Справа №276/109/24
Провадження № 1-кп/293/112/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представника потерпілих ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянув у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000397 від 18.11.2023 по обвинуваченню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України

ВСТАНОВИВ:

07.02.2024 до Черняхівського районного суду Житомирської області в порядку підсудності відповідно до ухвали Житомирського апеляційного суду від 29.01.2024, надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000397 від 18.11.2023 по обвинуваченню ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України.

Ухвалою від 08.02.2024 суд призначити підготовче судове засідання з розгляду вказаного вище обвинувального акту.

08.02.2024 на адресу суду від прокурора надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 строком на 60 діб.

Мотивуючи клопотання прокурор зазначає, що ризики, які мали місце при обранні запобіжного заходу та відповідно при продовженні дії строку запобіжного заходу під час досудового слідства, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати.

Вказує, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, в тому числі кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесене до категорії тяжких злочинів.

Сторона обвинувачення доводить, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_9 від суду не відпав, оскільки останній обвинувачується у кримінальному правопорушенні, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, а тому, передбачаючи невідворотність покарання за вчинення злочину у виді позбавлення волі, обвинувачений може спробувати переховуватись від суду.

Доводить, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_9 від суду не відпав, слугує той факт, що обвинувачений відразу після вчинення кримінального правопорушення активно, цілеспрямовано вживав всіх заходів для приховування слідів вчинених ним кримінальних правопорушень, про що свідчить приховування транспортного засобу, на якому він вчинив дорожньо-транспортну пригоду, виклик таксі з метою якнайшвидше зникнути подалі від місця вчинення ДТП, введення в оману працівників поліції щодо характеру походження та обставин отримання ним видимих тілесних ушкоджень, також він вимкнув мобільний телефон, переконав дружину та тестя не повідомляти працівникам поліції про його перебування в м. Коростень.

Також, не зменшився ризик впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки, перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_9 з метою уникнення відповідальності матиме реальну можливість впливати на свідків з метою зміни останніми показань, які є джерелом доказу у кримінальному провадженні, зважаючи на те, що свідками в даному кримінальному провадженні переважно є родичі та знайомі обвинуваченого .

Також просить врахувати, що наявність тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення - загибель потерпілого.

Вважає, що обрання відносно ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не забезпечить досягнення мети застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні, виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти його спробам переховуватися від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та впливати на свідків у кримінальному провадженні.

12.02.2024 від потерпілої ОСОБА_4 надійшов цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_9 , за змістом якого ОСОБА_4 просить стягнути на її користь з ОСОБА_9 53 560 грн заподіяної матеріальної шкоди та 500 000 грн заподіяної моральної шкоди.

12.02.2024 від потерпілого ОСОБА_5 надійшов цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_9 , згідно якого просить стягнути на його користь з ОСОБА_9 500 000 гривень моральної шкоди.

Прокурор у судовому висловив думку щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду, підстави для закриття або зупинення провадження по справі відсутні, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, розгляд справи повинен відбуватися у відкритому судовому засіданні з участю учасників судового провадження.

Крім того, прокурор підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 на строк 60 діб з викладених у клопотанні підстав. Вказав, що наявність соціальних зав`язків обвинуваченого, його сімейний стан не здатні запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1ст.177 КПК України.

Прокурор наголосив, що обвинувачений маючи на утриманні трьох дітей в умовах воєнного стану має право на безперешкодний перетин державного кордону України, а відтак останній може у такий спосіб переховуватись від суду.

Захисники у судовому засіданні заперечили проти клопотання прокурора, просили змінити їх підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю, зважаючи на міцні соціальні зв`язки ОСОБА_9 та його сімейний стан.

Звертають увагу, що ризики, на які вказує прокурор жодними доказами не підтверджуються і ґрунтуються виключно на припущеннях.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засідання заявив клопотання про повернення прокурору обвинувального акту як такого, що не відповідає ст. 291 КПК України, а саме п. 5 ст. 291 КПК України, оскільки такий не містить точної адреси місця скоєння ДТП.

Вказує, що за змістом обвинувального акта місцем вчинення кримінального правопорушення вказано "неподалік від АЗС "А-сервіс", що є недопустимим та є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав клопотання захисників про повернення обвинувального акту прокурору.

Разом з тим захисники щодо поданих цивільних позовів не заперечили щодо їх прийняття.

Потерпілі та їх представник в судовому засіданні заперечили щодо заявлених клопотань сторони захисту стосовно повернення обвинувального акту прокурору.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного захисту підтримали думку прокурора .

Разом з тим представник потерпілих вказав, що існує ризик, що обвинувачений буде переховуватись від суду з метою уникнути відповідальності, про що свідчить його поведінка після вчинення ДТП, приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений має можливість залишити територію України.

Проти призначення кримінального провадження до судового розгляду потерпілі та їх представник не заперечили, просили прийняти цивільні позову до розгляду.

Прокурор в судовому засіданні також заперечив проти клопотань сторони захисту щодо повернення обвинувального акту прокурору. Наголосив, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України у повному обсязі.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Стосовно клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно зі ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 цього Кодексу.

При цьому, суд може повернути обвинувальний акт прокурору виключно з підстав невідповідності вимогам ст. 291 КПК України. Тобто, для ухвалення рішення про повернення обвинувального акту прокурору з підстав його невідповідності вимогам КПК України суд має встановити невідповідність форми чи змісту такого обвинувального акту положенням ст. 291 КПК України.

Відповідно до ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

В п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України мова йде про право суду повернути обвинувальний акт, якщо буде встановлено, що він не відповідає вимогам КПК України. Водночас, на думку суду, оскільки таке повернення є правом, а не обов`язком суду, то для повернення обвинувального акту підставою не може слугувати будь-яка його невідповідність вимогам КПК, а лише та, яка перешкоджає призначенню судового розгляду, і в кожному конкретному випадку суд має перевірити чи створює перешкоди для судового розгляду певна невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України.

Питання про відповідність викладення матеріалу в обвинувальному акті, власне фактичних обставин справи, не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин чи досліджувати обставини кримінального провадження або докази на їх підтвердження чи спростування.

До цього ж, як прямо передбачено законом, фактичні обставини кримінального правопорушення викладаються в такій формі і в такому обсязі, які прокурор вважає встановленими за результатами проведеного досудового розслідування.

Таким чином клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору є безпідставним, тому суд відмовляє у його задоволенні.

Стосовно клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , то суд дійшов такого висновку.

Згідно абзацу 1 частини 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Ухвалою слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21.11.2023 ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб до 17.01.2024 без визначення розміру застави.

Ухвалою від 15.01.2024 слідчий суддя Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області продовжив строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 на строк 30 днів до 13.02.2024 (включно) без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З урахуванням вимог частини 5 статті 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; та ризик втечі обвинуваченого, наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів.

Згідно норм ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Отже, із системного аналізу змісту ч. 2 ст. 177 та ч. 1 ст. 194 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу в частині встановлення наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків суд керується стандартом доведення «достатні підстави».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином, вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких слідчим суддею під час досудового слідства було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та відповідно продовжено строк його дії, не відпали і продовжують діяти на даному етапі розгляду кримінального правопорушення.

Так, при вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_9 кримінальних правопорушень за ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України , в тому числі, кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286, який віднесений до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами або без такого.

При цьому суд наголошує, що санкція ч.2 ст. 286 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку кримінально-карного діяння, в якому обвинувачується ОСОБА_9 та вказує на те, що розуміючи тяжкість покарання він може ухилитися від суду, що свідчить про наявний ризик, визначений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Крім того, суд приймає до уваги, що тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про продовження існування в цьому провадженні ризику переховування обвинуваченого від суду. Зокрема, суд ураховує і обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою такі як поведінка обвинуваченого після вчинення ДТП, який зник з місця події, не намагався надати першочергову допомогу потерпілому, не викликав екстрену медичну допомогу, намагався приховати автомобіль, яким керував у момент ДТП, введення в оману працівників поліції щодо характеру походження та обставин отримання ним видимих тілесних ушкоджень.

Суд також дійшов висновку, що наявні і не зникли з часу обрання запобіжного заходу ризики, які передбачені п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків, які є родичами останнього та яким було відомо про дану подію ДТП , про яку останні не повідомили ні органи поліції, ні медичний заклад, що може свідчити про те, що вони діяли за вказівкою чи проханням обвинуваченого, що підвищує ризик впливу останнього на вказаних свідків.

При цьому, суд зауважує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вказані ризики виправдовують продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою та свідчать, що жоден інший менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам.

Належних гарантій, які б переважали б за наявними ризиками суду не надано.

Даних щодо неможливості за станом здоров`я обвинуваченого перебувати в СІЗО суду також не надано.

Обставин, які є перешкодою для застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом не встановлено.

Суд зазначає, що своїм рішенням забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, а тому з урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, можливої міри покарання, яка йому загрожує та наявності ризиків, визначених ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні, та те, що строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 13.02.2024, об`єктивної можливості закінчити розгляд кримінального провадження до даної дати відповідно не має, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3 ч.1ст.177 КПК України.

Щодо відсутності існування вищезазначених ризиків стороною захисту не надано.

При цьому, суд уважає, що наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 сімейних зв`язків, постійного місця проживання тощо, неможливо на даний час віднести до тих стримуючих чинників, які б у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення ним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Також суд погоджується з доводами прокурора про те, що обвинувачений будучи батьком трьох неповнолітніх дітей, що в умовах воєнного стану надає йому право безперешкодно залишити територію України, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від суду.

Отже, оцінюючи в сукупності всі обставини провадження, з метою запобігання наведених ризиків, суд уважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим, зокрема, стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених ч. 3 ст.199 КПК України, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Водночас, відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , а також те, що наслідком вчинення злочину (ч.2 ст.286 КК України) є загибель людини, суд, продовжуючи обвинуваченому строк тримання під вартою, вважає за можливе не визначати розмір застави.

На думку суду, на даний час відсутні підстави для зміни обраного запобіжного заходу обвинуваченому на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю, оскільки запобіжний захід у виді тримання під вартою обирався ОСОБА_9 не тільки з урахуванням тяжкості злочину, але й особи обвинуваченого та певних ризиків, визначених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а інші більш м`які запобіжні заходи на переконання суду не зможуть запобігти вищевказаним ризикам.

Доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту не наведено та відповідно не надано відповідних доказів на підтвердження цього, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволені клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю

Щодо пред`явлених цивільних позовів потерпілими суд зазначає таке.

Відповідно до пред`явлених позовів позивачі просять стягнути з обвинуваченого завдану їм матеріальну та моральну шкоду.

Згідно з ч.1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства (ч.4 ст. 128 КПК України).

Дослідивши зміст кожної позовної заяви суд встановив, що позовна заява потерпілих не суперечить нормам ст. 175 ЦПК України.

За таких обставин, оскільки цивільні позови подані н а стадії підготовчого судового засідання, суд уважає необхідним прийняти цивільні позови до розгляду у даному кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, суд уважає, що підготовка до судового розгляду завершена.

Обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, вказане кримінальне провадження підсудне Черняхівському районному суду Житомирської області відповідно до вимог ст. 34 КПК України.

Відсутні підстави для прийняття рішень визначених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України. Кримінальне провадження здійснюється суддею одноособово відповідно до вимог ст. 31 ч.1 КПК України у відкритому судовому засіданні.

Визначено склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді.

Усі питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду, передбачені ст. 315 КПК України, вирішені.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КПК України після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 314-1 КПК України, досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі. Досудова доповідь щодо неповнолітнього обвинуваченого віком від 14 до 18 років складається незалежно від тяжкості вчиненого злочину, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд уважає за необхідне доручити уповноваженому органу з питань пробації скласти досудову доповідь з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177,178,183, 314-316 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У клопотанні захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта відмовити.

2. Підготовче провадження закінчити.

3. Призначити кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000397 від 18.11.2023 по обвинуваченню ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні у приміщенні Черняхівського районного суду Житомирської області на 22 лютого 2024 року об 14:00 год., зал судових засідань № 1.

4. Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

5. Викликати в судове засідання: прокурора, потерпілих, представника потерпілих обвинуваченого, захисників та свідків.

6. Доручити уповноваженому органу з питань пробації - Житомирському районному сектору №9 філії Державної установи "Центр пробації" у Житомирській області у строк до 22.02.2024 року скласти та надати суду досудову доповідь з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , а також для прийняття судового рішення про міру покарання.

7. Прийняти цивільні позови потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням до розгляду.

8. Визнати потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 цивільними позивачами, а обвинуваченого ОСОБА_9 цивільним відповідачем у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України.

9. Рекомендувати відповідачу за цивільним позовом надати відзив на цивільний позов і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Докази направлення відзиву та доданих до нього документів на адресу цивільного позивача надати суду.

10. Роз`яснити позивачам за цивільним позовом, що не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву, до початку розгляду справи по суті, мають право підготувати відповідь на відзив, виклавши письмово свої міркування, аргументи, надати відповідні докази, та направити відповідачу та суду з підтвердженням такого направлення учаснику справи.

11. Роз`яснити відповідачу за цивільним позовом, що відповідач не пізніше п`яти днів з дня отримання відповіді позивача на відзив, до початку розгляду справи по суті, має право підготувати заперечення на відповідь на відзив, та направити позивачу й суду з підтвердженням такого направлення учасникам справи.

12. Роз`яснити учасникам справи, що подання заяв по суті справи (позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву) є правом, а не обов`язком. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

13. Клопотання прокурора Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити.

14. Продовжити строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк 60 (шістдесят) діб з дня постановлення ухвали, тобто до 11.04.2024 (включно) без визначення розміру застави.

15. У задоволенні клопотання захисників про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.

16. Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити СІЗО Державної установи "Житомирська УВП (№8)" та Житомирському районному сектору №9 філії Державної установи "Центр пробації" у Житомирській області для відома та виконання.

Ухвала частині продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали оголошений:12:40 год. 15.02.2024 .

Суддя Людмила ЛОСЬ