Справа № 199/2083/24
У Х В А Л А

іменем України

26 квітня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до документів, які містять охоронювану законом таємницю,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР під № 000092, звернулася до суду з клопотанням, погодженим з повноважним прокурором, про надання дозволу на тимчасовий доступ до документів, які перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме до оригіналів інвентарних, з можливістю їх вилучення, щодо об`єктів нерухомості, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 -дана адреса була присвоєна ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » розпорядженням міського голови від 17.10.2001 №1040).

Клопотання обґрунтовується тим, що у провадженні ІНФОРМАЦІЯ_3 знаходиться кримінальне провадження №0000092, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.01.2024, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

18.01.2024 до ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_4 про те, що невстановлена особа, шахрайським шляхом заволоділа належним йому майном, а саме гаражем за адресою АДРЕСА_3 .

За вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР за №0000092 від 19.01.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Також, 18.01.2024 до ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_5 про те, що невстановлена особа, шахрайським шляхом, у 2017 році незаконно заволоділа її майном, а саме гаражем за адресою АДРЕСА_3 .

За вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР за №0000093 від 19.01.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Також, 05.03.2024 до Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра надійшла заява ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо вчинення ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб зі службовими особами ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в період часу з вересня 2016 року по 26.12.2017 року шахрайських дій, які полягали в заволодінні належним заявниці гаражем, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом реєстрації права власності на останній за ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та подальший продаж означеного нерухомого майна ОСОБА_7 , що завдало значної шкоди потерпілій.

За вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР за №0000060 від 06.03.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

В подальшому, на підставі постанови прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра кримінальні провадження №0000092, №0000093 та №0000060 було об`єднано в одне кримінальне провадження.

Досудове розслідування здійснюється групою слідчих СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

Нагляд за додержанням законів органами, що проводять досудове слідство у кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра.

В ході проведення досудового розслідування в якості потерпілої допитано ОСОБА_6 , яка пояснила, що на підставі договору купівлі-продажу №4Г від 14.07.2000 року, укладеного між ОСОБА_6 та ІНФОРМАЦІЯ_2, та вона є власником автогаражу зі збірного залізобетону розміром ІНФОРМАЦІЯ_5 по АДРЕСА_3 (на момент укладання договору- АДРЕСА_2 присвоєна гаражам ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » розпорядженням міського голови від 17.10.2001 № 1040р вже після укладання договору). Зазначений договір був укладений відповідно до законодавства, що діяло на момент його укладання, та на теперішній час є дійсним, і сторонами не оспорювався, а саме відповідно до Цивільного кодексу України (1968 року), який діяв на той момент на території України, відповідно до якого право власності на майно наступає з моменту фактичної передачі, тому відповідно до документів власником гаражного приміщення № НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3 , являється ОСОБА_6 . Згідно з умовами договору, 25.08.2000 року на рахунок продавця ОСОБА_6 було сплачено передплату у сумі 5430 грн., що складало 50% вартості гаражу, а подальшому інші 50% вартості гаражу також було оплачено останньою.

Актом приймання-передачі від 25.12.2003 сторони договору купівлі-продажу №4Г від 14.07.2000 підтвердили здачу-приймання належного ОСОБА_6 гаражу № НОМЕР_2 , повний розрахунок та відсутність взаємних претензій.

Далі, як пояснила потерпіла, належним їй гаражем № НОМЕР_2 , розташованим по АДРЕСА_3 остання користувалась відкрито вже більше двадцяти років. За цей час, до неї не надходило жодних претензій як з боку власників сусідніх гаражів так і з боку об`єднання співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 . Проте, приблизно в жовтні 2023 року потерпілій прийшло смс-повідомлення з ІНФОРМАЦІЯ_6 де її викликають до суду в якості відповідача по справі, де позивачем виступає ОСОБА_7 , з приводу «звільнення належного йому гаражу», однак даний гараж належить потерпілій.

У грудні 2023 року під час розгляду ІНФОРМАЦІЯ_7 цивільної справи № 199/6079/23 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні гаражем потерпіла дізналась, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у 2016 році спочатку неправомірно зареєструвало за собою право власності на належний їй гараж, а 26.12.2017 року уклала із ОСОБА_7 договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , за умовами якого повторно продали належний потерпілій гараж № НОМЕР_2 , розташований по АДРЕСА_3 (після останньої технічної інвентаризації тепер має номер 7). На підставі вказаного вище договору до Державного реєстру прав на нерухоме майно 26.12.2017 було внесено запис № 24160680 про реєстрацію права власності на належний потерпілій гараж (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_7

21.09.2016 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєструвала декларацію № ДП 57 про готовність до експлуатації об`єкта і всупереч вимогам закону зареєструвала у ДРП право власності на вже продані людям гаражі (9 шт.) за собою, а не за покупцями, тим самим незаконно заволодівши їх правом власності на вказані гаражі. В подальшому ІНФОРМАЦІЯ_2, незаконно, без відома законних власників - розпорядилась цим майном шляхом укладання договорів купівлі-продажу цього майна із ОСОБА_7 , його родичами та пов`язаними особами. ОСОБА_7 є засновником ІНФОРМАЦІЯ_2, з перших днів контролює діяльність цього ТОВ, декілька періодів перебував також на посаді директора ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також будучи допитана в якості потерпілої ОСОБА_5 , пояснила, що 10.04.2001 року вона уклала з ІНФОРМАЦІЯ_12 ІНФОРМАЦІЯ_8 договір АЕА № 050447 купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4 , за якою був закріплений гараж на один автомобіль із збірного залізобетону по АДРЕСА_3 , які в подальшому були передані їх за актом приймання-передачі від 10.04.2001 року, і вона набула на них право власності та на законних підставах безперервно з 2001 року володіла та користувалась ними.

В свою чергу придбаний потерпілою гараж із збірного залізобетону по АДРЕСА_3 був отриманий ІНФОРМАЦІЯ_12 у власність від ТОВ ІНФОРМАЦІЯ_13, в особі голови правління ОСОБА_7 , на підставі додаткової угоди № 2 від 11.08.1998 року до договору № 15/92-94 від 02.08.1994 року, в якій вказана договірна вартість гаражу - 7 000 грн., яка була сплачена ІНФОРМАЦІЯ_12 ТОВ ІНФОРМАЦІЯ_2 платіжним дорученням № 450 від 19.08.1998 року, що також підтверджується Актом приймання-передачі від 19.08.1998 року, в якому зазначено, що ТОВ ІНФОРМАЦІЯ_2 передало Управлінню по господарському обслуговуванню міжгалузевої обласної ради профспілок гараж по АДРЕСА_3 , у відповідності до договору № 15/92-94 від 02.08.1994 року та платіжного доручення № 450 від 19.08.1998 року.

Таким чином ТОВ ІНФОРМАЦІЯ_2, в особі голови правління ОСОБА_7 продало Підприємству « ІНФОРМАЦІЯ_10 » гараж із збірного залізобетону по АДРЕСА_3 , отримавши повну договірну оплату за нього в сумі 7 000 грн.

У зв`язку з продажом потерпілій квартири АДРЕСА_5 та передачею разом з квартирою вказаного гаражу, Підприємство « ІНФОРМАЦІЯ_10 » направило директору ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , лист від 10.04.2001 року, в якому зазначено, що у зв`язку з оформленням договору АЕА № 050447 від 10.04.2001 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , потерпілою оформлено усі документи на гараж, що числиться за цією квартирою. Таким чином, голова правління ТОВ ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_7 був зобов`язаний здійснити оформлення на нового власника ОСОБА_5 гаражу із збірного залізобетону по АДРЕСА_3 , який 11.08.1998 року був проданий ним Підприємству « ІНФОРМАЦІЯ_10 » та за який отримав повну договірну вартість гаражу у сумі 7000 грн.

Проте, ОСОБА_7 , не оформив право власності на цей гараж, на нового власника ОСОБА_5 , а 12.10.2016 року незаконно оформив право власності на належний потерпілій гараж та на інші гаражі, що розташовані поруч з № НОМЕР_3 , на ТОВ ІНФОРМАЦІЯ_13, єдиним власником та керівником якого він є, як на єдиний об`єкт нерухомості під реєстраційним номером НОМЕР_4 з присвоєнням окремої адреси АДРЕСА_3 .

21.11.2018 року голова правління та єдиний власник ТОВ ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 вчинив дії щодо поділу гаражів як єдиного об`єкта нерухомості під реєстраційним номером НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_3 загальною площею 195,3 кв.м., на окремі об`єкти нерухомості за цією ж адресою з присвоєнням цим гаражам окремих реєстраційних номерів, і гараж площею 21,7 кв. м., що належить потерпілій, отримав номер 6 та реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо поділу гаражів за адресою АДРЕСА_3 на окремі об`єкти нерухомості були вчинені державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 .

При цьому, 26.12.2017 року, ОСОБА_7 уклав з ТОВ ІНФОРМАЦІЯ_13, єдиним власником та керівником якого він є, договір купівлі-продажу гаражу № НОМЕР_6 , загальною площею 21,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 , що фактично належав на праві власності потерпілій, залучивши до вчинення цієї угоди від імені належного йому ТОВ ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_10 , видавши їй довіреність на продаж йому вказаного гаражу.

Посвідчення Договору від 26.11.2017 року купівлі-продажу гаражу № НОМЕР_6 , загальною площею 21,7 кв. м. за адресою АДРЕСА_3 , укладеного між ТОВ ІНФОРМАЦІЯ_13 в особі ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , та реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на вказаний гараж були вчинені також державним реєстратором - приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 .

Таким чином, Договір від 26.11.2017 року купівлі-продажу гаражу НОМЕР_7, загальною площею 21,7 кв. м. за адресою АДРЕСА_3 був укладений ОСОБА_7 та посвідчення цього договору та подальші реєстраційні дії були вчинені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за рік до того, як 21.11.2018 року відбувся фактичний поділ гаражів на окремі об`єкти нерухомості та відбулась державна реєстрація цих гаражів як окремих об`єктів нерухомості.

08.08.2020 ОСОБА_7 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_11 з позовом до ОСОБА_5 , в якому просив усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_7 гаражем НОМЕР_7 загальною площею 21,7 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , що належить йому на праві власності згідно купівлі-продажу гаражу від 26.12.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_8 шляхом зобов`язання потерпілу звільнити зазначений гараж. При цьому, на обґрунтування позову ОСОБА_7 надав до суду серед іншого копію договору купівлі-продажу гаражу, копію Витягу з Державного реєстру речових прав, а також копії заздалегідь підробленого Договору оренди авто гаража НОМЕР_7 від 07.09.2021 року та до нього акт приймання-передачі автогаража від 07.09.2021 року, які начебто укладені між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

Проте, підпис, вчинений від імені ОСОБА_5 (тобто потерпілої) на даних документах їй не належить і є підробленим ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 91 КПК України, сама подія кримінального правопорушення підлягає доказуванню, яке полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Разом з тим, згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Враховуючи викладене, виникла необхідність в отриманні доступу до речей та документів, що перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме до справи щодо об`єктів нерухомості, що розташовані по АДРЕСА_2 -дана адреса була присвоєна ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » розпорядженням міського голови від 17.10.2001 №1040) у м. Дніпро, для подальшого призначення відповідних експертиз по отриманим в ході проведення тимчасового доступу документам.

Вилучення зазначених у клопотанні документів надасть можливість стороні обвинувачення у кримінальному провадженні здійснити їх огляди та долучити до матеріалів досудового розслідування у якості доказів обставин, які мають значення у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Згідно з ч. 1 ст. 160 КПК України сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу.

Чинним кримінальним процесуальним законодавством непередбачено іншого способу отримання доступу до матеріалів кримінального провадження, не стороні провадження, окрім як тимчасового доступу на підставі ухвали слідчого судді.

На підставі викладеного, для забезпечення повного, всебічного та неупередженого проведення досудового розслідування, дослідження обставин вчинених кримінальних правопорушень, виникла необхідність для отримання дозволу на тимчасовий доступ до вказаних документів.

Дослідивши додані до клопотання документи, слідчий суддя дійшов висновку про те, що документи, на які вказує слідчий, самі по собі мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, відомості, що містяться в цих документах, можливо використати як доказ, і іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих документів неможливо, а вилучення зазначених документів необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

На підставі викладеного, клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 159-166, 309, 372 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до документів, які містять охоронювану законом таємницю - задовольнити в повному обсязі.

Надати старшому слідчому слідчого відділення ВП №1 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , дозвіл на тимчасовий доступ до документів з вилученням їх оригіналів, які перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме до оригіналів інвентарних справ щодо об`єктів нерухомості, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 -дана адреса була присвоєна ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » розпорядженням міського голови від 17.10.2001 №1040).

ІНФОРМАЦІЯ_1 надати (забезпечити) тимчасовий доступ вище переліченим особам до зазначених документів та надати їм можливість їх вилучити.

Строк дії ухвали - два місяці з дня її постановлення.

Згідно ч. 1 ст. 166 КПК України, у разі невиконання ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, якій надано право на доступ до речей і документів на підставі ухвали, має право постановити ухвалу про дозвіл на проведення обшуку згідно з положеннями цього Кодексу з метою відшукання та вилучення зазначених речей і документів

Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти ухвали можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя:

26.04.2024