Справа № 308/7424/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , представників скаржника адвоката ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на незаконне затримання, подану у порядку ст. 206 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді зі скаргою на незаконне затримання, подану у порядку ст. 206 КПК України.

В обґрунтування скарги посилається на те, що 18 квітня 2024 року близько першої половини дня, а саме о 11 год. на блок-посту населеного пункту села Вишково Хустського району громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , незаконно затримали проти його волі працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 та утримували до першої половини дня 20 квітня 2024 року всупереч його волі, не маючи на це жодних документів та підстав. 20.04.2024 року ранком працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 привезли громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до міста Чоп, а саме до Державної спеціальної служби транспорту Міністерства оборони України в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 де утримують його по теперішній час всупереч його волі.

Відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку № 6803 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію заяву ОСОБА_6 такого змісту: про те, що 18.04.2024 року працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 незаконно затримали її племінника до ІНФОРМАЦІЯ_2 , там утримували, після чого відправили на навчання, куди саме не відомо, зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) 6803 - Ужгородського РУП ГУНП В Закарпатській області. Адвокатом ОСОБА_4 19.04.2024 року повідомлено декілька заяв на лінію 102 з повідомленням про незаконне позбавлення волі клієнта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,я якого утримують проти його волі працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 з 18.04.2024 року, також подано заяву в порядку ст. 214 КПК України про вчинення злочину службовими особами. Відділення поліції №3 Стрийського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області на виконання повідомлення лінії 102 було зупинено працівниками патрульної поліції та СОГ автобус «Еталон» д.н.з. НОМЕР_3 жовтого коляру та зафіксовано, щодо незаконного утримання клієнта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , які не надали жодних підтверджуючих документів і тільки керувались вказівкою відповідального ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) №2130, №2131. Відповідно до талону-повідомлення єдиного обліку № 1115 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію заяву (повідомлення) ОСОБА_4 такого змісту: 23.04.2024, 01:18 надійшла заява до РУ про те, що 23.04.2024 о 01:15 за адресою: АДРЕСА_2 , 22.04.2024 року працівниками державної спеціальної служби транспорту в/ч НОМЕР_1 незаконно всупереч волі отримують ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявник: ОСОБА_4 , тел.: НОМЕР_4 , зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) 1115 - ГУНП в Закарпатській області.

На підставі наведеного, просить постановити ухвалу, якою визнати затримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що здійснене без правових підстав для позбавлення особи свободи та зобов`язати Державну спеціальну службу транспорту Міністерства оборони України Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 негайно звільнити з незаконного утримання громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , тел. НОМЕР_6 .

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав клопотання та просив задовольнити таке з підстав викладених в клопотанні. Зазначив, що ОСОБА_3 безпідставно утримують проти волі. До такого застосовується фізичний та психологічний тиск, медичний огляд не проводився, жодних документів такий не підписував, його обмежували у харчуванні, користуванні телефоном, погрожували, внаслідок чого подано заяву до ДБР.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав скаргу, повідомив про обмеження свободи ОСОБА_3 , такий наразі має вік 24 роки, тому не підлягає мобілізації, не бажає до настання віку для мобілізації служити.

ОСОБА_3 підтримав позицію свого захисника. Зазначив, що 18.04.24 його зупинили у с. Вишково, перевірили військові, сказали почекати, підійшла розвідка, подвилися телефони. Сказали, що до нього є питання. Сказав, що перебуває на обліку. Після чого поїхали в ОСОБА_7 в ТЦК, від нього забрали телефон, питали, де працює. Після того, зайшли в кабінет, де були лікарі, які поставили печатки на листок, забрав листок повернувся в назад до офіцера, він сказав підписати листок про те, що пройшов ВЛК, на що сказав, що нічого підписувати не буде. Йому сказали, що ввечері відвезуть в Рівне, або у Львів на навчання, і після цього відвели у підвал. Попросив віддати речі, що були у затриманій машині, спочатку не віддавали, а потім віддали речі і забрали телефон. Потім прийшла тітка, поговорив з нею 2 хв. і знову забрали у підвал. Ввечері сіли в автобус він і ще 2 хлопців повезли в ОСОБА_8 у військову частину, після чого відвезли в Нижні Ворота, на блок-пості у одного з хлопців сталася епілепсія. Відвезли всіх у Львів на полігон, на обід дали паштет і хліб, телефон не надавали, після цього прибули у військову частину, побачили, що військовий квиток не підписаний, тому його не прийняли і почали погрожувати. Після чого поїхали в Чоп, тиснули психологічно, казали про відправку у штурмову. На заправці стало погано, оскільки тошнило інших, по дорозі зупинила поліція з адвокатом, військові заломали руки, вдарили під ребро, приїхала швидка перевірила його. Після цього приїхали в ОСОБА_8 , потім до Хуста, далі до ОСОБА_9 , його перевірив лікар, і відправили в казарму, де і перебуває на даний час. Відмовився від форми, оскільки не служив.

Представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення скарги, з огляду на таке. Все, що було до 20 квітня 2024 поки ОСОБА_3 не було доставлено до військової частини, відноситься до повноважень ТЦК, тому що військова частина та ТЦК це різні органи. 20.04.2024 з Хустського РТЦК привезли ОСОБА_3 . Оскільки жодних підстав відмови у прийнятті його Хустським РТЦК не було встановлено, військовозобов`язаний був прийнятий військовою частиною та видано наказ про його зарахування до військової частини. Після чого його було поселено в казарму. Щодо харчування зазначає, що ОСОБА_3 3 рази на день харчується, пересувається по території під наглядом. З приводу того, що військова частина не має права його утримувати, оскільки ОСОБА_3 ще не має 25 років, зазначив, що згідно чинного законодавства ОСОБА_3 є військовозобов`язаним, що підтверджується тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного, згідно з якого ОСОБА_3 зараховано в запас, а за Указом Президента "Про мобілізацію" підлягає мобілізації. Не має також базової військової підготовки, присягу не приймав, намагались з ним спілкувати з метою роз`яснення наслідків невчинення дій, на відео була зафіксована відмова, оскільки особа від усього відмовляється. Форму не можуть надати, оскільки не ставив підпис за неї, наказ про зарахування до військової частини не потребує підпису особи, по рапорту не звертався, про підписи у військовому квитку не відомо, оскільки такий видається ТЦК.

Свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає в АДРЕСА_4 , в судовому засіданні зазначила, що 18.04.2024 подзвонив племінник та сказав, що його утримують у ОСОБА_11 військоматі і не відпускають. Приїхали в Хуст, до племінника не впустили до ТЦК. Потім запустили, привели племінника, він був дуже переляканий. Хотіла поговорити з керівництвом, але не дозволили. Приїхала наступного дня в ТЦК, за порадою військовослужбовців, а племінника там вже не було. Сказали, що його відвезли в Ужгород або в Мукачево, і зв`язку з ним не було. Потім племінник написав, що його утримують у Львівській області, він нічого не підписував, йому не давали їсти та пити, крутили руки та знущалися над ним, спав на лавочці, у елементарних речах обмежували, не давали телефон, документи про утримання не показували.

Розглянувши вказане клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, заслухавши учасників, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Згідно із ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Згідно із ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Нормами ст. 208 КПК України встановлено виключні випадки, за наявності яких уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрюваного у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, зокрема, якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Як вбачається із долучених до скарги матеріалів, а саме: тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_7 від 13 липня 2021 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не придатний до військової служби у мирний час та обмежено придатний у військовий час. Зараховано в запас за станом здоров`я.

Згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.04.2024 №111 солдата ОСОБА_3 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_4 , вважати призначеним до військової частини НОМЕР_1 та зарахованим у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, Указом Президента України №62/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 р., оголошено про проведення загальної мобілізації.

У відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної НОМЕР_8 у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти СБ України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує політику у сфері цивільного захисту).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що проголошуючи право на свободу, пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини означає фізичну свободу особи, а поняття свободи особистості має тлумачитись як відсутність будь-якого незаконного утримання.

У п.59 рішення «Engel and Others v. the Netherlands» від 08.06.1976 Європейський суду з прав людини зазначив, що необхідність проживання військовослужбовців у казармах не суперечить вимогам статті 5 Конвенції, бо таке обмеження «не виходить за рамки звичайної військової служби». Навіть «легкі форми арешту», коли військовослужбовці мають перебувати в житлових приміщеннях, армійських корпусах чи спорудах, не створює порушення статті 5 Конвенції, бо «вони продовжують перебувати в більш або менш звичайних рамках свого армійського життя». Водночас подібні обмеження щодо цивільних осіб є неприйнятними.

Як встановлено п.4 ч.1 у ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби день є відправлення у військову частину з відповідного районного ( НОМЕР_9 - для громадян України, які зараховані до військового оперативного резерву після їх звільнення з військової служби та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.04.2024 №111 відповідно до мобілізаційного призначення, бойового розпорядження Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту №51 від 07.03.2022, солдата ОСОБА_3 , 1999 року народження, НОМЕР_10 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_4 , вважати призначеним до військової частини НОМЕР_1 та зарахованим у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , отже, проходить військову службу у військовій частині відповідно до п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і в даному випадку має місце незгода ОСОБА_3 саме із діями військової частини НОМЕР_1 , зокрема, пов`язаними з мобілізацією.

Згідно норм КПК України, службові (посадові) особи зазначеної військової частини, у тому числі територіального центру комплектування та соціальної НОМЕР_8 не є правоохоронними органами чи органами державної влади, на яких покладено функцію затримання чи утримання осіб під вартою, а також службові чи посадові особи не є уповноваженими особами, що уповноважені затримати особу в рамках кримінальної юрисдикції в силу ст. 208 КПК України. Відтак, ОСОБА_3 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються. Протокол про затримання згідно вимог КПК України та КУпАП відносно ОСОБА_3 не складався.

Отже, законодавець чітко визначив, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайного звільнення з-під варти особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створять у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Слідчий суддя констатує, що призов громадянина на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу, оскільки призов громадян на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу та особисту недоторканість, гарантоване Конституцією України, а є обов`язком громадянина України на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, передбачений ст. 65 Конституції України.

Аналіз статті 206 КПК України передбачає як незаконне затримання особи - тримання особи під вартою, позбавлення свободи без судового рішення, або не звільнення з під варти після внесення застави.

За наслідками розгляду скарги, факт незаконного позбавлення свободи ОСОБА_3 за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, не знайшов свого підтвердження.

Інші доводи заявника ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_4 , які викладенні у скарзі не підтвердженні належними і допустимими доказами, а тому в задоволенні скарги, поданої в інтересах ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК України на незаконне затримання, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 206, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на незаконне затримання, подану у порядку ст. 206 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 01 травня 2024 року.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1