УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року

м. Харків

Справа № 638/4982/24

Провадження № 1-кс/638/1631/24

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

заявника - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву ОСОБА_3 про відвід судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 від розгляду заяви про роз`яснення судового рішення,

установив:

15 березня 2024 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_3 зі скаргою, у якій просить: зобов`язати відповідальних осіб виконати раніше винесену ухвалу суду по внесенню відомостей до ЄРДР; надати скаржнику витяг з ЄРДР; назвати слідчого по справі; надати можливість ознайомитись з матеріалами справи; надати статус потерпілого або мотивовано в цьому відмовити навівши підстави; зобов`язати провести досудове розслідування за його заявою.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 від 18 березня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність начальника слідчого відділення ХРУП №3 ГУНП в Харківській області. Скаргу та додані до неї матеріали повернуто особі, яка її подала.

21 березня 2024 року ОСОБА_3 подав заяву про роз`яснення судового рішення від 18 березня 2024 року.

22 квітня 2024 року ОСОБА_3 подав заяву про відвід судді ОСОБА_4 .

Заява про відвід мотивована тим, що ОСОБА_3 не довіряє судді ОСОБА_4 , оскільки має сумнів в її об`єктивності та неупередженості, зважаючи на те, що в ухвалі суду, на його думку, некоректно та неповно вказано порядок оскарження ухвали суду, оскільки не вказано назви суду апеляційної інстанції та адреси його місцезнаходження, зокрема міста. Також вказує на те, що суддею не дотримано встановлених законом строків розгляду скарги. Окрім того, заявник вважає, що суддею постановлено незаконну ухвалу про відмову у відкритті провадження за його скаргою.

Проколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 квітня 2024 року заява ОСОБА_3 від 22 квітня 2024 року розподілена у провадження судді ОСОБА_1 .

Частиною першою статті 135 КПК України встановлено, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Судом було вжито заходів щодо забезпечення участі ОСОБА_3 у судовому засіданні для розгляду його заяви про відвід.

У судовому засіданні ОСОБА_3 заяву про відвід судді Дзержинського районного суду м. Харкова підтримав з наведених у ній підстав та просив її задовольнити.

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 та інші учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені своєчасно та належним чином.

Суд, вислухавши заявника ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, доводи та мотиви заяви про відвід, доходить таких висновків.

Відповідно до частини третьої статті 35 КПК України визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів для конкретного судового провадження здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом вірогідності, який враховує кількість проваджень, що знаходяться на розгляді у суддів, заборону брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну їх повноважень. Після визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів для конкретного судового провадження не допускається внесення змін до реєстраційних даних щодо цього провадження, а також видалення цих даних з автоматизованої системи документообігу суду, крім випадків, установлених законом.

Вичерпний перелік підстав, за наявності яких слідчий судя, суддя підлягає відводу, визначений статтею 75 КПК України, а саме: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статтею 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

З огляду на нормативний зміст пункту п. 4 частини першої статті 75 КПК України відвід судді може бути заявлений і з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1 - 3 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Відповідно до частини пятої статті 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим - з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

За приписами статей 126, 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя є незалежні та керуються верховенством права, вплив на них у будь-який спосіб забороняється.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод суд, який розглядає справу, має бути безстороннім і незалежним.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, викладеною в рішеннях у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії», існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (про що зазначено у пунктом 43 рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Крім того, у висновку № 3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду і визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади», процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом (п.10). Відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, розгляд суддею клопотань сторін по справі, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

(і) «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

(іі) «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Дослідивши мотиви заяви про відвід слідчого судді суд дійшов висновку, що заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені зазначеними нормами КПК України, заява ОСОБА_3 фактично зводиться до незгоди з процесуальними рішенням слідчого судді при розгляді його скарги на бездіяльність слідчого, а саме, постановлення ухвали про відмову у відкритті провадження за скаргою та щодо строку розгляду скарги.

Однак, дані обставини не може бути підставою для відводу судді, оскільки відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу в разі незгоди з процесуальним рішенням головуючого, учасники справи мають право оскаржити його в апеляційному порядку.

Слідчий суддя зауважує, що подання заяви про відвід повинно містити беззаперечні обставини, які б поза розумним сумнівом могли б свідчити про наявність підстав для відводу судді, а подана заява про відвід фактично є незгодою з процесуальним рішенням та процесуальними діями судді.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід судді ОСОБА_4 від розгляду даної заяви про відвід суд також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Однак суду не надано жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді ОСОБА_4 , як з погляду «суб`єктивного критерію» так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини, а, отже, аргументи, якими ОСОБА_3 мотивує свою заяву про відвід судді ОСОБА_4 , не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді.

Оскільки судом не встановлено, матеріалами справи та доказами не підтверджено наявності обставин, які б дійсно викликали сумнів або свідчили про необ`єктивність чи упередженість судді ОСОБА_4 та є підставами для відводу, визначеними статтею 75 КПК України, підстави для задоволення заяви про відвід судді відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 75, 80, 81, 369-372 КПК України, суд -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 від розгляду заяви про роз`яснення судового рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошено 07 травня 2024 року о 16 годині 50 хвилин.

Суддя ОСОБА_1