Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/390/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2024 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький в режимі відеоконференції, матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 , на ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 21.03.2024, якою засудженому

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому 30.04.2015 Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 187, ч. l ст. 70, ст. 71 КК України до 12 років 17 днів позбавлення волі з конфіскацією майна,

відмовлено в задоволенні його клопотання про застосування до нього умовно - дострокового звільнення.

За участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Засуджений ОСОБА_6 29.01.2024 звернувся до Петрівського районного суду Кіровоградської області із заявоюпро умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

УхвалоюПетрівського районного суду Кіровоградської області від 21.03.2024 у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання - відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції вказав на те, що засуджений ОСОБА_6 хоч і відбув вже більше трьох чвертей строку покарання, але своїм ставленням до праці не довів своє виправлення, також його поведінка за весь час відбування покарання не є взірцевою, не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказує на те, що процес його виправлення та перевиховання є стабільним і послідовним, а також досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Засуджений ОСОБА_6 не погоджуючись з таким рішенням суду, у своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та застосувавши ст. 81 КК України, звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував тих обставин, що він за час відбування покарання в умовах ДУ «Петрівська ВК -49» мав бажання займатись суспільно-корисною працею, але керівництво установи повідомляло його про відсутність робочих місць.

Також зазначає, що його мати ОСОБА_8 має незадовільний стан здоров`я та потребує його догляду.

Крім того, він готовий після звільнення добровільно вступити до лав ЗСУ.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги і просив її задовольнити, а ухвалу місцевого суду скасувати та постановити нову, якою повністю задовольнити його клопотання та на підставі ст. 81 КК України, звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, як законну та обґрунтовану, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Так, згідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не сам факт відбуття визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання, а саме виправлення засудженого.

Як наголошено в роз`ясненнях, викладених у пунктах 2 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», головною умовою для прийняття рішення суду про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

З характеристики засудженого ОСОБА_8 (а.м.к. 8-13) вбачається, що останній за час відбування покарання неодноразово, а саме 14 разів, допустив порушення вимог режиму утримання, за що був притягнений до дисциплінарної відповідальності правами начальника установи.

Дані порушення виражались у зберіганні заборонених предметів, порушенні вимог режиму відбування покарання, створенні конфліктної ситуації, не виконанні законних вимог згідно ч. 5 ст. 118 КВК України, встановленню заборонених додатків та програм на планшетному ПК. Три рази був поміщений до ДІЗО.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Разом з тим, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму, місця відбування покарання та покладених на засудженого обов`язків, а також чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.

Тобто, висновок про становлення особи на шлях виправлення повинен бути зроблений на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого за весь період перебування в установі виконання покарання.

Проте, як вбачається з матеріалів клопотання, поведінка засудженого ОСОБА_8 не була позитивним прикладом для інших засуджених та не вказувала на те, що останній став на шлях виправлення.

Отже, за вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо недостатності підстав вважати, що засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення і довів це своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції не врахував, що він бажає займатись суспільно корисною працею, але адміністрація установи не надає йому такої можливості, колегія суддів вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та не дають достатніх підстав для задоволення його клопотання, оскільки як вбачається з його характеристики, останній участі в благоустрої установи та суспільному житті відділення не приймає, оскільки не вбачає у цьому суспільної необхідності (а.м.к.12).

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 , а тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 21.03.2024, якою засудженому ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні його клопотання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2