ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 березня 2024 року у кримінальному провадженні №0000111 за ст.332 ч.3 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 березня 2024 року задоволено клопотання заступника начальника СВ Вижницького РВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_7 та накладено арешт на майно підозрюваного за ч.3 ст.332 КК України ОСОБА_8 : земельну ділянку (загальна площа 0,2431га), кадастровий номер :02:004:0065 та на житловий будинок садибного типу(загальна площа 106,3 м 2,житлова площа 61,4 м2), який розташований в АДРЕСА_1 шляхом заборони відчуження та розпорядження цим майном, з метою забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна.

На таке судове рішення захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу із проханням скасувати ухвалу слідчого судді .

На думку апелянта, слідчий жодним чином не довів обгрунтованість підозри ОСОБА_8 саме у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, не довів корисливий мотив чи отримання будь-яких коштів ОСОБА_8 , оскільки при ньому кошти не були знайдені та вилучені. У клопотанні не аргументовано,яким чином та від кого ОСОБА_9 отримав чи мав отримати кошти.

Також звертає увагу, що не доведена доказами кваліфікуюча ознака ч.3 ст.332 КК України-вчинення злочину організованою групою.

Провадження №11-сс/822/73/24 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_10

Категорія: ст.422 КПК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Окрім цього, стверджує, що з 2015 року ОСОБА_8 не перебуває у шлюбі із своєю колишньою дружиною, однак на даний час вона зареєстрована та проживає у будинку за адресою АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу за усною домовленістю із дружиною підозрюваний дійсно оформив документи на будинок, але передав його для подальшого проживання дружині та дітям. Сам він зареєстрований та проживає окремо у будинку свого батька ОСОБА_11 у

АДРЕСА_2 .

Вважає, що слідчий суддя помилково дійшов

висновку про необхідність накладення арешту на будинок та земельну ділянку

шляхом заборони відчуження та розпорядження з

метою забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, доводи прокурора про відсутність підстав для скасування судового рішення, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно п.3 ч.2, ч.5 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та з цих підстав накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати,що суд може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Із матеріалів провадження вбачається, що 06.03.2024 року до ЄРДР за № №0000111 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.332 ч.3 КК України.

06 березня 2024 року ОСОБА_8 було затримано в порядку ст.208 КПК України.

07 березня 2024 року йому повідомлено про підозру за ч.3 ст.332 КК України,а саме- у незаконному переправленні осіб через державний кордон,вчиненому за попередньою змовою групою осіб,щодо декількох осіб,з корисливих мотивів.

Зі змісту підозри вбачається, що ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_12 здійснювали незаконне переправлення через кордон України ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за кошти у розмірі 2500 доларів США із кожного,однак були затримані працівниками прикордонної служби.

На спростування доводів захисника,надані стороною обвинувачення докази,зокрема,протоколи допитів свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ,які показали про домовленість із ОСОБА_8 щодо незаконного переправлення їх за кордон за обумовлену винагороду,який здійснював такі дії з іншою особою на ім`я ОСОБА_15 (а.с.11,12),протоколи допитів свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 (а.с.13-18),протокол затримання ОСОБА_8 ,тощо свідчать про обгрунтованість підозри ОСОБА_8 саме за ч.3 ст.332 КК України(за кваліфікуючою ознакою вчинення злочину із корисливих мотивів).

Санкцією ч.3 ст.332 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років з конфіскацією майна.

Додаткове покарання у виді конфіскації майна є обов`язковим.

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається,що підозрюваний ОСОБА_8 є єдиним власником земельної ділянки загальною площею 0,2431га кадастровий номер :02:004:0065 та житлового будинку садибного типу(загальною площею 106,3 м 2,житловою площею 61,4 м2), який розташований в АДРЕСА_1 (а.с.26-27)

Обгрунтованість підозри за ч.3 ст.332 КК України та імовірність призначення покарання у виді конфіскації майна у разі визнання винуватим є достатньою підставою для висновку,що підозрюваний може здійснити відчуження цього майна з метою уникнення негативних для себе наслідків.

Отже,накладення слідчим суддею арешту на таке майно відповідає вимогам закону та є необхідним задля виконання завдань кримінального провадження, порівняно із тимчасовим обмеженням прав власника.

При цьому слідчий суддя наклав арешт у найменш обтяжливій формі,заборонивши його відчуження та розпорядження,що не перешкоджає іншим особам,у тому числі колишній дружині та дітям ОСОБА_8 , користуватись цим майно.

Даних,що застосований спосіб арешту може суттєво позначатися на інтересах інших осіб,у справі немає.

Отже,наведені захисником доводи не дають підстав для скасування судового рішення,а тому у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,418,419,422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 березня 2024 року про арешт майна підозрюваного ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_19