ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1044/24

26 березня 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у закритому судовому засіданні в м.Костопіль кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровськ, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, не одруженого, із середньою освітою, без місця реєстрації, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця Збройних Сил України за призовом під час мобілізації на особливий період, командира господарчого відділення взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 (на даний час військова частина НОМЕР_2 ), солдата, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_3 , в порушення вимог ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ч.1 ст.1, ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу», діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за призовом під час мобілізації на особливий період, із метою ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 14 березня 2016 року близько 08 години 00 хвилин самовільно залишив розташування польового збору військової частини польова пошта НОМЕР_1 (на даний час військова частина НОМЕР_2 ), яка тимчасово дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 та відправившись у невідомому напрямку, проводить час на власний розсуд та обов`язки військової служби не виконує, припинивши тим самим виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності України.

Таким чином, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.408 КК України (чинної із 05 березня 2015 року) - дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав, дав суду показання, що дійсно 14 березня 2016 року близько 08 години 00 хвилин, через конфлікт з офіцером та побоювання за своє життя і здоров`я, він самовільно залишив розташування польового збору військової частини, яка тимчасово дислокувалася на території Рівненського загальновійськового полігону у АДРЕСА_2 та повернувся за місцем проживання цивільної дружини. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо не карати та обрати йому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.3 ст.408 КК України правильна, оскільки обвинувачений, будучи військовослужбовцем, вчинив дезертирство, тобто самовільно залишив військову частину з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується по місцю проживання позитивно.

Враховуючи викладене, тяжкість скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину, суд вважає, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових злочинів, слід призначити покарання в межах санкції ч.3 ст.408 КК України ближче до нижньої межі - 5 років позбавлення волі.

Суд, у відповідності до ст.75 КК України та враховуючи сукупність пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який розкаявся у вчиненому та запевнив суд, що він усвідомив свою провину та в подальшому вчиняти подібного не буде, особисте ставлення до вчиненого, приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення його волі, прийнявши рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням, що буде достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Крім того, суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки у відповідності до пп.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Згідно протоколу затримання особи, ОСОБА_3 був затриманий 06 березня 2024 року .

Відповідно до ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 08 березня 2024 року ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його в ДУ "Рівненський слідчий ізолятор", де він перебував з 08.03.2024 по 26.03.2024.

Відповідно до статей 179, 194 КПК України, суд вважає, що до набрання вироку законної сили є необхідність для зміни застосованого до ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - на особисте зобов`язання, з покладенням обов`язків передбачених п.п.1,2 ч.5 ст.194 КПК України.

Речові докази та процесуальні витрати по даному кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов до обвинуваченого в межах кримінального провадження не заявлявся.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 349, 373-375 КПК України, ст. ст. 50, 65, 66-67, 75, 76, ч.5 ст.407 КК України, суд

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.408 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до пп.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, поклавши здійснення такого нагляду за ОСОБА_3 на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Змінити застосований захід забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_3 у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання до набрання вироку законної сили, з покладенням обов`язків передбачених п.2 ч.5 ст.194 КПК України, а саме - прибувати за кожною вимогою до суду та не відлучатися із населеного пункту, в якому фактично проживає ( АДРЕСА_1 ), без дозволу суду.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 з-під варти в залі суду.

В строк відбуття покарання ОСОБА_3 врахувати строк тримання під вартою у зв`язку з даним кримінальним провадженням з моменту затримання 06 березня 2024 року по 26 березня 2024 року.

Контроль за виконанням вироку в частині обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання покласти на Рівненську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Західного регіону.

Вирок суду в частині обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання допустити до негайного виконання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1