Справа № 953/3486/24
н/п 1-кс/953/3981/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2024 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання прокурора заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001157 від 29.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

03.06.2024 року до Київського районного суду м. Харкова засобами поштового зв`язку надійшло клопотання прокурора заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001157 від 29.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України, в якому просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно, що було вилучено в ході проведених обшуків, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області знаходиться кримінальне провадження, зареєстроване в ЄРДР № 0001157 від 29.07.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АР Крим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який вчиняє умисні дії, спрямовані на допомогу державі - агресору (пособництво), з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора.

Так, ОСОБА_4 являється засновником та власником ряду суб`єктів підприємницької діяльності, а саме: ПП "ТД "СПОДОБІВКА", код: НОМЕР_1 , "ПП "ТД "АСТЕЛІТ", код: НОМЕР_2 , ТОВ "ГАММА ХІМПРОМ", код: НОМЕР_3 , ТОВ "МОРГАЗТЕРМІНАЛ", код: НОМЕР_4 , ТОВ"МЕРІДІЯ", код: НОМЕР_5 , які здійснюють господарську діяльність на території України.

Водночас ОСОБА_4 є власником суб`єкта підприємницької діяльності на території рф: ООО «ЮВАС-ГАЗСЕРВИС» код: , рф, АР Крим, м. Керч, пл. Таврическая, буд. 1, офіс 1, яке є частиною бенефіційної групи «ЮВАС» (рф) до складу якої входить 4 юридичні особи: 1. ООО «ЮТВ» (ЮВАС-ТРАНС-ВЕРФЬ), код: , рф, АР Крим, м. Керч вул. Кирова, буд. 22, стр. 1, офіс 4, 2. ООО «ЮВАС БРОКЕР» код: , рф АР Крим, вул. Кирова, буд. 22, корп. 1, каб. 318, 3. ООО «ЮВАСТРАНС» код: , Краснодарський край, м. Сочі, вул. Просвещения, буд. 110А, офіс 4. 4. ООО « ЮВАС-АГРО-ХОЛДИНГ» код: , Республика Крим, м. Керч, вул. Кокорина, буд. 63, офіс 2.

Досудовим розслідування встановлено, що «ООО «ЮВАС-ГАЗСЕРВИС» (АР Крим) належить газовий термінал, розташований на території АР Крим, м. Керч, вул. Айвазовського буд. 27, який має стратегічно важливе значення, оскільки через нього здійснюється постачання скрапленого вуглеводного газу підприємствам ТОТ АР Крим, включаючи обороно промисловий комплекс рф.

Так, «ООО «ЮВАСТРАНС» (код: ) здійснює транспортування скрапленого вуглеводного газу через газовий термінал, який належить «ООО "ЮВАСГАЗСЕРВИС". Скраплений вуглеводний газ постачається через морські та сухопутні коридори до інших країн та залізничним транспортом маршрутом Краснодар - АР Крим, чим забезпечує функціонування суб`єктів господарювання, у т.ч. у сфері оборонно-промислового комплексу.

Також, встановлено, що афільованими ОСОБА_4 підприємствами укладаються договори на постачання скрапленого вуглеводного газу на території рф з ГУ МВД РФ НА Транспорті, ГУП РК «ЛОЦМАН КРЫМ», ГУП РК «КМП», ФГУП «РОСМОРПОРТ», АО «НСРЗ» на загальну суму 12 млн.872 тис. руб.

З метою ведення господарської діяльності ООО «ЮВАС-ГАЗСЕРВИС» в 2014 році переєструвались за російським законодавством та отримали ліцензії від тимчасово окупаційної влади: ліцензія № МР-4 001786 від 10 липня 2015 року, ліцензія № ПРД 9107081 від 12 березня 2015 року, ліцензія № ВХ-00015904 від 10 березня 2016 року та продовжує свою господарську діяльність на теперішній час, фактичне керування яким здійснюється безпосередньо ОСОБА_4

30.05.2024 слідчим СВ УСБУ в Харківській області на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме у житловій будівлі з надвірними будівлями та земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , у ході якого виявлено та вилучено майно, яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:

- мобільний телефон марки iPhone IMEI: НОМЕР_6 ;

- мобільний телефон марки iPhone IMEI: НОМЕР_7 з номером мобільного терміналу НОМЕР_8 ;

- планшет марки Apple, серійний номер НОМЕР_9 ;

- ноутбук марки Apple серійний номер J99224L16C;

- блокнот чорного кольору, на 70 арк.;

- блокнот коричневого кольору на 169 арк.;

- чорнові записи на 2 арк.

Крім того, 30.05.2024 слідчим СВ УСБУ в Харківській області на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме обшук в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , у ході якого виявлено та вилучено майно, яке належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме:

- ноутбук сірого кольору марки Acer model: n/o N23C3, s/nNXKDEEU012317091D83400 з зарядним пристроєм до нього;

- мобільний телефон блакитного кольору марки HONOR 50, моделі NTHNX9, IMEI НОМЕР_10 , IMEI2 - НОМЕР_11 , з сім-картою з номером НОМЕР_12 .

Предмети, вилучені за результатом проведення вказаного обшуку відповідають критеріям ст. 98 КПК України та можуть містити відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, з метою збереження речових доказів відповідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України виникла необхідність у арешті вищенаведених речей.

В судове засідання прокурор не з`явився. Подав заяву про розгляд клопотання без його участі. Клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що клопотання підтримує.

Власник майна ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час розгляду клопотання повідомлялася у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна довідка про доставку sms.

Неприбуття в судове засідання власника майна, слідчого, прокурора відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

На підставі ст. 107 ч. 4 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню, виходячи з наступного.

Правовою підставою арешту майна є кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001157 від 29.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України.

22 травня 2024 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме обшук в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .

30 травня 2024 року в період часу з 07:41 до 11:51 слідчим, на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 22.05.2024, в присутності понятих та оперативних співробітників Управління СБ України в Харківській області проведено обшук, в результаті якого було виявлено та вилучено речі зазначені в клопотанні.

23 травня 2024 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_6 надано дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме у житловій будівлі з надвірними будівлями та земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 .

30 травня 2024 року в період часу з 06:53 до 11:11 слідчим, на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 23.05.2024, в присутності понятих та оперативних співробітників Управління СБ України в Харківській області проведено обшук, в результаті якого було виявлено та вилучено речі зазначені в клопотанні.

30.05.2024 виявлені та вилучені під час обшуку речі та предмети визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (абз.2 ч.1 ст.170 КПК України).

Прокурор в клопотанні вказує на таку підставу для накладення арешту на майно як збереження речових доказів.

На переконання органу досудового розслідування вилучені речі можуть містить відомості, які мають значення для досудового розслідування та можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Наведені прокурором відомості про обставини вчинення дій, в сукупності з доданими до клопотання матеріалами, дають слідчому судді підстави для висновку, що могли мати місце обставини, про які зазначається у цьому клопотанні.

Як зазначено в клопотанні, метою арешту вилучених речей є забезпечення збереження їх як речових доказів, а необхідність накладення арешту пов`язана з недопущенням його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.

Дослідивши відомості про вилучені речі, врахувавши твердження прокурора, що вони містить/можуть містити інформацію, яка може мати значення для кримінального провадження та може в подальшому бути використана як докази, а також те, що постановою слідчого визнано речовими доказами у кримінальному провадженні (наявність якої на цьому етапі розслідування тільки констатується слідчим суддею та не надається їй оцінка в частині правомірності/можливості/доцільності віднесення вилученого майна до речових доказів), слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі досудового розслідування вилучення відбулося правомірно, а подальше утримання потребує «легалізації» (встановлення правової визначеності щодо неї) з боку слідчого судді шляхом накладення арешту, оскільки передача володільцю на даному етапі досудового розслідування не забезпечить в повній мірі належну схоронність.

Отже, виходячи з фактичних обставин кримінального провадження, встановлених в ході розгляду клопотання, слідчий суддя переконався в тому, що аналіз представлених матеріалів на даному етапі виправдовує утримання органом досудового розслідування вилучених речей для перевірки наявності в них відомостей, що стосуються цього кримінального провадження.

На думку слідчого судді, враховуючи, серед іншого, суспільну небезпеку кримінального правопорушення, яке розслідується, його специфіку, ступінь тяжкості, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження. Таке обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності, з дотриманням справедливого балансу між вимогами суспільного інтересу у вигляді досягнення завдань кримінального провадження та вимогами захисту права власності окремої особи. З огляду на характер кримінального правопорушення, підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає.

Згідно положень ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у виді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положення кримінального процесуального закону зобов`язує слідчого судді встановити наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, лише під час розгляду клопотання про арешт майна з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з цим, в межах розгляду даного клопотання підставою арешту майна прокурор зазначає саме збереження речових доказів.

З огляду на зазначене, вилучене майно під час обшуку, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не буде досягнута мета застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку, що тимчасово вилучене майно, на яке прокурор просить накласти арешт, може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, зберегло або може зберігати на собі сліди його вчинення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Отже відповідно до ст. 91 КПК України вказане майно, на яке прокурор просить накласти арешт, має важливе доказове значення в рамках цього кримінального провадження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчою суддею не встановлено. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчої судді не виникає.

Беручи до уваги те, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню та встановленню істини в ході досудового розслідування по ньому, з метою збереження речових доказів, майна, що має доказове значення в даному кримінальному провадженні, та для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, суд вважає клопотання законним та обґрунтованим, а відтак таким, що підлягає задоволенню.

Питання щодо місця зберігання речових доказів вирішується слідчим у кримінальному провадженні на підставі вимог ст.100 КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.131, 132, 170-173, 309, 369, 370, 371, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001157 від 29.07.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на вилучене 30.05.2024 під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме у житловій будівлі з надвірними будівлями та земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , майно, а саме на:

- мобільний телефон марки iPhone IMEI: НОМЕР_6 ;

- мобільний телефон марки iPhone IMEI: НОМЕР_7 з номером мобільного терміналу НОМЕР_8 ;

- планшет марки Apple, серійний номер НОМЕР_9 ;

- ноутбук марки Apple серійний номер J99224L16C;

- блокнот чорного кольору, на 70 арк.;

- блокнот коричневого кольору на 169 арк.;

- чорнові записи на 2 арк.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на вилучене 30.05.2024 під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме обшуку в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , майно, а саме на:

- ноутбук сірого кольору марки Acer model: n/o N23C3, s/nNXKDEEU012317091D83400 з зарядним пристроєм до нього;

- мобільний телефон блакитного кольору марки HONOR 50, моделі NTHNX9, IMEI НОМЕР_10 , IMEI2 - НОМЕР_11 , з сім-картою з номером НОМЕР_12 .

Майно, на яке накладено арешт зберігати відповідно до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Зобов`язати слідчого, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, забезпечити виконання ухвали.

Ухвала про арешт майна виконується слідчим, прокурором негайно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя

Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1