В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року смт.Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000277 від 03.10.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Магдалинівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, який навчається в 11-А класі Магдалинівського ліцею, не працевлаштований, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

27 вересня 2023 року близько 13 години 00 хвилин, більш точного часу досудовим розслідуванням встановити не надалось можливим, неповнолітній ОСОБА_4 перебував разом із раніше йому знайомим ОСОБА_7 на пришкільній території поблизу Магдалинівського ліцею Магдалинівської селищної ради Дніпропетровської області, розташованого за адресою: вул.Центральна, 12, смт.Магдалинівка Новомосковського району Дніпропетровської області. В цей час та місці між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин виникла сварка, під час якої у ОСОБА_4 раптово виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, знаходячись у зазначеному місці та час, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , перебуваючи в безпосередній близькості від останнього, стоячи навпроти нього, ОСОБА_4 наніс останньому один удар кулаком правої руки в область нижньої щелепи зліва, в результаті чого спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у виді двостороннього перелому нижньої щелепи зі зміщенням уламків, які відносяться до середнього ступеню тяжкості, так як викликали тривалий розлад здоров`я, оскільки зростання кісткових відламків у місці перелому, у звичайному своєму перебігу відбувається в строк, більше як 21 день.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та підтвердив факт умисного заподіяння потерпілому ОСОБА_8 тілесного ушкодження за обставин, зазначених в обвинуваченні. Також пояснив, що 27.09.2023 року в другій половині дня, на першому поверсі Магдалинівського ліцею він зустрів ОСОБА_7 , з яким в нього зав`язалася розмова з приводу раніше виниклих неприязних стосунків. В ході розмови ОСОБА_7 запропонував йому вийти на подвір`я ліцею, щоб поговорити, на що він погодився. Коли вони вийшли на подвір`я, між ними зав`язалася сварка, в ході якої ОСОБА_7 нецензурно лаявся в бік його родичів, на що він не стримався та вдарив потерпілого кулаком правої руки в нижню щелепу, від чого ОСОБА_7 впав та почав кликати на допомогу. У вчиненому щиро кається, запевнив суд, що зробив висновки щодо вчиненого та більше такого не повториться. Просив його суворо не карати і передати під нагляд матері, ОСОБА_6 .

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що є матір`ю обвинуваченого, якого виховує сама, шкодує про вчинене сином, але характеризує його з позитивної сторони, має виховний вплив на сина, просила звільнити сина від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив звільнити обвинуваченого від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Потерпілий ОСОБА_7 та його законний представник ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Законний представник потерпілого надала заяву, в якій просила розглянути справу за їх відсутності, при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Прокурор, обвинувачений, його захисник та законний представник не заперечували проти розгляду кримінального провадження за відсутності потерпілого та його законного представника. Тому суд, на підставі ст. 325 КПК України, враховуючи думку учасників судового провадження, можливість за відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини під час судового розгляду для прийняття рішення, ухвалив про проведення судового розгляду без участі потерпілого та його законного представника.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у пред`явленому обвинуваченні за ч. ч.1 ст.122 КК України підтверджується іншими доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Як вбачається з витягу з ЄРДР №0000277 від 03.10.2023 року, внесено відомості за заявою ОСОБА_9 та розпочато досудове розслідування за правовою кваліфікацією ч.1 ст.122 КК України (а.с.47).

Відповідно до даних протоколу огляду місця події від 03.10.2023 року з фототаблицею, слідчим зафіксовано, що місцем події є ділянка місцевості на прилеглій території Магдалинівського ліцею Магдалинівської селищної ради за адресою: вул.Центральна, буд.12, смт.Магдалинівка Новомосковського району Дніпропетровської області. В ході огляду нічого не вилучено (а.с.50-54).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 08.10.2023 року з відеозаписом, потерпілий ОСОБА_7 розповів, яким чином ОСОБА_4 спричинив йому тілесне ушкодження, а саме наніс один удар кулаком правої руки в область нижньої щелепи зліва, а також на місці показав механізм його спричинення (а.с. 56-57).

Ухвалою слідчого судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 11.10.2023 року у справі №179/1748/23, надано слідчим СВ ВП №1 Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області дозвіл на тимчасовий доступ до медичної документації на ОСОБА_7 , медичної картки стаціонарного хворого, рентген-знімків та всіх інших документів у сукупності, які перебувають у володінні КП «Регіональний Медичний Центр Родинного Здоров`я» Дніпропетровської обласної ради» (6) з можливістю вилучення оригіналів (а.с.60-61).

Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 18.10.2023 року, слідчим на підставі ухвали слідчого судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 11.10.2023 року №179/1748/23, вилучено у КП «Регіональний Медичний Центр Родинного Здоров`я» ДОР» історію хвороби ОСОБА_7 №19259 від 27.09.2023 року (а.с.62-63).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №527/Е від 27.10.2023 року, у потерпілого ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у виді двостороннього перелому нижньої щелепи зі зміщенням уламків, які відносяться до середнього ступеню тяжкості, як викликавши тривалий розлад здоров`я, оскільки зростання відламків у місці перелому, у звичайному своєму перебігу, відбувається в строк, більше як 21-н день (згідно п.2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р), виникли від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, та за давністю утворення можуть відповідати даті події 27.09.2023 року, що підтверджується даними медичних документів (а.с.64-65).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 06.11.2023 року з відеозаписом, при проведенні слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_4 розповів про обставини спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , а також продемонстрував механізм його спричинення (один удар в область нижньої щелепи зліва, від чого потерпілий впав) (а.с.79-81). У судовому засіданні обвинувачений підтвердив, що добровільно приймав участь у слідчому експерименті та давав правдиві показання.

Суд визнає, що усі зазначені докази по справі зібрані у порядку і відповідно до вимог Закону, є належними, допустимими та достатніми для постановлення вироку.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України, оскільки останній своїми умисними діями скоїв умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Так, згідно із приписами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Призначаючи покарання неповнолітньому обвинуваченому, суд керується положеннями ст.ст.65,103 КК України та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання а також умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Згідно із ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України є нетяжким злочином, обвинувачений є неповнолітнім, за місцем навчання та проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, на медичних обліках не перебуває, має належні умови проживання, сім`я ОСОБА_4 характеризується з позитивної сторони.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до положень ст. 66 КК України суд визнає: щире каяття та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до положень ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно висновку органу пробації, ОСОБА_4 має низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, виправлення обвинуваченого може бути досягнуто у громаді за умови здійснення за ним нагляду.

Враховуючи тяжкість злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, на підставі ст.105 КК України, неповнолітня особа, яка вперше вчинила нетяжкий злочин, може бути звільнена судом від покарання.

Суд враховує роз`яснення, викладені в пункті другому Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» №2 від 15 травня 2006 року, що в кожному випадку вирішення питання про відповідальність неповнолітнього за злочин невеликої тяжкості необхідно обговорити можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру замість кримінального покарання.

Як роз`яснено у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2019 року у справі № 754/5884/19, згідно із ч.1 ст.105 КК України суд вправі звільнити неповнолітнього від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру за наявності сукупності таких умов:

а) неповнолітній вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, незалежно від того чи скоєний цей злочин вперше, був він умисним чи необережним;

б) неповнолітній щиро розкаявся;

в) поведінка неповнолітнього після скоєння злочину була бездоганною. Під бездоганною поведінкою слід розуміти таку поведінку особи в сім`ї, побуті, трудовому чи навчальному колективі, коли вона свідомо й добровільно дотримується загальноприйнятих правил людського співжиття;

г) на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання. У разі встановлення трьох попередніх умов на момент постановлення вироку суд вправі вважати неповнолітнього таким, що не потребує застосування покарання.

У постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 161/7253/18 сформульовано правовий висновок про те, що підставою для звільнення неповнолітніх від кримінальної відповідальності або від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру виступає можливість їх виправлення без призначення покарання. Можливість такого виправлення випливає з оцінки поведінки неповнолітнього до і після вчинення злочину, його ставлення до навчання, роботи та інших обставин, що свідчать про невелику небезпечність особи неповнолітнього. З метою забезпечення особливих потреб неповнолітніх правопорушників, які обумовлені недостатністю інтелектуального розвитку, життєвого досвіду, соціально-психологічними особливостями особи, законодавцем у положеннях ст.ст.97,105,106 КК України було передбачено можливість заміни кримінальної відповідальності або покарання примусовими заходами виховного характеру. Звільнення неповнолітнього від покарання на підставі ст.105 КК здійснюється вироком без призначення неповнолітньому конкретного покарання, передбаченого санкцією статті закону України про кримінальну відповідальність, за якою його було визнано винуватим

Беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно із ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, щире розкаяння у вчиненому обвинуваченого ОСОБА_4 , який є неповнолітнім, бездоганну посткримінальну поведінку, а саме: позитивну характеристику, непритягнення до жодного виду юридичної відповідальності, зразкове поводження у побуті, та зразкову поведінку під час судового провадження, не перебування під наглядом у жодному закладі чи установі, досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється, як низький, суд вважає, що наявні достатні підстави для застосування примусових заходів виховного характеру. Наведене у сукупності свідчить, що на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання для досягнення мети виправлення.

Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч.2 ст.105 КК України, буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, вважає необхідним застосувати до неповнолітнього обвинуваченого примусові заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд матері терміном на один рік.

Про зазначене ствердили і сторони кримінального провадження під час виступу в дебатах, що і просили застосувати, а законний представник неповнолітнього обвинуваченого у судовому засіданні запевнила про свій авторитет, контроль і вплив на обвинуваченого, як сина, та бажання передачі останнього під її нагляд.

При цьому суд враховує що, обвинувачений продовжує здобуття повної середньої освіти, і саме примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд матері сприятиме виправленню неповнолітнього обвинуваченого та буде більш дієвим та ефективним способом впливу на обвинуваченого ОСОБА_4 , який на даний час не потребує застосування кримінального покарання за ч.1 ст.122 КК України.

Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ, викладених в листі від 16 січня 2017 року №223 - 66/0/4-17 "Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх" пунктом шістнадцятим визначено, що суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст.373 КПК України, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні) та керуючись ст.105 КК України звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.

Запобіжний захід у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого не обирався.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368-370, 373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та на підставі ст.105 КК України звільнити його від покарання без визначення його виду і розміру.

На підставі п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України застосувати до ОСОБА_4 примусовий захід виховного характеру у виді передачі його під нагляд матері, ОСОБА_6 строком на 1 (один) рік.

Речові докази: два дискових накопичувача формату DVD-R, з відеозаписами слідчих експериментів залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженій та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1