Справа № 202/6316/24
Провадження № 1-кс/202/3566/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

24 травня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні клопотання прокурора Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000109 від 17.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дане клопотання обґрунтоване тим, що у провадженні СД ВП № 3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області знаходиться кримінальне провадження № 0000109 від 17.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Так, 17.05.2024 року працівником поліції на блок-посту, розташованому на автошляху «Слов`янськ-Лиман» у межах Лиманської територіальної громади Краматорського району Донецької області біля станції Брусін Донецької залізниці у військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який керував автомобілем ЗИЛ ММЗ 554М, номерний знак НОМЕР_3 , було вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_1 на його ім?я з ознаками підробки, яке він надав для перевірки.

Постановою дізнавача від 17.05.2024 року вилучений документ визнаний речовим доказом.

Отже, посилаючись на необхідність збереження речового доказу прокурор просить відповідно до статті 170 КПК України накласти арешт на вилучене посвідчення водія.

В судове засідання прокурор та володілець майна не з`явилися, що не перешкоджає розгляду клопотання.

При цьому прокурором була надана заява про розгляд клопотання в його відсутність.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що дане клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Слідчим суддею встановлено, що СД ВП № 3 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000109 від 17.05.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358 КК України.

З матеріалів клопотання прокурора вбачається, що 17.05.2024 року під час огляду на території блок-посту, розташованого на автошляху Слов?янськ-Лиман в межах Лиманської територіальної громади Краматорського району Донецької області біля станції Брусін Донецької залізниці у водія ОСОБА_4 було вилучено посвідчення водія серії НОМЕР_1 на його ім?я.

У органу дізнання є достатні підстави вважати, що вилучене посвідчення водія має ознаки підробки, оскільки це підтверджується як поясненнями самого ОСОБА_4 , так і відомостями про те, що за даними ГСЦ МВС посвідчення водія з аналогічними реквізитами було видано на ім`я іншої особи.

Постановою дізнавача вилучене посвідчення водія було визнано речовим доказом.

Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує, що за змістом частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК України).

Так, за приписами статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому згідно статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких у тому числі належить арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна (частина четверта статті 170 КПК України).

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя вважає доведеним, що було вчинено правопорушення і наявні обґрунтовані підстави вважати, що вилучене посвідчення водія є доказом такого правопорушення, відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, оскільки є підстави вважати, що воно є предметом злочину.

При цьому існує загроза втрати цього речового доказу, яке може бути знищено чи приховано, а тому без накладення арешту неможливо забезпечити його збереження чи наявних на ньому слідів.

Отже, матеріали клопотання прокурора доводять наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене посвідчення водія серії НОМЕР_4 на ім?я ОСОБА_4 .

На переконання слідчого судді, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права володільця цього документа, оскільки він є доказом злочину та арешт носить тимчасовий характер і може бути скасований у порядку статті 174 КПК України.

Тому клопотання прокурора необхідно задовольнити, наклавши арешт на вилучене 17.05.2024 року під час огляду посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_4 шляхом заборони розпорядження та користування ним.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_4 шляхом заборони розпорядження та користування .

Роз`яснити, що відповідно до частини 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування цього арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів

Слідчий суддя ОСОБА_1