Справа № 156/784/23
Провадження № 1-кп/156/20/24
ВИРОК

Іменем України

04 червня 2024 року сел.Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Іваничі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000136 від 18 травня 2023 року про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Нововолинськ, Волинської області, громадянина України, із середньою освітою, на даний час не працюючого, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та мешканця: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України,

в с т а н о в и в :

15 травня 2023 року, близько 17:00 год, ОСОБА_5 , перебуваючи в с. Заболотці, Володимирського району, діючи з прямим умислом, направленим на незаконне проникнення до житла особи, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи при цьому суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч волі володільця та без його на те дозволу, шляхом відкриття незачинених вхідних дверей, незаконно проник до будинку АДРЕСА_2 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , чим порушив право на недоторканість житла ОСОБА_8 гарантоване ст. 30 Конституції України, згідно якої «Проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку можливе виключно на підставі мотивованого рішення суду». Таким чином, ОСОБА_5 вчинив незаконне проникнення до житла особи, тобто кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 162 КК України.

Крім цього, 15 травня 2023 року, близько 17:00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи на веранді будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний та незаконний характер своїх дій, суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та свідомо бажаючи їх настання, умисно наніс один удар кулаком правої руки в голову ОСОБА_6 . Після цього, схопивши ОСОБА_6 за руку та витягнувши потерпілого з будинку на подвір`я, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, умисно наніс ОСОБА_6 удари руками та ногами по голові та тулубу, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: численних подряпин та гематоми на грудній клітці справа, які згідно висновку експерта № 52 від 08.06.2023, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (Пункт 2.3.5. «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»); численних осаднень, набряку на волосяній частині голови, на лівій вушній раковині, струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (Пункт 2.3.3. «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»). Таким чином, ОСОБА_5 своїми діями вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст. 125 КК України.

Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у інкримінованих йому кримінальних проступках, передбачених ч.1 ст.162, ч. 2 ст. 125 КК України, визнав повністю та, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що 15 травня 2023 року він приїхав до ОСОБА_9 вирішити конфлікт, дійсно без дозволу зайшов до будинку, що по АДРЕСА_2 , після чого в ході конфлікту завдавав удари ОСОБА_10 руками та ногами по голові та тулубу. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд його суворо не карати. Зазначив, що зрозумів, що вчинив не правильно, неодноразово в телефонному режимі вибачався перед потерпілим ОСОБА_11 судовому засіданні обвинувачений цивільний позов визнав повністю, не заперечує заявлений розмір матеріальної та моральної шкоди, не згідний лише з розміром витрат на правову допомогу потерпілого ОСОБА_12 .

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, однак 27.02.2024 року подала до суду заяву про розгляд кримінального провадження без її участі. Зазначила, що цивільний позов в даній справі не має намір заявляти. Щодо міри покарання поклалась на думку суду.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник потерпілого, адвокат ОСОБА_7 зазначила, що цивільний позов підтримують в повному обсязі, щодо міри покарання покладаються на розсуд суду.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його винуватість у вчиненому, підтверджується зібраними на досудовому слідстві доказами, фактичні обставини яких не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд, у відповідності до вимог ч.3ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Виходячи з вимог ст. 337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені правильно, повністю підтверджуються обвинуваченим і беззаперечно ним визнаються, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 , з врахуванням з`ясованих в засіданні обставин, доведена в судовому засіданні поза будь-яким розумним сумнівом, а дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла; за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Згідно роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального проступку, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали. У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Під час визначення виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог ст.12 КК України відносяться до категорії кримінальних проступків, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд враховує повне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї винуватості, щире розкаяння у вчиненому, характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є кримінальними проступками (ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст.162 КК України), обставини справи та дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, є молодого віку, має постійне місце проживання, на даний час не працевлаштований, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не дивлячись на те, що цивільний позов визнав у повномі обсязі, однак в ході розгляду кримінального провадження спричинену матеріальну та моральну шкоду потерпілому ОСОБА_6 не відшкодував.

Обставиною, що пом`якшує покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 162 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставин, що обтяжують покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 162 КК України, не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, що відповідає положенням ст. 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

На підставі викладеного, з огляду на наявність обставини, котра пом`якшує покарання (щире каяття) та відсутність обставин, які б таке обтяжували, враховуючи обставини та ступінь суспільної небезпечності вчинених кримінальних проступків, відомості про особу обвинуваченого та його поведінку після вчинення правопорушень, умови його життя, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст. 50 КК України, обираючи серед альтернативних видів покарань, передбачених санкціями закону, за яким ОСОБА_5 визнав себе винуватим, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, суд шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю кримінальних проступків, остаточно призначає ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень 00 коп.

На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

У даному кримінальному провадженні потерпілим (цивільним позивачем) ОСОБА_6 до обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_5 заявлено цивільний позов про відшкодування 7 602,00 грн матеріальної шкоди, а також 50 000,00 грн моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. Також потерпілий ОСОБА_6 просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 понесені судові витрати за надану правничу допомогу у розмірі 11 000,00 гривень.

Обґрунтовуючи цивільний позов потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що обвинувачений ОСОБА_5 спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді: численних подряпин та гематоми на грудній клітці справа, які згідно висновку експерта №52 від 08.06.2023 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень; численних осаднень, набряку на волосяній частині голови, на лівій вушній раковині, струсу головного мозку, які відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Внаслідок завданих обвинуваченим ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, останній був вимушений купляти ліки, призначені лікарем, для лікування тілесних ушкоджень. Розмір матеріальної шкоди становить 7 602,00 грн.

Внаслідок дій цивільного відповідача ( ОСОБА_5 ), ОСОБА_6 була завдана моральна шкода, яка полягала у моральних хвилюваннях з приводу отриманих тілесних ушкоджень. Внаслідок отриманих травм цивільний позивач ОСОБА_6 отримав обмеженість у фізичних можливостях на тривалий час, що суттєво вплинуло на його звичайний повсякденний спосіб життя. У ОСОБА_6 досі постійні головні болі та порушення сну, останній став дратівливим. Офіційно ОСОБА_6 не працевлаштований, раніше до воєнного стану їздив за кордон на роботи в сфері будівництва та ремонту. Погіршення фізичного становища потягло й додаткові витрати та зниження матеріального становища, рівень доходів знизився через неможливість продовження трудової діяльності, підробітків. ОСОБА_6 при визначенні суми моральної шкоди опирався на глибину своїх фізичних та психічних страждань, страху, пережитих у зв`язку з отриманням травм, безпорадності, відсутності можливості швидко відновити свій попередній стан здоров`я. Розмір заподіяної моральної шкоди потерпілий оцінив у суму 50 000,00 грн.

В судовому засіданні представник цивільного позивача ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 просила цивільний позов задовольнити у повному обсязі з мотивів, наведених у цивільному позові.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні цивільний позов визнав повністю, погодився з заявленим потерпілим ОСОБА_6 розміром матеріальної та моральної шкоди.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За результатами розгляду кримінального провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого доведена, його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки в судовому засіданні доведено факт спричинення ОСОБА_5 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого ОСОБА_6 .

Суд приймає до уваги долучені до матеріалів справи цивільним позивачем чеки, на загальну суму 7 602,50 грн, оскільки такі свідчать про купівлю ним ліків та необхідних препаратів, які були придбані потерпілим ОСОБА_6 за період лікування у КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» та КНП «Нововолинський Центр ПМСД». Враховуючи вищенаведене, суд виснував, що цивільний позов у частині стягнення матеріальної шкоди слід задовольнити в межах заявлених вимог та стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_5 на користь цивільного позивача ОСОБА_6 завдану матеріальну шкоду в розмірі 7 602,00 грн.

Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходить з такого.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 передбачає, що моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вирішуючи питання щодо розміру завданої ОСОБА_6 моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд приймає до уваги тривалість моральних страждань і переживань потерпілого, оскільки внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, такий переніс фізичну біль, був госпіталізований, а також перебував на стаціонарному лікуванні, що вплинуло на його звичайний спосіб життя та призвело до вимушених змін. Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, період лікування та конкретні методи лікування, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс потерпілий, їх тривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, та зважаючи на обставини при яких було заподіяно моральну шкоду, враховуючи визнання позову цивільним відповідачем та його згоду з розміром моральної шкоди, суд приходить до висновку, що цивільний позов в частині моральної шкоди слід задоволити повністю.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, враховуючи визнання позову цивільним відповідачем, виходить з того, що правопорушенням обвинуваченого потерпілому заподіяні матеріальні та моральні збитки, сума збитків є обґрунтованою, не заперечується цивільним відповідачем та дійшов висновку, що позов цивільного позивача у кримінальному провадженні підлягає до задоволення в повному обсязі.

Що стосується відшкодування судових витрат за надану професійну правничу допомогу, то суд зазначає таке.

На підтвердження факту понесення потерпілим ОСОБА_6 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11 000 грн., яка зазначена в позовній заяві, суду надано: договір про надання правничої допомоги від 02.08.2023 року, укладений між адвокатом ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_6 відповідно до якого розмір гонорару адвоката є фіксованим і складає 11 000 гривень, з яких 6000 грн за підготовку цивільного позову, 5 000 грн представництво інтересів в суді (а.с. 44), попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які цивільний позивач поніс, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (а.с.4), відповідно до якого вартість за надані послуги (консультація, підготовка цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням) становить 6 000 гривень, а вартість представництва інтересів потерпілого в суді - 5 000 гривень. Також до матеріалів кримінального провадження долучено квитанцію до прибуткового касового ордера серії І № 07-08 від 02 серпня 2023 року про отримання адвокатом ОСОБА_7 від ОСОБА_6 на підставі договору про надання правничої допомоги від 02.08.2023 року 11 000 гривень (а.с. 47).

Під час вирішення питання щодо процесуальних витрат, суд має чітко дотримуватись вимог глави 8 КПК України, яка регламентує поняття процесуальних витрат у кримінальному процесі, їх види та порядок відшкодування. Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 48 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.01.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг, складений процесуальний документ, вчинення процесуальної дії чи ознайомлення із процесуальними документами тощо. Відтак дане питання у кримінальному провадженні вирішується за аналогією до ЦПК України.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи розмір задоволених вимог цивільного позову, а також співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, участю адвоката в судових засіданнях у значній кількості, суд приходить до переконання, що з обвинуваченого слід стягнути в користь потерпілого ОСОБА_6 11000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Речові докази по справі відсутні.

Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст. 162, ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (одна тисяча триста шістдесят ) гривень 00 коп.;

-за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 коп.

На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 7 602 (сім тисяч шістсот дві) гривні 00 коп. за спричинену матеріальну шкоду, 50 000 (п"ятдесят тисяч) гривень 00 коп. за спричинену моральну шкоду, а також 11000 (одинадцять тисяч) гривень 00 коп. витрат на правову допомогу.

Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1