Справа №705/356/20
1-кп/705/230/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м.Умань

Колегія суддів Уманського міськрайонного суду Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Уманської окружної прокуратури ОСОБА_10 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001250 від 30.09.2019, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Оскільки строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 закінчується 14.03.2024, прокурор 01.03.2024 подав до суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та неможливість завершення розгляду справи до закінчення строку дії попередньої ухвали суду про запобіжний захід.

Прокурор ОСОБА_5 , який входить у групу прокурорів у даному кримінальному провадженні, у судовому засіданні підтримав зазначене клопотання та просив його задовольнити з підстав, що в ньому зазначені.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення клопотання, вказуючи, що ризики, зазначені прокурором, нічим не доведені, є надуманими та необґрунтованими. Вважали, що більш м`який запобіжний захід може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_9 у вирішенні клопотання прокурора поклалися на думку суду.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Згідно з ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд повинен врахувати наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, у тому числі довічного позбавлення волі.

У своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Також серйозність пред`явленого обвинувачення, відповідно до п. 81 рішення ЄСПЛ у справі від 26 липня 2001 року «Ілійков проти Болгарії» (справа № 33977/97) є тим фактором, який надає можливість обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки це є один із аспектів при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження заняття злочинною діяльністю.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 15.01.2024 продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14 березня 2024 року.

Кримінальне провадження, в якому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення, перебуває на стадії судового розгляду. У строк до 14 березня 2024 року, тобто до закінчення дії відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судовий розгляд не буде завершено з незалежних від суду причин. Наразі ще не допитані всі свідки, обвинувачені, не досліджені також письмові та речові докази.

Колегія суддів, вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , враховує конкретні обставини кримінального провадження; тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим; особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за аналогічний злочин, судимості не зняті та не погашені, при цьому матеріали провадження не містять відомостей про те, що ОСОБА_6 раніше працював та мав офіційні джерела доходу, а також про те, що на його утриманні перебувають будь-які особи; його позицію щодо невизнання винуватості у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

З огляду на викладене, колегія вважає, що на даний час не зменшились та продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що слугували підставою для обрання та продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, ризик переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу обвинуваченого на свідків з метою зміни їх показів на користь обвинуваченого, а також ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід обирається з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання. Крім того, Європейський суд з прав людини вважає за необхідне, щоб підстави, наведені владою на обґрунтування застосування запобіжного заходу у вигляді позбавлення свободи, були доповнені конкретними фактами стосовно підозрюваного, а мотиви за обставинами справи могли вбачатися переконливими та відповідними.

Відтак, беручи до уваги характер і тяжкість передбачуваного злочину, покарання, яке може бути призначене в результаті засудження, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя обвинуваченого, колегія суддів вважає, що продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 є виправданим, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Тому клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 належить задовольнити.

Керуючись ст. ст. 183, 199, 331 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 задовольнити.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою продовжити строком на 60 днів до 09 травня 2024 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику до відома та направити начальнику ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали, а обвинуваченим протягом п`яти днів з моменту вручення йому копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3