ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3158/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1256/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 190 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000265 від 19.02.2021 за частинами 1, 2 статті 255, частиною 4 статті 28 частиною 3 статті 190 КК України,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2024 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено, продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на шістдесят діб, а саме до 07 червня 2024 року, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись із ухвалою суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, призначити йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити заставу.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що в матеріалах провадження є документи про одруження, свідоцтво про народження 26.06.2021 дитини, характеристика від дільничного, яка свідчить про соціальну адаптацію обвинуваченого та його поведінку. Крім того, наявна заява матері дружини ОСОБА_8 , яка згодна надати своє помешкання для проживання обвинуваченого. Родина обвинуваченого має можливість забезпечувати перебування обвинуваченого під домашнім арештом та утримувати неповнолітню дитину. Обвинувачений висловлював бажання для його зарахування до лав ЗС України. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого, колегія суддів підстав для її задоволення не встановила, виходячи з наступного.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованих йому злочинів, покарання, яке може загрожувати у разі визнання ОСОБА_6 винуватими, та дійшов обґрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, у зв`язку із чим застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання наявним ризикам, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги зміст пред`явленого обвинувачення, його обсяг, кількість причетних до вчинення злочинів осіб та потерпілих у кримінальному провадженні, стадію судового розгляду, який ще триває, у зв`язку із чим наявна реальна можливість вчинення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на учасників провадження, вчинити інші кримінальні правопорушення суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінальних правопорушень, може вдатися до відповідних дій.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Обвинувачений в апеляційній скарзі посилається на наявність у нього міцних соціальних зв`язків, бажання вступити до лав ЗСУ, що на його думку вказує на можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу. Вказані доводи заслуговують на увагу, однак не є достатніми для застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, з огляду на наступне. Відповідно до пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_6 разом із ОСОБА_9 створив та очолив злочинну організацію, підшукав та залучив її учасників, здійснював керівництво злочинним угруповуванням, координував дії кожного з учасників організації, планував конкретні кримінальні правопорушення, розподіляв та узгоджував функції, отримував гроші від потерпілих, розпоряджався зазначеними коштами, організовував приховування злочинної діяльності. Наведені у обвинувальному акті обставини, що встановлені органом досудового розслідування, суттєво підвищують суспільну небезпечність вчиненого. При цьому, саме внаслідок підвищеної суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений, у випадку застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу, може вчинити дії, передбачені пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України. Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_6 був засуджений вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 31.08.2017 за частиною 3 статті 190 КК України до 1 року 9 місяців позбавлення волі та звільнений за відбуттям строку покарання 03.10.2017. Крім того, ОСОБА_6 засуджений вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.04.2021 за частиною 2 статті 186, частиною 1 статті 357 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. З урахуванням наведених даних про особу обвинуваченого, висновки суду першої інстанції про продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, не є безпідставними. Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що відповідно до журналу судового засідання від 09.04.2024, судом першої інстанції здійснювалося дослідження доказів у кримінальному провадженні, вирішувалося питання щодо допиту потерпілої в режимі відеоконференцзв`язку та судове засідання відкладено на 08.05.2024. Враховуючи, що судовий розгляд триває та відповідно до положень статті 23 КПК України, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, ризик, передбачений пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України продовжує існувати.

Посилання обвинуваченого на те, що він виявив бажання стати на захист країни, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, а питання щодо можливості проходження військової служби за призовом під час мобілізації обвинуваченими, які перебувають під вартою, врегульовано положеннями статті 616 КПК України.

Висновки суду щодо невизначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, узгоджуються з вимогами частини 4 статті 183 КПК України.

З огляду на встановлені обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, враховуючи, що обвинувачений в апеляційній скарзі зазначає, що утримується під вартою з 01.07.2021, суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду, відповідно до статті 28 КПК України.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2024 року залишити без змін.

Звернути увагу на дотримання судом першої інстанції розумних строків судового розгляду, відповідно до статті 28 КПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: