.

Натомість з резолютивної частини оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції, керуючись ст.71 КК України та п.4 ч.12 ст.72 КК України, який відсутній у вказаній статті, до покарання, призначеного новим вироком, повністю приєднав невідбуту частину покарання за вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 22.02.2023 у виді 16 днів громадських робіт, остаточно призначивши за сукупністю вироків покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 16 днів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного ОСОБА_8 покарання в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання слід повністю приєднати не відбуте покарання за вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 22.02.2023 у виді 128 годин громадських робіт, які відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України в перерахунку громадських робіт на обмеження волі, виходячи із співвідношення, що одному дню обмеження волі відповідає вісім годин громадських робіт, становить 16 днів обмеження волі, та остаточно за сукупністю вироків призначити ОСОБА_8 покарання у виді 1-го (одного) року 16 днів обмеження волі.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, то колегія суддів зауважує наступне.

Згідно із ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

У той же час у ст. 50 КК України зазначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного кримінального правопорушення і особою винного.

Тобто, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

На переконання колегії суддів, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції зазначених вимог в повному обсязі не дотримався та призначив занадто суворе покарання.

Так, судом враховано тяжкість вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних проступків, конкретні обставини справи, проте недостатньо враховано відомості про особу обвинуваченого .

Вивченням даних про особу обвинуваченого судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції визнано - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання в виді двох років та шістнадцяти днів обмеження волі.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду встановлено та підтверджується матеріалами провадження те, що обвинувачений ОСОБА_8 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання письмові скарги з боку рідних та сусідів на нього не надходили, він є особою з інвалідністю третьої групи, сплачує аліменти на утримання доньки, а також має на своєму утриманні хвору матір, яка має третю групу інвалідності.

Встановлених обставин, на переконання колегії суддів, достатньою для зменшення розміру покарання, призначеного судом першої інстанції з двох років та шістнадцяти днів обмеження волі до одного року та шістнадцяти днів обмеження волі.

Разом з тим, наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 можливості та бажання сплатити штраф не може бути підставою для заміни покарання, оскільки покарання в виді шрафу може сприяти досягненню цілей виправлення засуджених та запобігання вчиненню ними нових злочинів лише тоді, коли буде для засудженого важким, але у той же час реальним щодо виконання на практиці.

При цьому, як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_8 попереднім вироком було призначено покарання в виді громадських робіт, яке є більш суворим покаранням, ніж покарання в виді штрафу. Проте, покарання в виді громадських робіт не досягло головної мети покарання, а саме виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, оскільки наразі останнього визнано винним у вчиненні нового умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що покарання в виді одного року та шістнадцяти днів обмеження волі, тобто тримання ОСОБА_8 в умовах ізоляції на певний строк, є тим примусом держави, який повинен вплинути на свідомість обвинуваченого позитивним шляхом, з метою навести його на роздуми про недопустимість вчинення нових кримінальних правопорушень у майбутньому. Відповідно таке покарання краще дисциплінує обвинуваченого ОСОБА_8 , який періодично вживав психотропні речовини, ніж покарання в виді штрафу, яке є занадто м`яким.

На підставі викладеного вище, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги прокурора та захисника слід задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного ОСОБА_8 покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, п.3 ч.1 ст.413,414, 418, 419, 426, 532 КПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 - задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_8 за ч.1 ст.309 КК України - змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.309 КК України в виді 1-го ( одного) року обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати не відбуте покарання за вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 22.02.2023 у виді 128 годин громадських робіт, які відповідно до п.4 ч.1 ст.72 КК України в перерахунку громадських робіт на обмеження волі, виходячи із співвідношення, що одному дню обмеження волі відповідає вісім годин громадських робіт, становить 16 днів обмеження волі, та остаточно за сукупністю вироків призначити ОСОБА_8 покарання у виді 1-го (одного) року 16 днів обмеження волі.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4