Справа № 344/1763/19
Провадження № 11-кп/4808/39/24
Категорія ч. 2 ст. 307 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0003842 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та прокурора Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_9 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2023 року, яким,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, розлученого, непрацюючого, раніше відповідно до вимог ст. 89 КК України не судимого,

визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України (по епізоду за 01 листопада 2018 року).

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Вирішено питання речових доказів,

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції та не позбавляти його волі.

Зазначає, що з рішенням суду не погоджується, покарання вважає надто суворим. Вказує, що у нього на утриманні є дитина яку у разі позбавлення його волі заберуть в інтернат.

Наголошує, що прокурор не надав відео доказів по епізоду від 06 грудня 2018 року, оскільки таке не є можливим, адже він не міг бути одночасно у двох місцях, затриманий був не після закупки, як наголошує прокурор, а у вечері коли повертався від свого друга Кривоноса.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вироку суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження.

Зазначає, що не погоджується з вироком, і вважає, що вищезазначений вирок суду ухвалено помилково, внаслідок невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні. Вирок суперечить висновкам ЄСПЛ та ВС у подібних справах, тому оскаржуваний вирок не можна вважати законним.

Також зазначає, що суд першої інстанції не дотримався положень закону, проігнорував вимоги ст. 94 КПК України і, на власний розсуд, не пославшись на достовірні докази, визнав доведеною вину обвинуваченого.

Вказує, що стороною захисту та самим обвинуваченим від самого початку судового розгляду було заявлено, що має місце провокація, яка є очевидною. Сторона обвинувачення і суд відповідно мали довести та встановити протилежне, однак цього зроблено не було.

Пояснює, що на підтвердження того, що мала місце провокація злочину вказує витяг з ЕРДР, згідно якого відомості про збут були внесені 22 жовтня 2018, а збут мав відбутися 01 листопада 2018 року. Яким чином і звідки така інформація була у правоохоронних органів прокурор пояснити не зміг.

Наголошує, що у обвинуваченого ОСОБА_7 є алібі на момент скоєння правопорушення, яке не спростовано в суді.

Вказує, що сторона обвинувачення не забезпечила допит свідків, а саме понятих, які начебто були присутні при 2 оперативних закупках, хоча ні на жодному відео вони не зафіксовані. Автомобіль про який говорила залегендована особа також не зафіксований на відео.

Звертає увагу суду на те, що відео фіксація на підтвердження даного звинувачення взагалі не проводилася.

Вказує, що за клопотанням сторони захисту суд задовольнив тимчасовий доступ до інформації мобільних операторів, якими користувався обвинувачений. Згідно даної роздруківки, обвинувачений перебував за місцем свого проживання в с. Тисменичани. Допитаний свідок ОСОБА_11 , під час розгляду запобіжного заходу у слідчого судді, підтвердив, що перебував разом з обвинуваченим в той час.

Зазначає, що суд зазначив у вироку, що відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину 06 грудня 2018 року, після вчинення злочину, був затриманий працівниками поліції. Однак це не відповідає дійсності, оскільки особа була затримана ввечері о 19:10 год. по вул. Івасюка, після декількох годин після так званої закупки, яка за версією обвинувачення відбулася в 14:45 год.

Також наголошує, що суд зазначає, що відповідно до протоколу освідування особи від 06 грудня 2018 року відносно обвинуваченого було проведено освідування в ході якого виявлено світло-зелений люмінісцент та за допомогою марлевого відрізку зроблено змив з лівої та правої руки. Проте світло-зелений колір виявлено не на пальцях, а внизу на долонях біля зап`ястя. Обвинувачений пояснив, що коли він був в наручниках, то працівники поліції нанесли йому порошок і всунули купюру номіналом 200 грн. Про це він заявив під час затримання.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Івано-Франківського міського суду від 13 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_7 з підстав невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України та призначити йому покарання: - за ч. 1 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п?ять) років, - за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років з конфіскацією майна.

Зазначає, що Івано-Франківський міський суд допустив невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема ОСОБА_7 визнаний за ч. 1 ст. 307 (за епізодом від 01 листопада 2018 року) невинуватим та виправданий у зв`язку з недоведеністю. Так, суд звертає увагу, що показання свідка з вигаданими анкетними даними ОСОБА_12 про придбання ним наркотичного засобу 01 листопада 2018 року в ОСОБА_7 оспорюється обвинуваченим, який категорично заперечує такі дії та стверджує про фальсифікацію доказів працівниками поліції. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що за умови невизнання ОСОБА_7 своєї вини за ч. 1 ст. 307 КК України (по епізоду за 01 листопада 2018 року) та заперечення показань свідка з вигаданими анкетними даними ОСОБА_12 , стороною обвинувачення не надано достатніх доказів, які спростовували б твердження обвинуваченого про непричетність до злочину та об`єктивно підтверджували б показання особи, яка здійснювала оперативну закупівлю. Однак у даному випадку судом не надано належної оцінки іншим дослідженим доказам, які повністю підтверджують показання свідка ОСОБА_12 це зокрема письмові докази, відеозаписи проведення оперативної закупки та аудіозаписи телефонних розмов ОСОБА_7 .

Також вказує, що суд першої інстанції виправдовуючи ОСОБА_7 за епізодом від 01 листопада 2018 року зазначив, що, стороною обвинувачення не було надано ніяких відомостей, які б підтверджували наявність у правоохоронних органів конкретних та об`єктивних підстав для проведення оперативної закупівлі 01 листопада 2018 року наркотичних засобів у ОСОБА_7 відповідні постанови прокурора про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, були досліджені в ході судового розгляду, а тому вважає, що судом першої інстанції належним чином не обґрунтовано такого висновку.

Наголошує, що покарання, призначене Івано-Франківським міським обвинуваченому ОСОБА_7 не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок м`якості, оскільки фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, а покарання не відповідає меті кримінального покарання, засадам застосування санкцій закону про кримінальну відповідальність та суспільним критеріям оцінки діяльності правоохоронних органів та суду.

Також зазначає, що призначене ОСОБА_7 покарання за збут наркотичних засобів та психотропних речовин, а також сильнодіючих лікарських засобів покарання у виді 4 років позбавлення волі, тобто мінімального передбаченого санкцією статті покарання, враховуючи тяжкість злочину, є недостатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів і за своїм видом є явно несправедливим через м`якість.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів.

Злочин скоєно за наступних обставин: обвинувачений ОСОБА_7 за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах незаконно придбав чарункову упаковку «Subutex» з частиною таблетки, яка містить наркотичний засіб, обіг обмежено бупренорфін та незаконно зберігав при собі з метою незаконного збуту. В подальшому, 06 грудня 2018 року в період часу з 14 год. 15 хв. по 14 год. 45 хв., перебуваючи по вул. Івасюка в м. Івано-Франківську, діючи умисно та з корисливих спонукань, ОСОБА_7 незаконно збув ОСОБА_12 за грошові кошти в сумі 200 грн. чарункову упаковку «Subutex» із частиною таблетки, згідно висновку експерта №2.1-1218/18 від 07 грудня 2018 року містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено бупренорфін в кількості 0,0045 грама.

По епізоду за 01 листопада 2018 року ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , просили задовольнити їх апеляційні скарги повністю, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора;

- прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора повністю, апеляційні скарги обвинуваченого та захисника залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що їх необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» «Завдання суду» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 7 цього Закону «Право на справедливий суд» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Неухильне дотримання передбачених законом вимог є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, встановлення істини в по ньому й прийняття правильного рішення.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку не дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Також, згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

На недопустимості порушення принципу презумпції невинуватості наголошує Європейський суд з прав людини - особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення.

Статтею 62 Конституції України гарантовано, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Однією із загальних засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, встановлених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора, а в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів складу кримінального правопорушення.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті вироку не дотримався вказаних вимог закону.

Згідно обвинувального акту від 22 жовтня 2018 року у кримінальному провадженні № 0003842 ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину двох епізодів за наступних обставин, так ОСОБА_7 невстановлених досудовим розслідуванням обставинах незаконно придбав чарункову упаковку «Subutex» із таблеткою, яка містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено бупренорфін та незаконно зберігав при собі з метою незаконного збуту. В подальшому, 01 листопада 2018 року в період часу з 18 год. 26 хв. по 18 год. 40 хв., перебуваючи по вул. Залізнична в м. Івано-Франківську, діючи умисно та з корисливих спонукань, ОСОБА_7 незаконно збув ОСОБА_12 , за грошові кошти в сумі 350 гривень чарункову упаковку «Subutex» із таблеткою, яка згідно висновку експерта № 2.1-1139/18 від 15 листопада 2018 року містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено бупренорфін в кількості 0,008 грама. Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичних засобів, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України. Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_7 за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах повторно незаконно придбав чарункову упаковку «Subutex» з частиною таблетки, яка містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено бупренорфін та незаконно зберігав при собі з метою незаконного збуту.

В подальшому, 06 грудня 2018 року в період часу з 14 год. 15 хв. по 14 год. 45 хв., перебуваючи по АДРЕСА_1 , діючи умисно та з корисливих спонукань, ОСОБА_7 повторно незаконно збув ОСОБА_12 за грошові кошти в сумі 200 гривень чарункову упаковку «Subutex» із частиною таблетки, згідно висновку експерта № 2.1-1218/18 від 07 грудня 2018 року містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено бупренорфін в кількості 0,0045 грама. Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичних засобів, вчиненому повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В сукупності ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

Оскільки під час судового розгляду по даному провадженню пред`явлене обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України по першому злочинної діяльності епізоду за 01 листопада 2018 року не знайшло свого підтвердження, суд дійшов висновку, що обвинуваченого за вказаною статтею КК України слід виправдати, у зв`язку з недоведеністю у вчиненні кримінального правопорушення, з урахуванням вимог ст. 373 КПК України.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те,що другий епізод злочинної діяльності, а саме від 06 грудня 2018 рокудоведено, але безпідставно кваліфіковано дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України, за такою кваліфікуючою ознакою як незаконний збут наркотичних засобів, повторно, а тому суд виключив вказану кваліфікуючу ознаку - повторність з обвинувачення ОСОБА_7 та кваліфікував його дії саме за ч. 1 ст. 307 КК України.

Хоча в вироку суду першої інстанції наведено перелік досліджених доказів, в той час їх аналіз є поверхневим та належним чином невмотивованим.

Кримінально-процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися такими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції виправдавши ОСОБА_7 по епізоду за 01 листопада 2018 року, у зв`язку з недоведеністю у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України одночасно визнавши доведеним вину за другим епізодом від 06 грудня 2018 року за умови встановлення аналогічних обставин закупки наркотичних засобів, допустив суперечності, які призвели до ухвалення невмотивованого та необґрунтованого судового рішення.

Так виправдавши ОСОБА_7 по епізоду за 01 листопада 2018 року за наявності ознак провокації злочину, суд першої інстанції визнав доведеним факт вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення по епізоду від 06 грудня 2018 року фактично встановивши відсутність ознак провокації злочину.

При цьому суд першої інстанції ухвалюючи таке рішення не встановив чи були у органів досудового розслідування, за встановлених судом обставин, дані які б свідчили про злочинну діяльність ОСОБА_7 та які були достатні та необхідні для проведення оперативної закупівлі по епізоду від 06 грудня 2018 року.

Приймаючи рішення суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення ОСОБА_7 про те, що свідок ОСОБА_12 фактично є ОСОБА_13 який є його другом і саме на його прохання він купив та передав шприц, який знаходився в пакеті. Перед цим ОСОБА_14 передав обвинуваченому кошти за які він придбав шприц, а тому жодного відношення до незаконного збуту наркотичних засобів він не має.

Таким чином суд першої інстанції безпідставно не допитав ОСОБА_15 , оскільки засоби захисту залегендованої особи не дали бажаних результатів і вказана особа була відома. Крім того вказана особа була встановлена в судовому засіданні під час відтворення відеозапису події. Відмова в допиті є безпідставною, оскільки суд зобов`язаний сприяти встановленню істини по справі.

Показання залегендованої особи, яку обвинувачений вважає саме ОСОБА_13 , дали б змогу підтвердити чи спростувати доводи невинуватості обвинуваченого ОСОБА_7 .

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не переконливо спростував наявність алібі у ОСОБА_7 по епізоду від 06 грудня 2018 року, не в повній мірі дослідив той факт, що у обвинуваченого ОСОБА_7 є алібі на момент скоєння правопорушення.

Також суд першої інстанції не надав вичерпний аналіз твердженню сторони захисту про те, що мала місце провокація злочину, оскільки оперативна закупівля наркотичних засобів за двома епізодами, як вказує витяг з ЄРДР, була розпочата 22 жовтня 2018 року, а збут мав відбутися 01 листопада 2018 року.

Суд виправдавши особу за першим епізодом та засудивши за другий епізод злочинної діяльності допустив протиріччя, оскільки такі висновки свідчать про те, що станом на час реєстрації в ЄРДР другого епізоду злочину у правоохоронних органів були відсутні дані, які б свідчили про ймовірну злочинну діяльність особи.

Також суд першої інстанції порушив право на захист не взявши до уваги, що сторона обвинувачення не забезпечила допит свідків, а саме понятих, які зазначені в процесуальних документах, та були присутні при 2 оперативних закупках, хоча на жодному відео вони не зафіксовані, як і автомобіль про який зазначив свідок ОСОБА_12 .

Показання даних свідків також дали б змогу підтвердити чи спростувати доводи обвинуваченого, такі факти є неповнотою судового розгляду.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки поясненням обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 не є тією людиною яка мала намір придбати наркотичну речовину, оскільки її голос не відповідає голосу ОСОБА_16 .

Також колегія суддів звертає увагу на те, що заяви про добровільну згоду на проведення оперативної закупівлі наркотичного засобу від імені ОСОБА_12 (том 1 а.п. 204, 219) написані різним почерком та з різними підписами, це є очевидним і не потребує додаткових експертних досліджень і також свідчить про сумніви щодо особи яка писала заяви.

Суд першої інстанції на вказаний факт не звернув уваги, але такий факт може впливати на допустимість доказів по справі.

Також суд першої інстанції зазначивши у вироку, що ОСОБА_7 одразу після вчинення злочину було затримано, не звернув уваги та не надав оцінку тому факту, що особа була затримана ввечері о 19:10 год. по вул. Івасюка, а закупка відбулася в 14:45 год.

Аналогічно суд не спростував твердження обвинуваченого про те, що люмінісцент було нанесено працівниками поліції, про що на його думку, свідчить місце розташування плям на його руках, а саме відсутність таких на пальцях, про що він зазначив в протоколі освідування особи (том 1 а.п. 233).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції ухвалив невмотивоване та необґрунтоване рішення по вище викладеним мотивам.

Колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є невмотивованим, поверхневим та таким, що містить суперечності, які не спростовують ні твердження сторони захисту про невинуватість обвинуваченого, так і прокурора про доведеність вини обвинуваченого.

Перевіривши доводи сторін, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості зробити висновок про допустимість доказів, оскільки суд першої інстанції не навів вичерпний їх аналіз, тому через допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, позбавлений можливості перевірити правильність висновків суду першої інстанції в частині належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Васильєв проти України» (заява №11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 412. істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону - такі, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При цьому, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та призначення покарання. А тому, при новому розгляді місцевому суду належить з`ясувати всі обставини, які мають значення для кримінального провадження, у порядку визначеному кримінальним процесуальним законом.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно розглянути кримінальне провадження з суворим дотриманням норм КПК України та ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 та прокурора Окружної прокуратури міста Івано-Франківська ОСОБА_9 задовольнити частково

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5