Справа №591/4670/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/888/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Зарічного районного суду м.Суми від 26 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костів, Лебединського району, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, неодноразово судимого, востаннє: 27 листопада 2018 року Зарічним районним судом м. Суми за ст. 70, ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років 4 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України та виправдано,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Заповітне, Кам`янсько-Дніпровського району, Запорізької області, мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, не працюючого, неодноразово судимого, востаннє: 28 вересня 2021 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 , в яких:

-обвинувачений просить скасувати вирок Зарічного районного суду м.Суми від 26 грудня 2023 року, а справу направити на новий судовий розгляд;

-захисник ОСОБА_9 просить скасувати вирок Зарічного районного суду м.Суми від 26 грудня 2023 року, ухвалити новий вирок, яким закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, через невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості останнього та вичерпання можливості їх отримання;

-захисник ОСОБА_10 просить скасувати вирок Зарічного районного суду м.Суми від 26 грудня 2023 року в частині визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ухвалити нове рішення, яким закрити кримінальне провадження за даним обвинуваченням останнього, через не встановлення достатніх доказів для доведення його винуватості в суді.

Даним вироком ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України та виправдано.

ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Строк ОСОБА_11 обраховувати з 26 грудня 2023 року та зараховано йому у строк відбування покаранняпопереднє ув`язнення за період з 11 липня 2022 року по 25 грудня 2023 року включно із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.

ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Строк відбування ОСОБА_12 обраховувати з 26 грудня 2023 року та зараховано йому у строк відбування покарання попереднє ув`язнення за період з 11 липня 2022 року по 25 грудня 2023 року включно із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати віднесено на рахунок держави.

Застосований до ОСОБА_8 та ОСОБА_13 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без змін, але не більше чим до 23 лютого 2024 року включно.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 посилається на те, що під час розгляду даної справи на його показання щодо непричетності до вказаного злочину, судом увагу звернуто не було. Він у своїх пояснення вказував на те, що у той день він разом з компанією відпочивав на березі річки, вживав спиртне, а через те, що тривалий час приймав певні ліки, таке поєднання з алкоголем призвело до того, що йому стало зле. Коли він повернувся на місце, то побачив потерпілого у крові, він сидів на землі, поруч стояли ОСОБА_8 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а його ( ОСОБА_7 ) дружина - ОСОБА_16 стояла осторонь. Він запитав у присутніх, що сталося, чому потерпілий у такому стані, на що отримав відповідь, що він падав. Він присів напроти потерпілого покурити, потерпілий попросив викликати йому таксі, щоб поїхати додому. Однак він ( ОСОБА_7 ) сказав, що враховуючи такий вигляд потерпілого, слід викликати швидку, ОСОБА_17 сказав, що швидку викличе. Йому ( ОСОБА_7 ) знову стало зле, він відійшов він усіх, а потім з дружиною пішов додому. На березі залишались ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та потерпілий ОСОБА_18 . Ввечері він зустрів ОСОБА_8 , який йому сказав, що ОСОБА_18 відвезли до лікарні, він проспиться і піде додому. Про тяжкі тілесні ушкодження, що були заподіяні ОСОБА_18 він навіть не чув.

Апелянт зазначає, що впродовж усього слідства йому казали визнати вину і йому дадуть менший термін, а за що, не зрозуміло.У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 підтвердив, що коли він ( ОСОБА_7 ) пішов, їх на місці залишалось четверо. Він ходив додому, переодягався, бо його одяг був у крові, та зазначав про те, що при затриманні ОСОБА_8 казав про домовленість між ними надавати пояснення, що бив ОСОБА_18 саме він - ОСОБА_7 , що суд до уваги не прийняв.

Крім того, апелянт зазначає, що у свої показаннях свідок ОСОБА_14 зазначав, що, начебто, є відео з фіксацією нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, проте, ні прокуратура, ні суд, зазначені обставини не перевіряли, а по факту, йому призначено покарання за злочин, до вчинення якого він відношення взагалі не має.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 посилається на те, що в ході розгляду судом першої інстанції даної справи, доказами сторони обвинувачення, з точки зору їх належності та допустимості, не було доведено винуватості ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Так, в обвинувальному акті і вироці суду відсутні обставини спричинення ОСОБА_18 тілесних ушкоджень і механізм їх завдання, а за умови інкримінування такого кримінального правопорушення відразу ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , досудовим слідством, і судом мало бути розмежовано їх спричинення, як за часом, так і між самими учасниками події, чого зроблено не було. Більше того, вироком суду обом підсудним інкриміновано спільне завдання таких ушкоджень, що не узгоджується з матеріалами кримінального провадження, якими підтверджено факт відсутності одного обвинуваченого, у зв`язку із відвідуванням магазину «Продукти».

При цьому, як зазначає захисник, під час досудового слідства, як зазначено у протоколі допиту слідчим ОСОБА_19 від 11 липня 2022 року свідок ОСОБА_20 стверджував, що він був свідком того, що саме ОСОБА_21 наніс ОСОБА_22 один чи декілька ударів кулаком в обличчя. Після цього він бачив як ОСОБА_18 піднявся і самостійно пройшов один чи два кроки та впав на землю поруч з річкою у воду, і за таких обставин не виключеною є можливість спричинення певних тілесних ушкоджень внаслідок падіння його з висоти власного зросту.

Крім того, на думку захисника, критично слід віднестися і до наслідків проведеного 11 липня 2022 року слідчим СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_23 огляду місця події. Дану слідчу дію проводив слідчий разом із спеціалістом ОСОБА_24 , а протокол огляду, окрім ОСОБА_23 і ОСОБА_24 підписано ще і ОСОБА_25 , тобто невідомою особою, яка не була учасником такої слідчої дії та якій не булі роз`яснені процесуальні права та обов`язки. Зі змісту протоколу взагалі не зрозуміло, який ґрунт вилучався і де саме. Не можливо погодитися і з правильністю призначення слідчим ОСОБА_26 судово-медичної експертизи причин смерті ОСОБА_18 шляхом заповнення 11 липня 2022 трафаретної форми постанови, яка має загальний характер і не стосується злочинів, пов`язаних із нанесенням тілесних ушкоджень.

Також, як зазначає захисник, під час розгляду судом першої інстанції кримінального провадження безпосередньо судом першої інстанції не було допитано очевидців конфлікту між його підзахисним та ОСОБА_18 , хоча їх було зазначено у реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, у тому числі і ОСОБА_15 , при тому, що їх допит судом сприяв би всебічному, повному та об`єктивному судовому розгляду кримінального провадження, і у такий спосіб, як обвинувачені, так і сторона захисту, були позбавлені права задати таким особам запитання і таким чином з`ясувати наявні розбіжності.

Крім того, захисник посилається і на те, що при ухваленні оскаржуваного вироку судом не було враховано і те, що ОСОБА_7 страждає на відкриту форму туберкульозу у стадії загострення, що адекватне протитуберкульозне лікування у місцях несвободи тривалий час йому не надається, а також те, що на його утриманні є малолітня дитина.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник ОСОБА_10 вказує, що вирок в частині визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, вважати законним та обґрунтованим підстави відсутні.

Апелянт зазначає, що органом досудового розслідування її підзахисний обвинувачується у тому, що 10 липня 2022 року близько 18.30 год. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , перебуваючи б районі р. Псел зі сторони буд. АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних стосунків під час словесного конфлікту, маючи намір на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно нанесли удари кулаками рук та ногами по голові та в обличчя ОСОБА_18 , внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, забою головного мозку тяжкого ступеню, півкульової гематоми, набряку головного мозку та з якими був доставлений до лікарні. В подальшому 11 липня 2022 року від отриманих тілесних ушкоджень у вигляді крововиливу в тканини довгастого мозку та моста ОСОБА_18 помер в лікарні.

У свою чергу, допитані в судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вину не визнавали та пояснили, що дійсно за наведених в обвинуваченні обставин вони разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та ОСОБА_18 відпочивали на березі річки під Харківським мостом 10 липня 2022 року близько 18 год. 30 хв., всі разом вживали алкоголь, ніяких конфліктів між відпочиваючими не було. ОСОБА_8 постійно не перебував у місці спільного відпочинку, він відходив з місця відпочинку в магазин «Продукти», на місці залишались ОСОБА_7 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , і коли він йшов до магазину тілесних ушкоджень у ОСОБА_18 не було. Однак коли ОСОБА_8 повернувся на місце відпочинку то помітив, що потерпілий (зокрема його обличчя, голова) були у крові, сліди крові були і на одязі свідка ОСОБА_14 . На запитання що сталося, її підзахисний отримав відповідь, що ОСОБА_18 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, вкотре не втримався на ногах та впав.

Апелянт зазначає, що у судовому засіданні не було здобуто належних та допустимих доказів завдання потерпілому ОСОБА_18 саме ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням його смерті. При цьому, допитаний в судовому засіданні основний свідок обвинувачення ОСОБА_14 не зміг надати чіткі пояснення щодо механізму нанесення кожним з обвинувачених тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_18 , не вказав на кількість та локалізацію ударів, нанесених кожним з обвинувачених в область голови потерпілого, що унеможливлює встановлення причинного зв`язку між діями її підзахисного з настанням смерті ОСОБА_18 .

Крім того, як зазначає захисник, згідно ж висновку СМЕ №573/333 від 11 липня 2022 року саме ушкодження у вигляді крововиливу в тканини довгастого мозку та моста має прямий причинний зв`язок з настанням смерті потерпілого, тобто саме від травмуючих ударів в голову потерпілого. Однак, під час слідчого експерименту, свідок ОСОБА_14 вказував, що обвинуваченими потерпілому ОСОБА_27 було нанесено 2 удари в голову, а згідно ж висновків СМЕ в область голови було нанесено не менше 3-х ударів, тобто в судовому засіданні, так і не було встановлено від чиїх дій настала смерть потерпілого, на що вказувала сторона захисту в судових дебатах.

Що стосується наявності слідів крові потерпілого на шортах її підзахисного, то апелянт зазначає, що це пояснюється тим, що ОСОБА_8 допомагав вантажити потерпілого ОСОБА_18 до карети швидкої допомоги, що підтвердив і свідок ОСОБА_14 , і аж ніяк не може свідчити про причетність ОСОБА_28 до завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, які потягли за собою його смерть. При цьому, сторона обвинувачення, з не зрозумілих стороні захисту причин, відмовилась від допиту в судовому засіданні ще одного безпосереднього свідка подій ОСОБА_16 , яка була допитана під час досудового розслідування, з якою проводився слідчий експеримент, свідок ОСОБА_15 , також, не була допитана оскільки є цивільною дружиною ОСОБА_7 та відмовилась від дачі показів в суді.

На думку апелянта, обвинувальний вирок суду першої інстанції ґрунтується виключно на показах одного свідка ОСОБА_14 , який, фактично, міг бути причетний до наслідків, що настали, а саме, смерті потерпілого, про що самі обвинувачені зазначали в судовому засіданні, а інші докази, на які суд посилається у вироку, також не містять відомостей, які беззаперечно свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Інші учасники апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Згідно з вироком суду першої інстанції, 10 липня 2022 року близько 18.30 год. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , перебуваючи в районі р. Псел зі сторони буд. АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних стосунків під час словесного конфлікту, маючи намір на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно нанесли удари кулаками рук та ногами по голові та в обличчя ОСОБА_18 , внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, забою головного мозку тяжкого ступеню, півкульової гематоми, набряку головного мозку та з якими був доставлений до лікарні. В подальшому, 11 липня 2022 року, від отриманих тілесних ушкоджень у вигляді крововиливу в тканини довгастого мозку та моста, ОСОБА_18 помер в лікарні.

Крім цього ОСОБА_8 обвинувачувався і в тому, що 10 липня 2022 року, перебуваючи у вказаному місці, маючи намір на таємне, з корисливих спонукань викрадення чужого майна, діючи повторно, таємно від оточуючих, в умовах введеного в країні воєнного стану, користуючись безпорадним станом ОСОБА_18 , викрав у нього мобільний телефон вартістю 700 грн., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційних скарг, ОСОБА_29 , ОСОБА_8 та їх захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора, яка вважала рішення суду законним та обґрунтованим, просила залишити його в силі, а апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили. З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повному обсязі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З матеріалів даного провадження вбачається, що органом досудового розслідування, а також судом першої інстанції, дії ОСОБА_8 були кваліфіковані за ч. 4 ст. 184 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного часу, за якою останнього оскаржуваним вироком було виправдано, і в цій частині судове рішення апелянтами не оскаржується, а тому, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Крім того, дії обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 було кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_18 , що оспорюється у всіх поданих апеляційних скаргах.

Проте, з вказаною кваліфікацією дій обвинувачених колегія суддів погоджується в повному обсязі та, на спростування доводів апелянтів, вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та оцінені судом першої інстанції.

Так, зі змісту оскаржуваного вироку, вбачається, що свою вину у скоєнні інкримінованого злочину ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не визнали, та однаково зазначали, що в той день вони, дві дівчини - ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , а також ОСОБА_14 і ОСОБА_18 відпочивали на березі річки у вказаному в обвинувальному акті місці, вживали алкоголь. Під час цього відпочинку ОСОБА_18 ніхто не бив, конфліктів не було.

У своїх поясненнях обвинувачений ОСОБА_7 додатково вказував, що відходив з місця відпочинку, а коли в якийсь момент повернувся, то помітив, що потерпілий у крові, і присутні сказали, що він падав. Йому викликали швидку медичну допомогу та помогли завантажити до автомобіля.

Обвинувачені заперечували, що хтось з них наносив тілесні ушкодження ОСОБА_18 , при цьому не заперечували того, що до зустрічі з ними потерпілий тілесних ушкоджень не мав.

Окрім обвинувачених, судом, також, була допитана і потерпіла ОСОБА_30 - сестра померлого ОСОБА_18 , яка у своїх пояснення зазначала лише про те, що мешкає в іншій області, періодично підтримувала зв`язок з братом по телефону, а про обставини його смерті їй відомо зі слів працівників поліції.

Також, судом, в якості свідка, був допитаний ОСОБА_14 , який зазначав, що у вказаному в обвинувальному акті день та місці, він разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , двома їх дівчатами та ОСОБА_18 відпочивали на березі річки та вживали алкоголь. В певний момент стався словесний конфлікт між потерпілим та обвинуваченими, під час якого останні почали наносити йому удари руками та ногами по тулубу, голові, в обличчя. Свідок намагався їх відтягти від потерпілого, але коли він відтягував одного з обвинувачених, то другий продовжував бити, а коли відтягував другого, то продовжував перший. Потім потерпілий впав в річку, його витягли звідти та свідок помітив, що він погано виглядає, тому йому викликали швидку медичну допомогу. По приїзду швидкої допомоги, він допоміг завантажити ОСОБА_18 до автомобіля та пішов додому.

Крім вказаних пояснень обвинувачених та свідка, судом було досліджено і зібрані у справі письмові докази, а саме:

- протокол огляду місця події від 10 липня 2022 року, з фіксацією слідової картини на ділянці, що розташована в районі АДРЕСА_3 ;

- протокол огляду трупа від 11 липня 2022 року у лікарні та приміщенні СМЕ з фіксацією тілесних ушкоджень у померлого ( ОСОБА_18 ) та їх зовнішні ознаки;

-протокол огляду місця події від 11 липня 2022 року, під час якого була вилучена одежа ОСОБА_18

- протокол огляду предмету від 06 серпня 2022 року, в ході якого було оглянуто речі, в які був одягнутий потерпілий ОСОБА_18 ;

-висновки судово-медичної експертиз № 573/333, № 573/333додатковий 1, в яких зазначено, що смерть ОСОБА_18 настала саме внаслідок ЗЧМТ, виходячи з кількості ушкоджень та їх локалізації, можна припустити, що кількість травматичних дій була не менше трьох, при цьому, в результаті однієїтравматичної дії могло виникнути декілька ушкоджень, а також, декілька травматичних дій могли бути спричинені в одну й ту ж саме анатомічну ділянку. Ознак, які б свідчили про те, що ОСОБА_18 особисто (сам собі) спричинив виявлені ушкодження, не встановлено. Малоймовірно, що виявлені тілесні ушкодження могли бути отримані при падінні;

- висновок судово-медичного експерта №735, який було проведено за речовими доказами від трупу невідомого чоловіка, 50 років ( ОСОБА_18 ), який помер у КНП СОР «СОКЛ», з метою підтвердження діагнозу забій головного мозку, встановленого судово-медичною експертизою №573/333додатковий 1;

-протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 , під час якого останній, у присутності понятих,показав та розказав про події, які бачив 10 липня 2022 року близько 18 год. 30 хв., як ОСОБА_8 та ОСОБА_7 наносили удари ОСОБА_18 ;

- висновок судово-медичної експертизи №573/333 додатковий 2, згідно якого, продемонстрований ОСОБА_14 механізм нанесення тілесних ушкоджень обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_18 може відповідати механізму утворення тілесних ушкоджень, виявлених на трупі останнього;

- протокол слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до якого останній розказав, як і скільки ударів наніс ОСОБА_18 він та інший обвинувачений ОСОБА_7 ;

- протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 , згідно якого свідок, у присутності понятих, показала та розказала, за яких обставин відбувалось побиття ОСОБА_18 ;

- протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 згідно якого свідок, у присутності понятих, показала та розказала, за яких обставин відбувалось побиття ОСОБА_18 ;

- висновки судово-медичних експертиз № 573/333 додатковий 4, та 573/333 додатковий 3, які суперечать механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_18 , що був продемонстрований свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та обвинуваченим ОСОБА_8 ;

-висновки судово-психіатричних експертиз №299 та №298, якими встановлена осудність ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ;

-протокол затримання підозрюваного ОСОБА_8 від 11 липня 2022 року, при особистому обшуку у якого вилучено шорти, на яких містяться сліди крові, які можуть походити від потерпілого ОСОБА_18 , що підтверджується протоколом огляду предмета від 11 липня 2022 року та було встановлено за результатом проведено судово-медичної експертизи речового доказу №1034;

-висновки судово-медичних експертиз №426 та 425 від 13 липня 2022 року, відповідно до яких у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 тілесних ушкоджень виявлено не було;

-протокол тимчасового доступу від 16 вересня 2022 року, яким вилучено матеріали стосовно виклику швидкої медичної допомоги потерпілому ОСОБА_18 та її виїзду за адресою АДРЕСА_3 на вищезазначене місце події.

Усі вищезазначені докази зібрані у передбаченому законом порядку і сумнівів щодо належності та допустимості у колегії суддів не викликають.

Проте, в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, суд поклав показання надані саме свідком ОСОБА_14 , який і у судовому засіданні, і під час слідчого експерименту зазначав однакові обставини, за виключенням дрібних неточностей пов`язаних з мінуванням часу і його особистим сприйняттям, за яких між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_18 стався словесний конфлікт, оскільки останній, застосував нецензурне висловлення до ОСОБА_7 , що самеостанній наніс перші удари потерпілому а потім вже до нього приєднався ОСОБА_8 і вони обидва наносили удари руками та ногами по тулубу, голові та обличчю потерпілого. У свою чергу він ( ОСОБА_14 ) намагався відтягти їх від потерпілого, і коли відтягував ОСОБА_31 , ОСОБА_8 продовжував побиття ОСОБА_18 , а коли відтягував ОСОБА_8 , ОСОБА_7 повертався та продовжував побиття потерпілого. Свідок вказував, що коли побиття припинилось, потерпілий перебував у дуже поганому стані, намагався підійти до річки та вмитись і впав, він ( ОСОБА_14 ) разом з ОСОБА_8 підняли потерпілого та посадили на березі, він просив викликати йому таксі, однак, враховуючи такий його стан, він ( ОСОБА_14 ) викликав швидку допомогу.

При цьому, на спростування апеляційних доводів обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , колегія суддів зауважує, що у своїх поясненнях, ні під час слідчого експерименту, ні у судовому засіданні не повідомляв, що хтось з обвинувачених, чи ОСОБА_7 чи ОСОБА_8 під час бійки кудись відходив, чи то в магазин, чи у сторону, а лише вказував на те, що після того, як він (свідок) викликав потерпілому швидку, ОСОБА_7 з місця події втік, з ним пішла і його дівчина - ОСОБА_16 , і вже після цього, відповідно, на місці залишилось четверо осіб - він ( ОСОБА_14 ), ОСОБА_8 , його дівчина ОСОБА_32 ( ОСОБА_15 ) та ОСОБА_18 .

Крім того, колегія суддів зауважує, що у своїх апеляційних доводах обвинувачений ОСОБА_7 вказує на те, що ходив додому, переодягався, однак не зазначає, чому, при категоричних його запереченнях побиття потерпілого ОСОБА_18 , його одяг, як він сам зазначає, був у крові.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що у свої показаннях свідок ОСОБА_14 зазначав, що є відео з фіксацією нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, проте, ні прокуратура, ні суд, зазначені обставини не перевіряли, то вони є необґрунтованими та безпідставними, враховуючи, що такі докази в матеріалах даного провадження взагалі відсутні.

При цьому, на спростування доводів захисника ОСОБА_9 про те, що в матеріалах даного провадження відсутні обставини спричинення ОСОБА_18 тілесних ушкоджень з розмежуваннямта механізмом їх завдання як за часом так і між двома обвинуваченими, то колегія суддів, враховуючи показання свідка, зауважує, що останній вказував про побиття ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілого спільно і в один час, і як зазначалось вище, про те, що хтось з обвинувачених залишався з потерпілим наодинці, продовжував його бити, а інший обвинувачений в цей час уходив, не повідомляв.Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , під час проведеного з ними слідчого експерименту, також не повідомляли, що хтось з обвинувачених під час побиття потерпілого був відсутній, остання лише повідомила, що ходила у магазин, але не казала, що разом з ОСОБА_7 сама.

Крім того, посилання захисника ОСОБА_9 на те, що у своїх поясненнях під час допиту слідчим ОСОБА_19 від 11 липня 2022 року свідок ОСОБА_14 стверджував, що він був свідком того, що саме ОСОБА_21 наніс ОСОБА_22 один чи декілька ударів кулаком в обличчя, після цього він бачив як ОСОБА_18 піднявся і самостійно пройшов один чи два кроки та впав на землю поруч з річкою у воду, є неспроможними з врахуванням того, що під час судового розгляду судом було досліджено лише протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 ,під час якого останній пояснював, що ОСОБА_18 допустив лише образливий вислів у бік ОСОБА_7 , між ними почалась словесна перепалка, ОСОБА_33 ( ОСОБА_7 ) наніс один удар кулаком по обличчю потерпілого, коли останній сидів на землі, а потім наніс ще удар кулаком по обличчю, від якого ОСОБА_18 впав на сідниці. Потім ОСОБА_34 ( ОСОБА_8 ) наніс удар кулаком по обличчю потерпілого, від чого у ОСОБА_18 з носа потекла кров, він нахилив голову, в цей час ОСОБА_34 наніс удар «носаком» по правій стороні тулуба потерпілого, в районі ребер, від чого ОСОБА_18 впав та лежав на лівому боці і в цей час ОСОБА_7 зі свого боку від потерпілого, а ОСОБА_8 зі свого, одночасно, хаотично наносили удари як по тулубу, так і по голові потерпілого як руками, так і ногами.

Що стосується доводів захисників про те, що з врахуванням того, що ОСОБА_18 падав, не виключено те, що він міг спричинити певні тілесні ушкодження внаслідок падіння з висоти власного зросту, то колегія суддів зауважує, що зазначені обставини були предметом дослідження експерта, який, за результатом проведеної судово-медичної експертизи №573/333 та №573/333 додатковий 1 трупу ОСОБА_18 , встановив наявність тілесних ушкоджень різного ступеня, однак смерть останнього настала саме внаслідок ЗЧМТ забій головного мозку тяжкого ступеню, при цьому, ознак, які б свідчили про те, що потерпілий сам собі спричинив ці ушкодження, встановлено не було, і те, що такі ушкодження могли бути отримані ним при падінні, експерти визнав малоймовірним.

При цьому, на спростовування доводів захисника ОСОБА_10 про те, що допитаний в судовому засіданні свідок обвинувачення ОСОБА_14 не зміг надати чіткі пояснення щодо механізму нанесення кожним з обвинувачених тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_18 , зокрема він не вказав на кількість та локалізацію ударів, нанесених кожним з обвинувачених потерпілому ОСОБА_18 , колегія суддів зауважує, що свідок під час слідчого експерименту чітко зазначав про те, що кожним обвинуваченим було нанесено потерпілому по сім ударів по тулубу та голові кулаками та ногами (по тулубу по 5, по голові по 2-3), інших предметів застосовано не було. Крім того, висновком експерта № 573/333 та № 573/333 додатковий 1, встановлено, що смерть ОСОБА_18 настала саме внаслідок ЗЧМТ, що кількість травматичних дій була не менше трьох, при цьому, в результаті однієї травматичної дії могло виникнути декілька ушкоджень, а також, декілька травматичних дій могли бути спричинені в одну й ту ж саме анатомічну ділянку.

При цьому, на спростовування доводів захисника ОСОБА_9 , колегія суддів зазначає, що форма постанови, яку склав слідчий 11 липня 2022 року та направив для проведення судово-медичної експертизи, жодним чином не впливає на висновок експерта, який чітко встановив причини смерті ОСОБА_18 з врахуванням нанесених йому тілесних ушкоджень, а щодо вилучення грунту, то апелянт не вказує, які порушення мали місце при вказаній слідчій дії, при тому, що була вона проведена під час огляду саме в той день, і саме того місця, де сталась вищезазначена подія, на вказаному грунтібуло виявлено речовину бурого кольору, а як зазначав свідок, у ОСОБА_18 текла кров.

Що стосується посилань захисника на те, що дану слідчу дію проводив слідчий разом із спеціалістом ОСОБА_24 , а протокол, окрім цих осіб, підписано ще і ОСОБА_25 - невідомою особою, то колегія суддів зауважує, що останній у протоколі зазначений як учасник, і маючи право на складання заяв, зауважень та доповнень, не зазначив, що йому не булі роз`яснені процесуальні права та обов`язки, при цьому доказів того, що вказана особа не мала права приймати участь під час вказаної слідчої дії, апелянтом взагалі надано не було.

Крім того, колегія суддів зауважує, що вказаному доказу судом було надано відповідну правову оцінку, та не встановлено підстав для визнання його неналежним та недопустимим, навіть за відсутності під час проведення цієї слідчої дії понятих, з огляду на те, що розпочато її було о 23 год. 10 хв., тобто, у комендантську годину, в умовах воєнного стану, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 615 КПК України.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_9 про те, що судом першої інстанції безпосередньо не було допитано очевидців конфлікту між його підзахисним ОСОБА_7 та ОСОБА_18 , то вони не заслуговують на увагу, оскільки таким очевидцем був ОСОБА_14 і його суд в якості свідка допитував.

При цьому, на спростовування таких доводів, колегія суддів зауважує, що в оскаржуваному вироку знайшло своє відображення те, що до показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які останні надавали під час слідчих експериментів, суд віднісся критично, з огляду на те, що механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілого, який ними був продемонстрований, не узгоджувався з висновками вищезазначених судово-медичних експертиз, крім того, судом було вірно враховано і те, що у зв`язку з тим, що останні обвинуваченими перебували близьких стосунків, ці обставини викликала сумніви в достовірності їх показань, що, врешті решт, було підтверджено вищезазначеними експертними висновками.

Крім того, колегія суддів зауважує, що як свідок ОСОБА_16 , так і свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні допитані не булисаме у зв`язку з тим, що такі показання надавати безпосередньо суду відмовились, а про їх допит під час апеляційного розгляду жодний з апелянтів клопотань не заявляв.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_9 про те, що при ухваленні оскаржуваного вироку судом не було враховано те, що ОСОБА_7 страждає на відкриту форму туберкульозу у стадії загострення та що на його утриманні є малолітня дитина, то колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на те, що в матеріалах даного кримінального провадження відсутні докази на підтвердження як перебування на утриманні останнього будь-яких осіб, так і того, що в умовах ізоляції від суспільства останньому лікування не надається чи що через свою хворобу перебувати у таких умовах йому заборонено.

Тобто, дослідивши та проаналізувавши всі зібрані у справі докази, встановивши зв`язок між результатами проведених експертиз та показаннями свідків, а не лише враховуючи наявність слідів крові потерпілого на одязі обвинуваченого ОСОБА_8 , як зауважує захисник ОСОБА_10 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме внаслідок дій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . ОСОБА_18 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких настала його смерть, що підпадає під ознаки ч. 2 ст. 121 КК України, а доводи апелянтів про те, що зазначені докази не містять відомостей, які беззаперечно свідчать про причетність саме їх до вчинення вказаного злочину, є безпідставними і нічим не підтвердженими.

Колегія суддів дійшла висновку, що вина ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України доведена «поза розумним сумнівом», і під час апеляційного розгляду не було здобуто доказів та не встановлено обставин, за яких би дане провадження підлягало б закриттю, у зв`язку з відсутністю в їх діях складу вказаного кримінального правопорушення, чи у зв`язку недоведеністю його вини, про що просять апелянти у поданих апеляційних скаргах.

З врахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим оскаржуваний вирок слід залишити без зміни, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. 404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Зарічного районного суду м.Суми від 26 грудня 2023 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які тримаються під вартою, в той самий строк, з моменту отримання копії даної ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4