У Х В А Л А

Іменем України

03 липня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 (у режимі відео конференції), ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/340/24, за апеляційними скаргами прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 , на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2024 року частково задоволено клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів по 01 серпня 2024 року.

Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, - в розмірі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400,00 грн. (дев`ятсот вісім тисяч чотириста гривень 00 копійок).

У разі внесення застави у вказаному розмірі на обвинуваченого ОСОБА_6 покладено такі обов`язки: прибувати до суду за кожним викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю; не відлучатись з території м. Мукачево Закарпатської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів по 01 серпня 2024 року.

Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, - в розмірі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400,00 грн. (дев`ятсот вісім тисяч чотириста гривень 00 копійок).

У разі внесення застави у вказаному розмірі на обвинуваченого ОСОБА_7 покладено такі обов`язки: прибувати до суду за кожним викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю; не відлучатись з території м. Свалява Мукачівського району Закарпатської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи; здати на зберігання до відповідного органу державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В ухвалі суду першої інстанції вказується на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255-1 та ч. 1 ст. 255-2 Кримінального кодексу України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-2 Кримінального кодексу України.

03.06.2024 прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Прокурор вказав, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, максимальна міра покарання за які передбачена у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, а ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, максимальна міра покарання за які передбачена у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна. Під час досудового розслідування та судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують необхідність обрання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу, а саме: незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Судом першої інстанції встановлено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були в основі обрання даного виду запобіжного заходу не відпали. В обґрунтування цього висновку суд взяв до уваги тяжкість злочину, те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, дані, що характеризують осіб обвинувачених, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які є дійсними та триваючими. У зв`язку з цим, суд дійшов до висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення в частині продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому, суд вказав, що враховує стадію судового розгляду, зокрема, що всі докази зібрані, обставини кримінального правопорушення, в якому обвинувачуються особи, а саме вчинення злочинів передбачених ч. 2 ст. 255-1, ч.1 ст. 255-2 КК України, що полягає в умисному поширенні в суспільстві злочинного впливу, вчинене в слідчому ізоляторі, а саме в ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9), та в організації проведення злочинного зібрання (сходки) осіб, які здійснюють злочинний вплив, для планування матеріального забезпечення чи координації злочинної діяльності, у тому числі розподілу доходів, одержаних злочинним шляхом, а також участь у такому зібранні (сходці) на території ДУ «Закарпатська установа виконання покарань (№ 9), що в даному кримінальному проваджені потерпілі відсутні, свідки є ув`язненими і перебувають в місцях відбування покарання та попереднього ув`язнення, тривалий розгляд справи та тривалий термін перебування осіб під вартою, вважає за можливе визначити розмір застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор подав апеляційні скарги та доповнення до них. Просить ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 04.06.2024 про часткове задоволення клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора та застосувати щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Доводи апеляційних скарг зводяться до того, що в урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обставин їх вчинення, відомостей про осіб обвинувачених та ризиків, передбачених п. п. 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, визначення судом першої інстанції розміру застави є безпідставним, оскільки це буде недостатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених під час судового розгляду кримінального провадження та запобігання встановленим ризикам. Крім того, прокурор посилається на реакцію суспільства та соціальні наслідки правопорушення, а саме на той факт, що серед громадян України може скластися хибне враження безкарності, недолугості правоохоронної системи в цілому. Також прокурор вказує, що даних, які б свідчили про неможливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо вказаних осіб не встановлено.

У доповненні до апеляційної скарги щодо ОСОБА_6 прокурор просить врахувати особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності. Так, вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2020 по справі № 303/3224/20 ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, який постановою Верховного Суду від 18.10.2023 залишено без зміни. Прокурор також вказує на те, що ризики, які наведені у клопотанні прокурора, є наявними, продовжують існувати, з чим погодився і суд першої інстанції.

У доповненні до апеляційної скарги стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор вказує, що підставою для застосування щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, зазначених у клопотанні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу на ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 . Просить поновити строк на апеляційне оскарження, ухвалу суду скасувати та відмовити в застосуванні щодо обвинуваченого ОСОБА_7 будь-якого запобіжного заходу.

Стверджує, що строк на апеляційне оскарження пропустив з поважних причин, оскільки отримав копію ухвали в електронному суді лише 11.06.2024.

Посилається на те, що твердження прокурора про доведеність вини ОСОБА_7 та наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків не підтверджується жодними доказами. При цьому, клопотання не містить жодного обґрунтування неможливості запобігання передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам шляхом застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, що є порушенням вимог ст. 186 КПК України. Тому, апелянт вважає, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ч. ч. 1, 3 ст. 199 КПК України, а тому в порядку ч. 5 ст. 199 КПК України в його задоволенні необхідно було відмовити. Разом із тим, стверджує, що визначений обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави є завідомо непомірним для нього, оскільки такий не відповідає критеріям необхідності та пропорційності. Зазначає, що в ухвалі відсутнє обґрунтування виключності випадку, який виправдовує визначений обвинуваченому розмір застави 908400 грн, і при цьому суд взагалі не дав оцінку майновому стану обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 04.06.2024 у частині, що стосується обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 повністю. У апеляційній скарзі апелянт стверджував, що звинувачення у вчиненні його підзахисним злочинів є цілком не обґрунтоване, а твердження сторони обвинувачення щодо наявності ризиків є голослівними, у зв`язку з чим підстав для задоволення клопотання прокурора немає.

Однак, захисник ОСОБА_8 подав заяву про відмову від апеляційної скарги, що також підтримав обвинувачений ОСОБА_6 , у зв`язку з чим апеляційним судом відповідно до вимог ст. 403 КПК України закрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, яка стосується інтересів обвинуваченого ОСОБА_6 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 вказує на те, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і такою, що прийнята відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою та безпідставною. Крім того, зазначає, що прокурор не наділений правом на апеляційне оскарження даної ухвали з метою погіршення становища обвинуваченого, що прямо вказано в Рішенні Конституційного Суду України від 13.06.2019 та положенні абз. 2 ч. 2 ст. 392 КПК України. Просить закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_11 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 04.06.2024, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 зазначив, що ухвала суду першої інстанції є невмотивованою, а наведені в ній висновки є суперечливими. Послався на те, що суд першої інстанції констатував, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які були підставою для обрання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, не відпали, є дійсними та продовжують існувати, у зв`язку з погодився із доводами сторони обвинувачення про необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою. Однак, суд першої інстанції визначив обвинуваченим застави в однаковому розмірі, обґрунтувавши своє рішення виключно практикою ЄСПЛ та лише в частині запобігання ризику неявки обвинувачених до суду. При цьому суд не навів жодних мотивів про те, яким чином визначений альтернативний запобіжний захід зможе запобігти іншим встановленим ризикам, а саме вчинення інших кримінальних правопорушень або перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. Крім того, прокурор звернув увагу на те, що в ухвалі суд першої інстанції не послався на будь-які дані про осіб обвинувачених, які б давали підстави для визначення розміру застави. Послався і на те, що з огляду на положення ст. ст. 331, 392, 395, 407, 422-1 КПК України ухвала суду першої інстанції підлягає апеляційному оскарженню прокурором. Тому, з урахуванням встановлених під час досудового розслідування та судового розгляду ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та даних про осіб обвинувачених, які є раніше судимими та обвинувачуються у вчиненні злочину під час відбування покарання, прокурор просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора і застосувати щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що підозра ОСОБА_7 є необґрунтованою, оскільки жодними матеріалами кримінального провадження така не підтверджується. Вказав, що доводи прокурора про наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків є припущеннями, оскільки не доведені жодними доказами. Крім того, звернув увагу на незаконність ухвали суду в частині визначення обвинуваченому ОСОБА_7 розміру застави. При цьому, зазначив, що суд першої інстанції не з`ясував дані про майновий стан обвинуваченого ОСОБА_7 , в якого відсутні кошти для внесення такого розміру застави. Просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні клопотання прокурора в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію свого захисника адвоката ОСОБА_10 .

Захисник ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила, що апеляційна скарга прокурора є безпідставною та необґрунтованою, а наведені в ній доводи про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, для запобігання яких є необхідним лише застосування найбільш суворого запобіжного заходу, ґрунтуються виключно на припущеннях. Зазначила, що вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2020 за ч. 2 ст. 189 КК України щодо ОСОБА_6 виконаний. Ствердила, що обвинувачений ОСОБА_6 вже тривалий час перебуває під вартою. Просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, яка стосується ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначив, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора стосовно ОСОБА_6 відсутні. Вважав, що судом першої інстанції обґрунтовано визначено обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави. Звернув увагу на те, що ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 23.05.2023 було залишено без зміни ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 31.03.2023 про відмову в задоволенні щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування цього кримінального провадження. Просив залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позиції своїх захисників адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги прокурора ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

За приписами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У порядку ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За змістом ч. 5 ст. 394 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Згідно з ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу. Постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення. За клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а частиною 2 цієї статті передбачено, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо: 1) за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито, крім випадків, коли провадження може бути закрито лише за згодою підозрюваного, обвинуваченого, який проти цього заперечував; 2) судове рішення ухвалено незаконним складом суду; 3) судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою; 4) судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою; 5) судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання; 6) порушено правила підсудності; 7) не виконано вимоги про фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження в суді першої або апеляційної інстанції.

Апеляційним судом встановлено, що в ухвалі Закарпатського апеляційного суду від 23.05.2023 (справа № 308/4105/23), на яку посилається захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 , надавалась оцінка ухвалі слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 31.03.2023, яка була постановлена на стадії досудового розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_6 . Залишаючи в силі ухвалі слідчого судді від 31.03.2023 апеляційний суд погодився з висновками слідчого судді щодо відсутності на тому етапі ризиків, зазначених прокурором у клопотанні про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім іншого, апеляційний суд врахував, що на той момент ОСОБА_6 відбував покарання у ДУ «Закарпатська УВП № 9» за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2020, тобто в рамках іншого кримінального провадження, та перебував під наглядом та контролем адміністрації ДУ «Закарпатська УВП № 9».

У подальшому ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.03.2024 було задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні № 0000140, внесеному 03.06.2022 до ЄРДР, та обрано щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів до 02.05.2024 без визначення розміру застави. Вказана ухвала була оскарження захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_8 . Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 02.05.2024 апеляційна скарга залишена без задоволення, а ухвала від 04.03.2024. При цьому, як суд першої інстанції, так і апеляційної суд прийшли до висновку, що застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним, у тому числі з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого і більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , а також дієвості кримінального провадження. Доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри, відсутності ризиків та інші були відхилені. При цьому, апеляційний суд вказав, що розмір застави не було визначено обґрунтовано, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні двох особливо тяжких злочинів, вчинених під час відбування покарання.

У подальшому ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.04.2024 було задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою без визначення застави у рамках кримінального провадження № 11-кп/4806/282/24 (кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000140 від 03.06.2022) на строк до 18.06.2024. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що встановлені судом ризики є дійсними та продовжують існувати. Вказана ухвала була оскаржена захисником обвинуваченого ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_16 . Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 17.06.2024 (справа № 308/13443/23) апеляційне провадження було закрито у зв`язку з поданою адвокатом ОСОБА_16 заявою про відмову від апеляційної скарги.

Крім того, апеляційним судом також встановлено, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 26.01.2024 було задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області майор поліції ОСОБА_17 та обрано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 2 місяці до 21.03.2024 без визначення застави, у рамках кримінального провадження № 0000153, відомості про яке внесені до ЄРДР 21.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-2 КК України. При цьому, слідчий суддя взяв до уваги те, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 255-2 КК України. Вказана ухвала залишена без зміни ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 12.03.2024. Як слідчий суддя, так і апеляційний суд дійшли висновків про доведеність прокурором обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, та необхідності застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

У подальшому, ухвалами Ужгородського міськрайонного суду від 20.03.2024 та 01.05.2024 обвинуваченому ОСОБА_7 продовжувався строк тримання під вартою без визначення застави. В цих ухвалах суд врахував те, що вищевказані ризики не зменшилися, продовжують існувати та виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, а наведені в доводах прокурора обставини перешкоджають завершенню судового розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання обвинуваченого під вартою. Зазначені ухвали в апеляційному порядку стороною захисту не оскаржувалися.

04.06.2024 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області кримінальні провадження № 0000140 від 03.06.2022 та № 0000153 від 21.06.2023 об`єднані в одне і йому присвоєно номер справи 308/13443/23.

При цьому, 04.06.2024 Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області постановив одну ухвалу, якою розглянув обидва клопотання прокурора та продовжив обом обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ця ухвала є предметом апеляційного перегляду в цьому кримінальному провадженні.

Апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції встановив, що ризики, які слугували підстави для обрання та продовженням обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжних заходів не відпали, тобто продовжують існувати й надалі, є дійсними та триваючими.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість визначення обвинуваченим розміру застави.

Однак, як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали суд першої інстанції у підтвердження вказаного висновку послався лише на стадію судового розгляду, тривалий розгляд справи та тривалий термін перебування обвинувачених під вартою, однак по факту не навів жодних мотивів, які б із достовірністю свідчили про те, що застава може бути достатнім та стримуючим заходом для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у тому числі запобігання встановленим ризикам.

Суд першої інстанції також не послався на будь-які дані про осіб обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Визначаючи розмір застави 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб кожному з обвинувачених, суд першої інстанції також не навів жодних мотивів у підтвердження висновку про визначення обвинуваченим саме такого розміру застави, не з`ясовував відомостей про майновий стан обвинувачених, або інші обставини, які слід було врахувати.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту оскаржуваної ухвали та журналу судового засідання не вбачається, що будь-яка зі сторін кримінального провадження ініціювала питання про можливість застосування альтернативного запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вигляді застави.

Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах контрольного провадження відсутній диск із звукозаписом судового засідання Ужгородського міськрайонного суду від 04.06.2024, що підтверджується внутрішнім описом справи.

Тому апеляційний суд позбавлений можливості перевірити, які саме факти з`ясовувались судом першої інстанції, що призвели до висновку про можливість визначення обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 застави, у тому числі її розміру.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор стверджував, що зазначені вище обставини судом першої інстанції взагалі не досліджувались. В той же час, захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стверджували, що в основних матеріалах кримінального провадження наявні відомості, що характеризують обох обвинувачених, і суд першої інстанції міг їх дослідити.

У зв`язку з цим, апеляційний суд констатує, що у матеріалах контрольного провадження, направлених апеляційному суду, такі відомості відсутні. Будь-яких клопотань щодо витребування з суду першої інстанції додаткових матеріалів чи клопотань про долучення таких матеріалів (окрім довідок щодо стану здоров`я ОСОБА_6 ) учасники процесу апеляційному суду не подавали.

Перевірити те, які обставини фактично були досліджені судом першої інстанції при розгляді клопотань прокурора не видається за можливе через відсутність у матеріалах контрольного провадження диску з фіксацією судового засідання від 04.06.2024.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог КПК України при розгляді клопотань прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу, що відповідно до ст. 412 КПК України є безумовною підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Тому доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухвали суду першої інстанції заслуговують на увагу.

За таких обставин, на підставі вимог ч. 3 ст. 407 КПК України апеляційний суд доходить висновку про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та постановлення нової.

Приймаючи рішення, апеляційний суд бере до уваги наявність встановлених ризиків, передбачених п. п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не відпали і продовжують існувати, відомості про осіб обвинувачених (раніше судимі та обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, вчинених під час відбування покарання), тяжкість кримінальних правопорушень та покарання, яке загрожує обвинуваченим, реакцію суспільства та соціальні наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Наявність вказаних ризиків була встановлена судом першої інстанції та апеляційним судом під час обрання та неодноразового провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою без визначення застави. Їх наявність констатована і в ухвалі від 04.06.2024, яка є предметом апеляційного перегляду. Апеляційним судом не здобуто доказів того, що вказані ризики відпали чи зменшилися.

У зв`язку з цим, апеляційний суд доходить висновку про те, що продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку тримання під вартою без визначення застави є необхідним для забезпечення їх належної процесуальної поведінки у кримінальному провадженні, запобігання передбаченим п. п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам та дієвості кримінального провадження.

Підстав вважати такий запобіжний захід щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 занадто суворим немає.

Стороною захисту не надано апеляційному суду доказів (відомостей) про стан здоров`я обвинувачених, зокрема висновків лікарів, які б беззаперечно свідчили про те, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не можуть триматися під вартою.

Апеляційним судом з`ясовано, що кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді першої інстанції і судове засідання призначено на 19.07.2024.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з твердженням прокурора, що альтернативний запобіжний захід у вигляді застави на даний час є передчасним, оскільки прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про те, що доведеність вини ОСОБА_7 та наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків не підтверджується жодними доказами, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки питання доведеності вини обвинуваченого та аналіз доказів у кримінальному провадженні є вирішується судом першої інстанції у нарадчій кімнаті перед ухваленням вироку, а наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, які були підставою для застосування та продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і які на даний час не перестали існувати, підтверджуються тяжкістю кримінального правопорушення та фактичними обставинами його вчинення, а також даними про особу обвинуваченого.

Із цих підстав, не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про те, що клопотання не містить жодного обґрунтування неможливості запобігання передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам шляхом застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, що є порушенням вимог ст. 186 КПК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ч. ч. 1, 3 ст. 199 КПК України, а тому в порядку ч. 5 ст. 199 КПК України в його задоволенні необхідно було відмовити, не знаходять свого підтвердження та не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Із цих підстав, як безпідставні, апеляційний суд не бере до уваги і доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про те, що визначений обвинуваченому ОСОБА_7 розмір застави є завідомо непомірним для нього, оскільки такий не відповідає критеріям необхідності та пропорційності, а в ухвалі відсутнє обґрунтування виключності випадку, який виправдовує визначений обвинуваченому розмір застави 908400 грн, і при цьому суд взагалі не дав оцінку майновому стану обвинуваченого.

Посилання сторони захисту на тривалий розгляд кримінального провадження та тривалий термін перебування обвинувачених під вартою апеляційний суд не бере до уваги, оскільки запобіжний захід щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 саме у даному кримінальному провадженні, з урахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення і складністю кримінального провадження на даний час не виходить за межі розумного строку, кореспондується з характером суспільного інтересу, визначеними КПК України, конкретними підставами і метою його застосування.

Апеляційний суд дослідив як доводи прокурора щодо наявності в нього права на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і доводи сторони захисту щодо відсутності у прокурора такого права.

Апеляційний суд приходить до висновку про те, що у цьому конкретному провадженні підстав для закриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами прокурора немає.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що Рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 стосується конституційності положень ч. 2 ст. 392 КПК України.

У подальшому, Законом України № 1027-ІХ від 02.12.2020 частину 2 статті 392 абзацом другим, а статтю 394 КПК України доповнено частиною п`ятою.

Отже Рішення КСУ безпосередньо не регулює процесуальні відносини, що виникли після відповідних законодавчих змін.

З огляду на наявні судову практику різних судів вказане питання відносить до числа дискусійних.

Апеляційний суд бере до уваги положення ч. 5 ст. 394 КПК України, відповідно до якої ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що у разі встановлення незаконності судового рішення, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці його законності, а право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі пункту 17 частини першої статті 7 та частини першої статті 24 КПК, які його гарантують, з огляду на положення частини шостої статті 9 КПК, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК.

Окрім того, колегія суддів враховує, що ухвала суду першої інстанції від 04.06.2024 була оскаржена як стороною обвинувачення, так і стороною захисту. У подальшому захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 від своєї апеляційної скарги відмовився, а захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 свою апеляційну скаргу підтримав.

Разом із тим, апеляційним судом було виявлено істотні порушення судом першої інстанції вимог КПК України, які передбачені ст. 412 цього Кодексу, що відповідно до цієї норми є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Із урахуванням встановлених колегією суддів обставин про те, що судовий розгляд даного кримінального провадження призначено в суді першої інстанції на 19.07.2024, апеляційний суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 20.07.2024, тобто у межах передбаченого ч. 1 ст. 197 КПК України строку.

За таких обставин, апеляційні скарги прокурора ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_11 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 , задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою продовжити обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави до 20 липня 2024 року.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді