Справа № 750/638/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/564/24
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

23 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 152 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, раніше не судимому, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_2 , громадянину України, раніше не судимому, продовжений строк тримання під вартою до 12 липня 2024 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що ризики, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а підстав для скасування запобіжного заходу або заміни його на більш м`який суд не встановив.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду в частині продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора, задовольнити клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

Аргументує тим, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 не відповідає вимогам ст. 184 КПК України. При цьому, стороні обвинувачення не вдалося довести наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в той час, як і районний суд у своїй ухвалі не зазначив, які саме ризики існують та не зменшилися на даний час і не дають підстав для зміни її підзахисному запобіжного заходу та якими доказами вони підтверджуються.

Зазначає, що продовжуючи ОСОБА_8 строк тримання під вартою суд не визначив розмір застави в порядку, передбаченому ст. 183 КПК України, при тому, що організатору злочинної групи такий розмір застави був визначений.

Тяжкість злочину, на яку посилається прокурор, хоча і є необхідною умовою для законності тримання під вартою, але наявність лише цієї умови є недостатнім обґрунтуванням необхідності продовження строку тримання під вартою, а тому, саме по собі посилання на тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , не заслуговує на увагу.

Твердження про можливість обвинуваченого впливати на свідків не можу бути прийняте до уваги з тих підстав, що відсутня вказівка на яких саме свідків може впливати ОСОБА_8 .

Переконана, що судом не були виконані вимоги до ч. 1 ст. 196 КПК України, якими визначено, що в ухвалі про застосування запобіжного заходу суд зазначає обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини. В ухвалі взагалі не вказано, які саме ризики існують та якими доказами підтверджується їх існування.

Зважаючи на невідповідність форми та змісту клопотання нормам кримінального процесуального законодавства, недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відсутність обґрунтування неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд мав відмовити в продовженні строку тримання ОСОБА_8 під вартою.

Звертає увагу на дані, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, має сталі соціальні зв`язки, проживає з матір`ю, відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_1 був залучений до виконання завдань із оборони держави в період введення воєнного стану в Україні, за що був нагороджений подякою голови Чернігівської обласної державної адміністрації. На даний час досудове розслідування завершене, всі докази зібрані та справа перебуває на розгляді в суді. Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 вказав, що ОСОБА_8 до затримання характеризувався позитивно, завжди та у всьому допомагав, нічого поганого він про нього сказати не може.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду в частині продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати, постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити. У випадку, якщо суд дійде висновку про необхідність обрання/зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу, обрати такий вид запобіжного заходу, який не буде пов`язаний з триманням під вартою, одночасно визначивши заставу в мінімальному розмірі, визначеному п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 241 720 грн.

Вказує на те, що питання про можливість визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не розглядав. Клопотання захисника та ОСОБА_6 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства, місцевим судом не розглянуто, процесуальне рішення з цього приводу не прийняте.

Під час розгляду клопотання прокурора норми кримінального процесуального законодавства, якими регулюються питання щодо обрання запобіжного заходу, та практика Європейського суду по правам людини місцевим судом дотримані не були.

Приймаючи оскаржуване рішення, порушуючи принцип рівності сторін, суд не врахував особу підозрюваного, його молодий вік, наявність постійного місця проживання, тісних соціальних зв`язків, при тому, що його батько є військовослужбовцем Збройних Сил України, а мати волонтер, їй присвоєно звання «мати героїня», в нього є брати та сестри, він виключно позитивно характеризується, що спростовує наявність попередньо заявлених стороною обвинувачення ризиків.

Не врахувавши вказані характеризуючі дані, з посиланням на докази та/або обставини кримінального провадження, обмежившись формальною «відпискою» не зазначив переконливі підстави неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Крім того, суд не розв`язав клопотання сторони захисту про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, зокрема домашній арешт, шляхом заборони цілодобово залишати місце проживання по АДРЕСА_2 .

Не врахував істотну обставину, встановлену під час судового розгляду, а саме те, що підозрюваний був затриманий 04 липня 2023 року в порядку ст. 615 КПК України під час проведення обшуку в будинку АДРЕСА_2 , після оголошеної в ході його проведення підозри за ч. 4 ст. 189 КК України. Тобто, фактично до оголошення підозри ОСОБА_6 вільно пересувався в межах та поза межами названого домоволодіння і у випадку, коли б вважав себе винним або причетним до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, мав реальну можливість покинути місце обшуку, але цього не вчинив, що додатково підтверджує необґрунтованість оголошеної підозри та відсутність заявлених стороною ризиків.

Відмова суду в застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою без обґрунтування наведених висновків з посиланням на відповідні докази побудована на припущеннях, а тому є необґрунтованою та суперечить положенням ст.ст. 17, 370, 372 КПК України та носить виключно формальний характер.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали доводи апеляційних скарг про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрання більш м`якого запобіжного заходу, або ж визначити розмір застави, прокурора ОСОБА_10 , який заперечував проти аргументів сторони захисту, вказуючи, що запобіжні заходи змінювалися іншим обвинуваченим, виходячи з їх позиції визнання провини та співпрацю зі слідством та судом, що судовий розгляд тільки розпочатий, не допитані потерпілі та свідки і існують реальні ризики як ухиленню від явки до суду, так і перешкоджання кримінальному провадженню, впливу на потерпілих і свідків, обвинувачений ОСОБА_6 , вчинив нові кримінальні правопорушення вимагання та зґвалтування під час іспитового строку за попереднім вироком, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбуватиметься перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

До того ж, у разі незгоди з оголошеною підозрою, сторона захисту мала можливість оскаржити її під час досудового розслідування, адже це питання врегульовано чинним кримінальним процесуальним законодавством. Однак, таким своїм правом ні підозрювані на той час, ні їх захисники не скористались, у зв`язку з чим питання обґрунтованості та доведеності підозри є предметом судового розгляду і не може бути розглянуто на даній стадії апеляційного розгляду, як помилково вважають апелянти.

Отже, під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою суд не мав досліджувати або ж з`ясовувати питання, якими доказами підтверджується пред`явлена ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підозра.

Більш того, на стадії судового розгляду, при вирішенні питання щодо продовження строку раніше обраного запобіжного заходу, кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення «поза розумним сумнівом». Ці питання є предметом самого судового розгляду, під час якого судом безпосередньо оцінюються докази сторони обвинувачення та сторони захисту та надається остаточна оцінка про недоведеність чи доведеність обвинувачення та кваліфікації кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, при продовженні строків тримання під вартою, суд враховує виключно наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як убачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких кримінальних правопорушень, пов`язаних із застосуванням насильства, вчинених за попередньою змовою групою осіб, за які в разі визнання винуватими їм загрожує покарання до дванадцяти років позбавлення волі, в тому числі й з конфіскацією майна, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчинених обвинуваченими кримінально-карних діянь, та вказує на те, що розуміючи тяжкість покарання вони можуть ухилитися від суду, навіть не зважаючи на наявність постійного місця проживання, батьків та рідних, тобто міцних соціальних зв`язків, на наявності яких наголошують обидва захисники.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно зазначив в ухвалі, що вказані прокурором ризики не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою, і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на більш м`який.

Крім того, колегія суддів звертає увагу сторони захисту на те, що судовий розгляд не завершений з об`єктивних причин, не допитані учасники кримінального провадження, в тому числі й свідки, не досліджені докази, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту. Саме після дослідження всіх обставин та доказів у кримінальному провадженні може бути вирішене питання щодо обґрунтованості та допустимості доказів кожної зі сторін у кримінальному провадженні, надано їм оцінку та прийнято рішення про обставини, які вони доводять чи навпаки спростовують.

Вказуючи на те, що обвинувачені безпідставно тримаються під вартою, захисники та самі обвинувачені залишили поза увагою ту обставину, що наявність вказаних прокурором ризиків була підтверджена під час обрання міри запобіжного заходу в ході досудового розслідування, нових ризиків, які б потребували підтвердження, стороною обвинувачення заявлено не було.

При цьому, доводи сторони захисту щодо відсутності заявлених раніше слідчим та прокурором ризиків, були предметом судової перевірки, свого підтвердження вони не знайшли та заявлені ризики вважаються встановленими і додаткового підтвердження новими доказами не потребують, як помилково намагаються довести захисники в апеляційних скаргах.

На даному етапі вирішення клопотання прокурора потребує лише встановлення факту зменшення або зникнення раніше заявлених ризиків, таких обставин під час судового та апеляційного розглядів не встановлено, даних які б вказували, що встановлені ризики зникли або ж зменшилися, не здобуто. Крім того, таких обставин не наводять у своїх апеляційних скаргах і захисники.

Стороною захисту не наведено жодної обставини, з підтвердженням її відповідними доказами, яка б свідчила, що раніше встановлені ризики неналежної процесуальної поведінки обвинувачених зменшились за час перебування ОСОБА_8 та ОСОБА_6 під вартою, або зникли. Не наведено нових обставин, які б вказували на те, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обох обвинувачених.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами та даними про особу підозрюваного/обвинуваченого збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, належне обґрунтування доцільності продовження ОСОБА_8 та ОСОБА_6 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Щодо інших обвинувачених ухвала суду не оскаржується, тому колегією суддів не можуть перевірятися підстави для визначення розміру застави тим особам щодо яких апеляційні скарги не вносились.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 травня 2024 року про продовження обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 152 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14