Справа № 457/607/24
провадження №1-кс/457/185/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року м. Трускавець

Слідча суддя Трускавецького міського суду Львівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника, адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження від 29 березня 2024 року,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з скаргою на постанову дізнавача про закриття кримінального провадження від 29 березня 2024 року. Свою скаргу мотивує тим, що у провадженні дізнавача СД ВП №2 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області майора поліції ОСОБА_5 знаходилось кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000026 від 11.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. В даному кримінальному провадженні він мав процесуальний статус потерпілого. 08.03.2024 року близько 19 год. 30 хв. гр. ОСОБА_6 незаконно, безпідставно, перелізши через зачинені ворота проник на приватну територію його домоволодіння, де почав голосно та сильно грюкати у його двері. Коли він їх відчинив, ОСОБА_7 наніс йому удар в груди, після чого, умисно схопив його за руки через куртку, в яку він в той час був одягнений, та натягнувши її йому на голову, повалив його на землю, де почав наносити удари ногами взутими у взуття та кулаками по тілу, завдавши ОСОБА_3 не менше ніж 7 ударів. При цьому ОСОБА_7 був в нетверезому стані і пригрозив йому більше не зачіпати машину його доньки. Після цього ОСОБА_7 знову ж через зачинені ворота переліз на вулицю та пішов додому. Свідком цього усього була донька ОСОБА_8 ОСОБА_9 . Відразу після цього він звернувся до лікаря та зафіксував тілесні ушкодження, а також написав заяву в поліцію. Сектором дізнання ВП №2 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області 11.03.2024 року внесено дані до ЄРДР про скоєння злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Проведення розслідування було доручено дізнавачу СД ВП №2 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області майору поліції ОСОБА_5 . В ході дізнання дізнавачем було проведено мені судово-медичну експертизу, відповідно до висновку №75 якої, в мене були тілесні ушкодження у вигляді: синців в ділянках обох плечей, зовнішнього контуру лівої сідниці, правої гомілки, садно та синець навколо нього в ділянці лівої гомілки. Враховуючи характер, загальну кількість, локалізацю та взаєморозташування ушкоджень на тілі ОСОБА_3 , можливість одночасного виникнення більше ніж одного ушкодження, можна вважати, що травмуючі сили діяли на ушкоджені ділянки не менше семи разів. В подальшому, з ним було проведено слідчий експеримент, на якому він орієнтовно відтворив обстановку та обставини події, що мала місце 08.03.2024 року. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 86 від 20.03.2024 року, яка проведена після слідчого експерименту, експертом зазначено: тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянках обох плечей, зовнішнього контуру лівої сідниці, правої гомілки, садно та синець навколо нього в ділянці лівої гомілки, які були виявлені у гр. ОСОБА_3 могли виникнути за механізмом, показаним ним при проведенні 19.03.2024 року слідчого експерименту, тобто були заподіяні руками та ногами із достатньою для виникнення таких ушкоджень силою. В подальшому, 26.03.2024 року з ОСОБА_10 було проведено слідчий експеримент, на якому він відтворив, як буцімто впав на нього, коли відбувався конфлікт, з його слів шарпанина. На фото, до цього слідчого експерименту видно, що зі слів ОСОБА_8 він буцімто впав на ліву сторону. Після цього слідчого експерименту було призначено ще одну судово медичну експертизу, відповідно до висновку № 96 від 28.03.2024 року якої експерт заключив, що: тілесні ушкодження в ділянках обох плечей, які були виявлені у гр. ОСОБА_3 могли виникнути внаслідок стискання пальцями рук, як показав ОСОБА_7 під час проведення 26.03.2024 року слідчого експерименту. Ушкодження у вигляді синців в ділянці зовнішнього контуру лівої сідниці, на передньо-внутрішній поверхні верхньої третини правої гомілки, могли виникнути при падінні, як показав ОСОБА_3 при проведенні слідчого експерименту (хоча він на слідчому експерименті не показував що падав, а показав, як його повалив на землю ОСОБА_7 ) ОСОБА_11 виникнення ушкоджень у вигляді садна та синця на задній поверхні нижньої третини лівої гомілки при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 чітко показаний не був. Отже, ОСОБА_7 обманом зміг легалізувати тільки частину тілесних ушкоджень, а іншу частину не зміг, хоча експерт в висновку вказав, що вони були заподіяні руками та ногами із достатньою для виникнення таких ушкоджень силою. При цьому експерт у висновку № 75 вказав, що при виникненні його тілесних ушкоджень травмуючі сили діяли на ушкоджені ділянки не менше семи разів, а також в експертизі № 96 зазначив що тілесні ушкодження могли виникнути за механізмом, показаним ним при проведенні 19.03.2024 року слідчого експерименту, тобто були заподіяні руками та ногами із достатньою для виникнення таких ушкоджень силою. Як можна було їх заподіяти неумисно, дізнавачем у оскаржуваній постанові невказано і не аргументовано, і взагалі на цей момент взагалі уваги не звернено. Окрім цього, дізнавачем чомусь проігноровано його твердження про те, що ОСОБА_6 наніс мені удар кулаком в груди, що зокрема підтверджується і оглядом травматолога від 13.03.2024 року, а також процитована експертом у всіх висновках, а отже в даному випадку мається склад злочину передбачений ст. 126 ККУ. Крім цього, 31.03.2024 року до нього прийшов сусід ОСОБА_12 і повідомив його що він усе бачив, як відбувалось, але коли в нього питали з поліції він, не бажаючи вмішуватись сказав, що не бачив нічого, хоча усе насправді бачив. Отже, його покази є суттєвими і потребують перевірки. Дану заяву було скеровано в поліцію 02.04.2024 року, правда після закриття кримінального провадження, про що він не зав і дізнався тільки 04.04.2024 року. Окрім цього, дізнавачем не проведено одночасного допиту між ним та свідком ОСОБА_9 , так як в їхніх показах є суттєві розбіжності. Окрім цього, оскільки у висновках вище зазначених судово-медичних експертиз є суттєві розбіжності, то доцільно було б призначити комісійну судово-медчину експертизу проведення якої доручити експертам КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи», щоб експертиза визначила чиї покази спроможні з точки зору механізму заподіяння тілесних ушкоджень, їх локалізації. Окрім цього, дізнавачем жодним чином не прийнято рішення щодо ОСОБА_8 про склад злочину в його діях передбачений ст. 162 КК України. З огляду на це просив суд скасувати постанову дізнавача СД ВП №2 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області майора поліції ОСОБА_5 в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026 від 11.03.2024.

Потерпілий та його представник в судовому засіданні скаргу підтримали з підстав, викладених у скарзі, просили таку задоволити.

Дізнавач СД ВП №2 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області майор поліції ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідча суддя приходить до висновку, що скаргу слід задоволити, з наступних причин.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 93КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303, ч. 1 ст. 304 КПК України на досудовому провадженні заявником, потерпілим чи їх представником можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльнрсті слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Судом встановлено, що в провадженні ВП № 2 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026 від 11.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

29.03.2024 дізнавачем СД ВП №2 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області майором поліції ОСОБА_5 винесено постанову про закриття вищевказаного кримінального провадження. Постанову мотивовано тим, що в межах кримінального провадження проведено вичерпну кількість слідчих (розшукових) та процесуальних дій, за наслідками яких не здобуто достатніх та прямих доказів, які вказували б на факт умисного заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_3 .

Слідча суддя зазначає, що слідчим неперевірено належним чином усіх обставин кримінального провадження, не надано належної оцінки зібраним доказам, що призвело до передчасного та необґрунтованого висновку про закриття кримінального провадження.

З таких підстав, слідча суддя вважає, що висновок дізнавача про наявність підстав для закриття кримінального провадження є передчасним, а тому скаргу слід задоволити, оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження скасувати.

Слідча суддя також звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 376 КПК України, слідча суддя,

у х в а л и л а:

Скаргу задовольнити.

Постанову СД ВП №2 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області майора поліції ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0000026 від 11.03.2024 року скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя: ОСОБА_1