КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

справа №133/279/24

31.05.24 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачуваного ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_6 ,

розглядаючи у судовому засіданні в м. Козятині справу за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000680 від 22.08.2023, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Козятинського міськрайонного суду Вінницької області 01.02.2024 надійшов вказаний обвинувальний акт.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити справу до судового розгляду. Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував щодо призначення справи до розгляду.

Захисником обвинуваченого було заявлено клопотання про виклик свідків з числа судових експертів, які виконували експертизи у даному провадженні, а також понятих, які були залучені під час проведення огляді місця ДТП.

Також, захисником обвинуваченого було заявлено клопотання про визнання доказів очевидно недопустимими, а саме - CD-R диску, отриманого від старшого спеціаліста криміналіста ОСОБА_7 , а також він просив відмовити прокурору у даному кримінальному провадженні у дослідженні вказаного CD-R диску як доказу.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що підстав для закриття кримінального провадження не вбачається, обвинувальний акт складено відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону, підстав для направлення обвинувального акта для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Козятинському міськрайонному суду Вінницької області.

Отже, у суду наявні достатні підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Крім того, згідно з ч. 1, 2 ст. 314-1 КПК України, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду. Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.

Прокурором заявлено відповідне клопотання про складення досудової доповіді, обвинувачений та його захисник не заперечували щодо цього.

Враховуючи, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про пробацію» від 05.02.2015 № 160-VIII права, обов`язки, відповідальність, правовий та соціальний захист персоналу органу пробації визначаються Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та цим Законом, складання досудової доповіді слід доручити Хмільницькому районному відділу №2 філії Державна установа «Центр пробації» у Вінницькій області.

Щодо клопотання захисника обвинуваченого про виклик свідків, суд вирішив наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.315 КПК України, з метою підготовки до судового розгляду, суд у підготовчому судовому засіданні розглядає клопотання учасників судового провадження про здійснення судового виклику певних осіб до суду для допиту; витребування певних речей чи документів.

Вирішуючи клопотання захисника обвинуваченого про виклик у судове засідання для допиту в якості свідків, експертів, що виконували експертизи у даному провадженні, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та понятих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , суд приходить до висновку, що клопотання слід задовольнити, оскільки свідки дадуть відповіді на запитання, що можуть мати суттєве значення по встановленню істини у справі.

Щодо клопотання захисника обвинуваченого про визнання доказів очевидно недопустимими, суд зазначає таке.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ст. 84 КПК України). Доказ повинен бути отриманим у порядку, встановленому КПК України, в іншому випадку він не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст. 86 КПК України).

Сторона обвинувачення згідно з вимогами ч. 2 ст. 93 КПК України, здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ч. 1 ст. 87 КПК України, передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, таке діяння, як здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов (ч. 2 ст. 87 КПК).

За загальним правилом, визначеним ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Проте, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Докази, передбачені ст. 87 КПК України, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу», слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

Аналогічна позиція викладена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі №223-1446/0/4-12 від 05 жовтня 2012 року «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», де зазначено, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч.2 ст.89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст.87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п.8).

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів, та забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.

У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення прямо та істотно порушують права і свободи людини, чи зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Із врахуванням зазначеного, саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.

При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25.09.2018 у справі № 210/4412/15-к). Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова ККС ВС від 05.08.2020 у справі № 334/5670/18).

Посилаючись на очевидну недопустимість доказів (CD-R диску отриманого від старшого спеціаліста-криміналіста ОСОБА_7 ), захисник вказує на те, що інформація про вказаний диск відсутня в матеріалах кримінального провадження, як і в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутня інформація про наявність постанови слідчого про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження CD-R диску, наданого під час допиту в якості свідка старшого спеціаліста-криміналіста ОСОБА_7 .

Суд зазначає, що стороною захисту не доведено існування обставин очевидної недопустимості доказу, які є виключними. Клопотання захисника зводиться до оцінки процесуальних порушень, вчинених на думку захисника під час проведення досудового розслідування.

Таким чином, наведені захисником обвинуваченого доводи не підтверджені доказами щодо очевидної недопустимості доказу; наразі жодних матеріалів досудового слідства суду не надано, тому суд на цій стадії судового розгляду позбавлений можливості визначити недопустимість зазначених доказів та надати їм оцінку.

Виходячи з вимог закону, суд не вбачає правових підстав для визнання недопустимими цього доказу на підставі ч. 2 ст. 89 КПК України.

Щодо цивільного позову суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши цивільний позов, суд приходить до висновку про відповідність цивільного позову вимогам закону та про необхідність його прийняти до розгляду у вказаному кримінальному провадженні, визнавши потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 цивільними позивачами, а обвинуваченого ОСОБА_4 цивільним відповідачем.

Керуючись ст. ст. 314-316 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Прийняти до розгляду цивільний позов ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 в інтересах яких, діє адвокат - ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування, моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, визнавши ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 цивільними позивачами, а обвинуваченого ОСОБА_4 цивільним відповідачем по даному кримінальному провадженню.

Копію ухвали вручити відповідачу. Роз`яснити відповідачу право подати заперечення на позов протягом 15 днів.

Клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 про визнання доказів очевидно недопустимими залишити без задоволення.

Клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 про виклик свідків задовольнити.

Викликати в судове засідання свідків:

- ОСОБА_8 заступника завідувача відділу автотехнічних досліджень Вінницького НДЕКЦ МВС України у Вінницькій області;

- ОСОБА_9 головного судового експерта Вінницького відділення КНДІСЕ МЮ України;

- ОСОБА_10 головного судового експерта Вінницького відділення КНДІСЕ МЮ України;

- ОСОБА_11 судового експерта відділу автотехнічних досліджень Вінницького НДЕКЦ МВС України у Вінницькій області;

- ОСОБА_12 завідувача відділу автотехнічних досліджень лабораторії інженерно-транспортних досліджень ДНДЕКЦ МВС України;

- ОСОБА_13 головного судового експерта відділу автотехнічних досліджень лабораторії інженерно-транспортних досліджень ДНДЕКЦ МВС України;

- ОСОБА_14 завідувача сектору автотехнічних досліджень відділу автотехнічних та транспортно-трасологічних досліджень Тернопільського НДЕКЦ МВС України;

- ОСОБА_15 головного судового експерта сектору автотехнічних досліджень відділу автотехнічних та транспортно-трасологічних досліджень Тернопільського НДЕКЦ МВС України;

- ОСОБА_16 - судового експерта першого кваліфікаційного класу, старшого наукового співробітника лабораторії інженерно-транспортних та дорожньо-транспортних досліджень;

- ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого в АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого в АДРЕСА_2 .

Закрити підготовче засідання у справі та призначити справу до розгляду по суті на 14:00 04.06.2024.

Доручити Хмільницькому районному відділу №2 філії Державна установа «Центр пробації» у Вінницькій області скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Досудову доповідь підготувати в строк до 04.06.2024.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали буде проголошено 04.06.2024 о 13:00.

Суддя ОСОБА_25

Дата документу 31.05.2024