Справа № 459/598/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/465/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000224 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 10.04.2024 року стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.28 ч.2 ст. 203-2 КК України, якою повернуто кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

встановила:

Прокурор подав апеляційну скаргу на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 10.04.2024, якою відмовлено у затвердженні угод про визнання винуватості від 27.02.2024, у кримінальному провадженні № 0000224, які укладені між підозрюваними ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України, та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 .

Кримінальне провадження № 0000224 щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 28 ч. 2 ст. 203-2 КК України, повернуто прокурору для продовження досудового розслідування.

Суд першої інстанції повернув кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування при цьому зазначивши, що до суду першої інстанції було подано обвинувальний акт та угоди про визнання винуватості укладена між підозрюваними та прокурором.

Суд, відмовляючи у затвердженні угод, свій висновок мотивує тим, що під час досудового розслідування, 27.02.2024, між підозрюваними ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та прокурором Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 укладено угоди про визнання винуватості, які не відповідають в повному обсязі вимогам ч. 7 ст. 474 КПК України, ч.2 ст.203-2 КК України, ст. 69 КК України, п. 12 Постанови Пленуму ВССУ № 13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» та постанови Верховного Суду від 3.02.2021 року ( у справі №629/2739/18).

Крім того суд першої інстанції зазначив, що з огляду на викладені в обвинувальному акті обставини та умови угод щодо беззастережного визнання підозрюваними своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення суд погодився із кваліфікацією дій підозрюваних, за ч. 2 ст. 203-2 КК України.

Разом із тим суд вважав, що зазначені в угодах про визнання винуватості такі обставини, як: щире каяття підозрюваних, їх активне сприяння розкриттю злочину, відсутність у них судимості, позитивних характеристик за місцем проживання обидвох підозрюваних, інвалідність 3 групи ОСОБА_7 та перебування на утриманні ОСОБА_8 матері похилого віку не є тими обставинами, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, який є умисним, особливо тяжким, містить три епізоди злочинної діяльності, що свідчить про систематичність злочинних дій, вчинених, крім того, у складі організованої групи. Отже, відсутні підстави для призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції інкримінованого підозрюваним злочину згідно зі ст. 69 КК України.

Крім цього, оскільки санкція ч. 2 ст. 203-2 КК України передбачає основне покарання у виді штрафу в розмірі від сорока тисяч до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд, відповідно до ч. 2 ст. 69 КК України, не може не призначити передбачене ч. 2 ст. 203-2 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю строком на три роки, визначене в санкції статті, як обов`язкове. При цьому зміст угод прямо передбачає непризначення цього виду покарання.

Наведене дало підстави для висновку про суперечність умов угод вимогам КК України, що є підставою для відмови у їх затвердженні.

Не погоджуючись з даною ухвалою прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та скерувати обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000224 від 26.02.2024 до Червоноградського міського суду Львівської області для проведення підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

Апелянт вважає ухвалу незаконною, необгрунтованою, винесеною з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Окрім цього, висновки суду, викладені у даному судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції, в порушення ч.2 ст.314 КПК України, не з`ясувавши думки учасників процесу щодо можливості призначення справи до судового розгляду та не встановивши невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, повернув такий прокурору. Підставою для повернення обвинувального акту прокурору може бути лише його невідповідність вимогам КПК України. У той же час, при складанні обвинувального акту у даному провадженні дотримано всі вимоги ст. 291 КПК України, а, відтак, обвинувальний акт підлягав призначенню до судового розгляду.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора, який просив задоволити апеляційну скаргу, думку захисника- адвоката ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які, кожен окремо, просили апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вивчивши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно із вимогами ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про відмову у затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування у порядку, передбаченому ст.ст.468-475 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.469 КПК України укладення угоди про примирення або визнання винуватості може ініціюватись у будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Положеннями ч.1 ст.474 КПК України визначено, що у разі досягнення угоди під час досудового розслідування обвинувальний акт із підписаною угодою невідкладно надсилається до суду. Прокурор має право відкласти направлення до суду обвинувального акту із підписаною угодою до отримання висновку експерта або фіксації доказів, які можуть бути втрачені зі сплином часу, або які неможливо буде провести пізніше без істотної шкоди для їх результату у разі відмови суду у затвердженні угоди.

Частиною 7 статті 474 КПК України передбачено обов`язок суду щодо перевірки угоди на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і зазначені підстави, у разі встановлення яких суд відмовляє в затвердженні угоди, а саме якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Крім того, зазначеною нормою передбачено, що у разі відмови в затвердженні угоди, досудове розслідування або судове провадження продовжується в загальному порядку.

Як слідує з роз`яснень, що містяться в п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 13 від 11 грудня 2015 року «Про практику здійснення кримінального провадження на підставі угоди», за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч.7 ст. 474 КПК України, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 203-2 КК України, завершено досудове розслідування, надано доступ до матеріалів кримінального провадження, складено і вручено обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України однією з форм закінчення досудового розслідування є звернення до суду з обвинувальним актом.

Отже, при направленні обвинувального акту до суду досудове розслідування по кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 закінчено.

Згідно п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною 4 ст.110 КПК України передбачено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам викладеним у статті 291 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Усупереч вимогам ст. 474 КПК України та незважаючи на те, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 надійшов до суду разом з угодою про визнання винуватості від 27.02.2024 року, укладених між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та прокурором ОСОБА_6 , суд першої інстанції, перевіривши відповідність угод вимогам кримінального процесуального закону, дійшов висновку про наявність підстав для відмови в їх затвердженні, при цьому не з`ясувавши думки прокурора та інших учасників судового провадження щодо можливості призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, а також питання щодо його повернення, якщо останній не відповідає вимогам КПК України, як того вимагає кримінальний процесуальний закон України, повернувши матеріали кримінального провадження із угодами про визнання винуватості, чим позбавив сторону обвинувачення права висловити свої доводи з приводу того чи були зібрані під час досудового розслідування докази, достатні для складання обвинувального акту та чи було завершено досудове розслідування, і вже в залежності від цього приймати відповідні рішення, передбачені ч. 3 ст. 314 КПК України.

При цьому судом першої інстанції не встановлено будь-якої невідповідності обвинувального акту вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував тих обставин, що досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню вже закінчено, здійснено відкриття матеріалів, складено обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування та вручено його копії, таким чином повернення кримінального провадження, в даному випадку, позбавлене будь якого змісту, оскільки не буде досягнуто мети (продовження досудового розслідування), яке по факту є закінченим.

Крім того, що повертаючи кримінальне провадження прокурору з вищевказаних підстав, суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування ухвали суду в частині повернення кримінального провадження прокурору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час підготовчого судового засідання суд першої інстанції не повинен був давати оцінки правовій кваліфікації визначеного обвинувальним актом, оскільки ці питання вирішуються на стадії судового розгляду та оформлюються відповідним рішення.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора є підставними, а ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою.

Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Частиною 1 ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входить зазначене судом порушення вимог ст.ст. 370, 474 КПК України, разом з цим, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.2 ч.1 ст. 7 КПК України, згідно з якими до загальних засад кримінального провадження відноситься законність, апеляційний суд вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню в частині повернення кримінального провадження прокурору з призначенням в цій частині нового розгляду у суді першої інстанції в загальному порядку.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 412, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 10.04.2024 року стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.28 ч.2 ст. 203-2 КК України, якою повернуто кримінальне провадження № 0000224 для продовження досудового розслідування скасувати, призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, в тому ж складі суду.

Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: