Справа № 182/1914/24
Провадження № 1-кс/0182/421/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.2024 м. Нікополь

Слідчий суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської обл..

ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку у залі суду у м. Нікополі клопотання прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2024 № 0000239 про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньо-технічною освітою, вдівця, на утриманні нікого не має, військовослужбовця військової служби за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , у військовому званні «сержант», механіка-радіотелефоніста відділення зв`язку взводу зв`язку 2 батальйону охорони ВЧ НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_3 (в режимі ВКЗ з власного пристрою),

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

09 квітня 2024 р. до слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської обл. надійшло клопотання прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2024 № 0000239 про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Доводи клопотання

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що у провадження Нікопольського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2024 № 0000239 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді від 14.02.2024 щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11 квітня 2024 року включно, без визначення застави.

Оскільки у кримінальному провадженні ще не проведено підготовче судове засідання, прокурор подав слідчому судді клопотання про продовження запобіжного заходу відповідно до ч.6 ст. 199 КПК України не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

Органом досудового розслідуванням встановлено, що, відповідно до ч. 8 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 10, ст. 11, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022, затвердженого Законом України №2105-ІХ від 10.03.2022, громадянин України ОСОБА_4 призваний на військову службу за призивом під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_3 та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , перебуває у військовому званні «солдат».

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 11 від 21.02.2023 ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду навідника 3 кулеметного відділення кулеметного взводу 2 стрілецької роти, ВОС 101281 А, де проходить військову службу по теперішній час.

Будучи механіком-радіотелефоністом відділення зв`язку 2 батальйону охорони військової частин НОМЕР_1 , тобто військовою службовою особою, сержант ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 6, 9, 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарною статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, віддано служити «Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів начальників, беззастережно, неухильно, точно та у встановлений строк виконувати їх накази, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Незважаючи на це, солдат ОСОБА_4 усупереч вимог вищенаведеного законодавства, діючи з прямим умислом, та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажав їх настання, став на злочинний шлях та вчинив кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи при наступних обставинах.

Так, 12.02.2024 приблизно о 12 годині 20 хвилин, ОСОБА_4 перебував в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за адресою: АДРЕСА_4 разом із військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_3 ОСОБА_6 , з яким розпивали алкогольні напої. В ході вживання горілчаних виробів, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виникла словесна сварка, в ході якої у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_6 , тобто умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині.

12.02.2024 приблизно о 12 годині 25 хвилин, знаходячись в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_6 , тобто умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи із прямим умислом направленим на умисне вбивство останнього, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, дістав з кишені бойову гранту, яку мав при собі та придбав у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, та яку, привівши в дію, кинув під ноги ОСОБА_6 , після чого пролунав вибух.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_6 , згідно медичної довідки наданої КП «Нікопольська міська лікарня №4»НМР» № 288 від 12.02.2024, тілесні ушкодження у вигляді: МВТ. Множинні осколкові поранення лівого стегна, лівого колінного суглобу та лівої гомілки.

Таким чином, ОСОБА_4 , привівши в дію та кинувши бойову гранату під ноги ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, і передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_6 і бажаючи її настання, виконав всі необхідні дії для доведення свого злочинного наміру, однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, у зв`язку із тим, що потерпілому своєчасно надано кваліфіковану медичну допомогу.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Оскільки ОСОБА_4 вчинив умисний тяжкий та особливо тяжкий злочин, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 10-ти до 15-ти років або довічне позбавлення волі, він повною мірою усвідомлює невідворотність покарання, що може спонукати його переховуватись від слідства та суду; впливати на потерпілого, свідків; може вчинити інше кримінальне правопорушення, а, отже, є цілком обґрунтований ризик повторного вчинення злочинів. З урахуванням викладеного, прокурор просить продовжити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити, оскільки вважає, що є обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, кримінальне провадження містить достатньо доказів для обґрунтованості підозри. Наразі ризики, які були враховані слідчим суддею при обранні запобіжного заходу не змінилися, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти клопотання прокурора заперечував. Просив застосувати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_3 в квартирі його дочки. Зобов`язується з`являтись до суду, будь-якого наміру здійснювати тиск на потерпілого чи свідків він не має, нових злочинів також вчиняти не буде, а також не буде ухилятися від суду.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , підтримуючи позицію свого підзахисного, проти клопотання прокурора також заперечував та надав суду письмове клопотання про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Посилаючись на практику ЄСПЛ, захисник вказав, що ризики, на які посилається слідчий у клопотанні, відсутні і їх наявність є лише припущенням, бо вони не підтверджуються жодними доказами. Так, ризик впливу на потерпілого та свідків спростовується тим, що його підзахисний визнає свою провину, а сам потерпілий претензій до нього не має і просить суворо не карати. Окрім того, ОСОБА_4 має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки дочку, онука; за місцем проходження військової служби позитивно характеризується і має багато відзнак та грамот від керівництва військової частини за проявлений героїзм та мужність на війні; раніше не судимий. Тому просить застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за вказаною ним адресою і такий запобіжний захід, на думку захисника, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_7 пояснила, що підозрюваний ОСОБА_4 - її батько. Вона не заперечує, щоб ОСОБА_4 проживав з нею в належній їй квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . Також зазначила, що вона проживає сама, у неї є неповнолітня дитина, яка на вихідних проживає з нею, а у будні з бабусею у селі. Зі свого боку вона зможе контролювати належну процесуальну поведінку батька та надасть матеріальну допомогу у випадку перебування його під домашнім арештом.

Оцінка та висновки слідчого судді.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, слідчий суддя враховує наступне.

Згідно з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до вимог ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, вказаних в ст. 184 КПК України повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явився новий ризик, який виправдовує утримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового слідства до закінчення дій попередньої ухвали про утримання під вартою.

Як вбачається з наданих копій матеріалів, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Щодо наявності обґрунтованої підозри

Під час досудового розслідування даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді від 14.01.2024 щодо ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11 квітня 2024 року включно, без визначення застави.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні від 12.02.2024 № 0000239 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України надійшов у провадження Нікопольського міськрайонного суду 09.04.2024.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що ця особа могла б скоїти злочин.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість обвинувачення щодо вчинення вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних доказів.

Вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.

Ураховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення на час розгляду клопотання відповідає мінімальному рівню обґрунтованості, тобто зазначені у клопотанні прокурора і додані до нього докази, досліджені в судовому засіданні, на мінімальному рівні підтверджують, що існують факти та інформація, які переконують у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити ці кримінальні правопорушення за наведених обставин, а наявні в матеріалах клопотання докази у їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для висновку, що обвинувачення не є вочевидь необґрунтованим та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра, обвинувачення».

Матеріали провадження не містять відомостей про нові обставини, які б спростовували обґрунтованість цього обвинувачення й стороною захисту таких надано не було.

Слідчий суддя звертає увагу, що на цьому етапі провадження не вирішує ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не оцінює докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Наявність ризиків, та їх обґрунтованість

Як випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.

ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

З огляду на вищенаведене, слідчий суддя вважає, що належним чином обґрунтовані ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При обранні запобіжного заходу та його продовженні слідчий суддя враховував, що існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України /переховування від органів досудового розслідування та/або суду/ об`єктивно існує, бо підозрюваний, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, може переховуватися від суду. Крім того, враховуючи активність проведення бойових дій на території України, наявний ризик переховування від органів досудового розслідування або суду на територіях, які не підконтрольні українській владі і бажання обвинуваченого уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі обвинуваченого.

Також слідчий суддя вважає, що наявний заявлений стороною обвинувачення й ризик незаконного впливу на потерпілого, свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), з якими обвинувачений ОСОБА_4 перебуває у дружніх відносинах і може незаконно впливати на них з метою зміни показів.

Також слідчий суддя вважає, що наявний заявлений стороною обвинувачення ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України /вчинення іншого кримінального правопорушення/, оскільки ОСОБА_4 в умовах воєнного стану, з метою уникнення покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, фактично може самовільно залишити місце несення служби, що само по собі утворює склад іншого злочину за ч. 4 ст. 408 КК України.

Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи («Харченко проти України» від 10.02.2011 та «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

При цьому, матеріали провадження не містять будь-яких переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування ОСОБА_4 під вартою й слідчим суддею таких не встановлено та стороною захисту надано не було.

З огляду на вищенаведене, доводи захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження раніше застосованого щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та відсутність доказів на підтвердження існування заявлених прокурором ризиків, є необґрунтованими.

Щодо можливості застосування запобіжного заходу.

Розглядаючи питання про можливість застосування стосовно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя враховує, що інкриміновані ОСОБА_4 злочини належать до категорії тяжких та особливо тяжких, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15-ти років або довічне позбавлення волі; доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_4 даних кримінальних правопорушень; доведення існування ризиків: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на потерпілого, свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення; обвинувачений є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, вдівець, утриманців не має, що, на переконання слідчого судді, дає певну характеристику особі обвинуваченого. Зважаючи на вищевикладені обставини у сукупності, слідчий суддя переконаний, що стороною обвинувачення доведено необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На думку слідчого судді, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи особи та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Продовження запобіжного заходу, з урахуванням його тривалості, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондує характеру суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу, що не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року).

Зважаючи на відомі обставини кримінального провадження, на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя приходить до висновку про доведеність обставин, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Т.я. підозрюваний підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), що поєднаний з насильством, згідно із ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави йому не визначається.

Керуючись ст. 193, 194, 199 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2024 № 0000239 про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 задовольнити, в задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

Продовжити щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дію запобіжного заходу тримання під вартою не більше, ніж на 60 діб, тобто до 09 червня 2024 року, без визначення застави.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді про продовження строку тримання під вартою не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1