КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3740/2024
ЄУН: 370/2782/21 Головуючий суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 9 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 9 квітня 2024 року задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО» Міністерства юстиції України на 60 днів з 9 квітня 2024 року до 7 червня 2024 року включно без альтернативи внесення застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити ухвалу про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що його права та свободи, верховенство права, презумпція невинуватості грубо порушені безпідставним триманням під вартою. Так, обвинувачений вважає, що він у відповідності до ст. 42 КПК України має право вимагати в будь-якому судовому засіданні перевірити обґрунтованість затримання.

Окрім того, обвинувачений просив суд взяти до уваги висновок експерта від 7 червня 2022 року № 122/к, яким фактично спростовано обвинувачення щодо нього та показує відсутність ризиків і необхідність зміни запобіжного заходу. Проте, суддя проігнорував зазначене клопотання, чим порушив право на захист та принцип верховенства права.

Також, на думку обвинуваченого, суд першої інстанції однобічно і безпідставно посилається на ризики, зазначені в ст. 177 КПК України, про які заявив прокурор, оскільки, вказавши загальні ризики ст. 177 КПК України, прокурор не надав жодних фактичних доводів щодо ризиків та доказів його винуватості. Тому, на думку обвинуваченого, в порушення ст. 62 Конституції України суд обґрунтував своє рішення на припущеннях всупереч принципів законності та верховенства права.

Обвинувачений вважає, що судом проігноровано норми ст. 178 КПК України. Так, ним та його захисником долучені документи, які підтверджують його сімейний стан, роботу, місце проживання, характеристика та ін., що, у свою чергу, є прямою підставою для зміни запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.

Обвинувачений вказує, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, а тому спроби прокурора та суду компенсувати відсутність доказів, недоліки та неповноту досудового розслідування, відсутність допиту свідків чи інших осіб шляхом обраного жорстокого запобіжного заходу не може бути виправдано жодною метою.

Обвинуваченим акцентується увага на тому, що він перебував на домашньому арешті та жодних з покладених на нього обов`язків жодного разу не порушував; відсутність ризиків, його сімейний стан, місце проживання та характеристики. Вказується обвинуваченим і про те, що він має на утриманні батька, 1961 року народження, пенсіонера та ліквідатора ЧАЕС, який на даний час потребує сторонньої допомоги; матір, 1962 року народження; неповнолітню доньку ОСОБА_9 , будинок, який постраждав та потребує ремонту після вторгнення рф, позитивну характеристику від старости громади та депутата.

Згідно з ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог закону судом апеляційної інстанції витребувані копія ухвали про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою та копія клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане прокурором під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши наявні та витребувані матеріали, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів доходить такого висновку.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що на розглядіКиєво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000448 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК України.

За змістом оскаржуваної ухвали прокурором подане клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою обґрунтоване тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 12 серпня 2019 року близько 16 год. ОСОБА_8 , перебуваючи на дорозі при в`їзді в с. Лозових Бучанського (Макарівського) району Київської області, маючи прямий умисел, направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до припаркованого на узбіччі автомобіля, за кермом якого знаходився раніше незнайомий ОСОБА_10 , та на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, скориставшись тим, що вікно водійських дверцят було відчиненим, наніс два удари кулаком правої руки в область лівого ока ОСОБА_10 ,. чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді контузії 4-го ступеня, субкон`юнктивального розриву склери з випадінням внутрішніх оболонок (кришталика, радужки, скловидного тіла) лівого ока, які призвели до повної сліпоти - гострота зору 0,0. Повна сліпота відповідає постійній втраті 35% загальної працездатності. Ушкодження лівого ока відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм стійкої втрати загальної працездатності менш ніж на 1/3.

Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 18 листопада 2020 року близько 20 години (більш точно досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , в ході сварки, яка виникла на ґрунті раптово неприязних відносин між ним та потерпілим ОСОБА_11 , маючи прямий умисел на заподіяння смерті останньому, тобто, посягаючи на соціальну цінність - життя людини, усвідомлюючи при цьому суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою вбивства шляхом удушення, сів на ОСОБА_11 зверху, обхвативши його тулуб з обох боків ногами, тим самим перешкоджаючи йому чинити опір, після чого однією рукою схопив потерпілого за шию та почав її здавлювати, а іншою рукою закрив йому рот та отвори носа, таким чином перекривши доступ повітря в дихальні шляхи ОСОБА_11 , утримував останнього в такому положенні протягом декількох хвилин до того моменту, поки він перестав чинити опір та подавати ознаки життя.Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 помер на місці події від механічної асфіксії внаслідок здавлення шиї в поєднанні з закриттям отворів носа і рота, що має ознаки тяжкого тілесного ушкодження та знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Закрита травма грудної клітки має ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Синці верхніх та нижніх мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 12 серпня 2019 року у вечірній час (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, на ґрунті раптових неприязних відносин між ним та ОСОБА_12 , який працював у нього по усній домовленості, маючи прямий умисел на заволодіння його паспортом громадянина України, примусово відібрав у ОСОБА_12 паспорт, після чого незаконно зберігав у себе за вказаною адресою до 20 травня 2021 року.

Також ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та у невстановленої досудовим розслідуванням особи незаконно для власного вживання без мети збуту придбав наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс загальною масою 16,63 гр., який помістив до скляної ємності та поліетиленового пакетику, які зберігав у металевому вагончику за адресою: АДРЕСА_1 , для подальшого власного вживання без мети збуту та який 20 травня 2021 року вилучений працівниками поліції Бучанського РУП ГУ НП в Київській області в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, користувачем якої являється ОСОБА_8 .

Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що навесні 2021 року (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , помітив дикоростучі рослини коноплі, після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на незаконне вирощування конопель для власного вживання, при цьому достовірно знаючи про те, що вони відносяться до наркотичних засобів, обіг яких заборонено, після чого продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел ОСОБА_8 протягом весняного періоду 2021 року незаконно здійснював догляд за рослинами коноплі шляхом їх прополювання, знищення бур`янів, проривання самих рослин коноплі для їх розрідження, поливу для поліпшення властивостей ґрунту та підв`язування їх до дерев`яних опор, сприяючи при цьому їхньому росту, тобто незаконно без відповідного на те дозволу вирощував 17 рослин коноплі до 20 травня 2021 року, які працівниками поліції Бучанського РУП ГУ НП в Київській області в ході приведення санкціонованого обшуку були виявлені та вилучені.

Прокурор у клопотанні наголошує, що на теперішній час щодо обвинуваченого застосовано запобіжний захід виді тримання під вартою, однак, строк дії ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області закінчується, а прийняти кінцеве рішення у кримінальному провадженні до цього часу не надається можливим, у зв`язку з чим виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки наявні ризики: переховування від органу досудового розслідування та або суду; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, прокурор зазначає, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи невідворотність реального покарання за вчинені злочини, які за ступенем тяжкості, згідно ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином, покарання за який становить від 7 до 15 років позбавлення волі, та тяжким злочином, покарання за який становить від 5 до 8 років позбавлення волі, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики слідчого, прокурора та суду. Прокурор вказує, що ОСОБА_8 є місцевим мешканцем, на момент вчинення інкримінованих йому злочинів ніде не був працевлаштований, оскільки припинив свою діяльність як фізична особа - підприємець ще 12 жовтня 2018 року за власним рішенням та знову зареєструвався як ФОП лише 31 серпня 2021 року під час перебування на цілодобовому домашньому арешті, на даний час не одружений, малолітніх, неповнолітніх дітей, батьків похилого віку, інших осіб, які б перебували на його утриманні не має, донька від першого шлюбу проживає окремо зі своєю матір`ю. Відповідно обвинувачений ОСОБА_8 не має таких міцних соціальних зв`язків, які б втримали його від зміни місця проживання або переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, а також не має постійного та законного джерела для існування.

Також прокурор наголошує, що ОСОБА_8 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення насильницьких злочинів, востаннє 31 липня 2017 року Ірпінським міським судом Київської області за вчинення ряду злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 127, ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 263 КК України, був засуджений до 6 років позбавлення волі, та звільнений з Бориспільської ВК 7 червня 2018 року з заміною на невідбуту частину строку покарання на виправні роботи терміном на 1 рік 4 місяці 27 днів. Не дивлячись на це, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - 12 серпня 2019 року - у період відбуття виправних робіт, тобто через 2 місяці після звільнення від подальшого відбуття покарання у вигляді позбавлення волі.Окрім того, як зазначає прокурор, ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який мав місце 18 листопада 2020 року, маючи непогашену судимість за вчинення ряду злочинів насильницького характеру. На переконання прокурора, наведене свідчить про те, що ОСОБА_8 на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та знову обвинувачується у вчиненні злочинів насильницького характеру, що характеризує ОСОБА_8 як особу, схильну до проявів фізичного насильства, а його поведінку як небезпечну для суспільства.

Окрім того, прокурор звертає увагу, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, максимальне покарання за вчинення яких передбачено у виді 15 років позбавлення волі, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду з метою уникнути покарання за злочини, у вчиненні яких обвинувачується. Ризик переховування від суду, на переконання прокурора, обумовлюється, серед іншого, можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування обвинуваченого від суду.

Також прокурор наголошує на тому, що в умовах суспільно-політичної обстановки у державі, введення воєнного стану та існування непідконтрольних державі територій ступінь ризику ухилення обвинуваченого ОСОБА_8 від суду є надзвичайно високим, а існування цього ризику достатнім для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

На переконання прокурора, є високим і ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих шляхом здійснення фізичного та психологічного тиску, з метою надання ними неправдивих показань або їх зміни. Зокрема, свідки у вказаному кримінальному провадженні разом з обвинуваченим є мешканці одного населеного пункту, а тому є реальний ризик того, що ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, достовірно знаючи місце фактичного проживання свідків, потерпілих, може здійснювати вплив на останніх, змушуючи із застосуванням фізичного чи психологічного примусу змінювати свої показання; давати неправдиві показання або відмовитися від дачі будь-яких показань. Таким же чином обвинувачений може впливати на потерпілих, знаючи їх анкетні дані та місце проживання. При цьому прокурор вважає, що поряд з цим необхідно враховувати фактор страху людини перед іншою людиною, яка спроможна застосувати фізичне насильство. Пересічний громадянин, такий як свідок чи потерпілий, приймаючи участь у кримінальному провадженні, має бути захищеним та з усвідомленням своєї невразливості, відсутністю страху перед обвинуваченим, надати показання суду. У даному випадку забезпечення безпеки свідків, унеможливлення на них незаконного впливу з боку обвинуваченого є основним завданням на даній стадії процесу.

Щодо можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, то прокурор наголошує, що ОСОБА_8 є особою раніше судимою, знову обвинувачується у вчиненні низки кримінальних правопорушень, зокрема особливо тяжкого, що свідчить про відсутність будь-яких стримуючих факторів щодо вчинення протиправної поведінки, у тому числі кримінальних правопорушень. Тому, у разі перебування ОСОБА_8 не під вартою, наявні передумови для вчинення останнім інших кримінальних правопорушень.

На переконання прокурора, наведені обставини свідчать про обґрунтованість висновку про те, шо встановлені при продовженні запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 ризики переховування його від суду, а також незаконного впливу на потерпілу сторону, свідків, експертів, інших обвинувачених, - на даний час не зменшилися й не перестали існувати, а тому підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, немає, оскільки навіть такий запобіжний захід, як домашній арешт, не зможе запобігти спробі обвинуваченого переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілих і свідків.

За змістом оскаржуваної ухвали представник потерпілих ОСОБА_13 та потерпіла ОСОБА_14 клопотання прокурора підтримали та просили продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 з огляду на реальність ризиків у справі.

Захисник ОСОБА_7 проти продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 заперечив з підстав необґрунтованості доводів прокурора щодо ризиків, які продовжують існувати у справі та просив змінити обвинуваченому запобіжний захід на інший, не пов`язаний з позбавленням волі. При цьому захисник зазначив, що ризик впливу на свідків та потерпілих не підтверджений жодними доказами, що обвинувачений не допускав порушень під час перебування під цілодобовим домашнім арештом за місцем свого проживання, зокрема, в частині впливу на вказаних осіб; що обвинувачений має достатні соціальні та родинні зв`язки та має позитивну характеристику з місця роботи. Захисник зазначив і про необґрунтованість ризику переховування, оскільки обвинувачений не порушував режим перебування на домашньому арешті, оскільки 18 перевірок працівниками поліції за місцем проживання обвинуваченого не показали фактів порушень. Також захисник вказав про необґрунтованість пред`явленого обвинувачення, висловлював незгоду з зібраними у справі доказами, звертав увагу на відсутність у потерпілого ОСОБА_10 згідно з заявою останнього будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав доводи захисника в повному обсязі та проти клопотання прокурора заперечив з підстав необґрунтованості належними доказами заявлених ризиків. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 зазначив про необґрунтованість повідомлених йому підозр та обвинувачення, посилаючись на відсутність достатніх і допустимих доказів у справі. Вказував про наявність у нього достатніх соціальних зв`язків.

Згідно з положеннями ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримані.

За результатами розгляду ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів з 9 квітня 2024 року до 7 червня 2024 року включно без альтернативи внесення застави.

Ухвала суду обґрунтована тим, що судом встановлено, що ОСОБА_8 , маючи непогашену судимість за вчинення ряду злочинів насильницького характеру, обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, зокрема, й у вчиненні особливо тяжкого злочину. Суд врахував в сукупності конкретні обставини цієї справи, характер дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , ступінь тяжкості інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, раніше відбував покарання у виді позбавлення волі, до затримання не мав постійного місця роботи, відновив статус фізичної-особи підприємця лише під час перебування під дією запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, має на утриманні неповнолітню доньку, яка проживає разом із своєю матір`ю окремо від обвинуваченого, а також батьків пенсійного віку, та на підставі встановлених обставин дійшов висновку, що на даному етапі розгляду справи об`єктивно доведено існування реальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшилися на момент розгляду даного клопотання прокурора, а саме: ризик переховування від суду з метою уникнення покарання, усвідомлюючи суворість покарання, яке йому загрожує, у разі визнання винуватим в інкримінованих йому злочинах, а також існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення; ризик впливу на свідків та потерпілих, які на даний час у вказаному кримінальному провадженні не допитані.

Таким чином, враховуючи відсутність даних про неможливість подальшого перебування під вартою обвинуваченого, зокрема і щодо стану здоров`я, належних гарантій, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку, що у цій конкретній справі вказані вище обставини на даній стадії розгляду справи виправдовують обмеження права обвинуваченого ОСОБА_8 перебувати на волі, в матеріалах провадження відсутні та під час судового засідання не здобуті достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне. Суд дійшов висновку, що лише такий запобіжний захід, який хоча і є винятковим, проте спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з огляду і на ті обставини, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 та які відносяться до різного ступеню тяжкості, в тому числі і особливо тяжких злочинів, та беззаперечно викликають суспільний резонанс, мають такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому суд прийняв до уваги, що обвинувачений не є особою, щодо якої не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України.

Крім цього, суд врахував підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, та не визначив розмір застави на підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що стороною обвинувачення на даний час доведена наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати.

Так, з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченому під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_8 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам обвинуваченого та захисника в частині необґрунтованості висунутого обвинувачення та недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, допустимості та належності наявних у справі доказів, які не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження обвинуваченим строків тримання під вартою. Не вправі давати таку оцінку доказам на даній стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки така оцінка може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті, про що обґрунтовано вказав суд в оскаржуваній ухвалі, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині не ґрунтуються на вимогах закону.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, їх наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Згідно з наявними у справі даними, ОСОБА_8 раніше судимий, відновив роботу ФОП, має на утриманні батьків пенсійного віку, малолітню доньку, яка проживає разом з матір`ю окремо від обвинуваченого.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_8 інкримінується вчинення ряду кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до особливо тяжкого злочину (ч. 1 ст. 115 КК України), за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, інше до тяжкого кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 121 КК України), за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від п`яти до восьми років позбавлення волі, а також нетяжких злочинів та проступку.

Колегія суддів враховує, що суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а, відтак, колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання у разі доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину може спонукати його переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, колегія суддів враховує характер та обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, дані про його особу, а тому вважає небезпідставною можливість зміни обвинуваченим місця проживання з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про відсутність ризику впливу на потерпілих та свідків, колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілого, свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на представника потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. При цьому колегія суддів наголошує, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченим стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, на даний час свідки не допитані, а, окрім того, прокурором під час апеляційного розгляду наголошувалось на тому, що при спілкуванні з потерпілою остання повідомила, що на неї здійснюється тиск з боку захисника.

З урахуванням стадії судового розгляду та обставин висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, на переконання колегії суддів, на даному етапі суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ризик впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні на даний час не зменшився.

Окрім того, на переконання колегії суддів, про наявність ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень свідчать дані, які вказані прокурором та не спростовані стороною захисту, про те, що обвинувачений раніше судимий, у тому числі за насильницькі злочини, на даний час ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, у тому числі, особливо тяжкого та тяжкого кримінальних правопорушень, а відтак на даний час ризик вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень не перестав існувати, і наведені обставини спростовують доводи сторони захисту про те, що матеріали справи не містять будь-яких даних про можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту, з урахуванням стадії судового розгляду, на даному етапі судового провадження не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, сторонами не надано.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочинів, вчинених із застосуванням насильства, наслідками одного з яких є загибель людини, а іншого - задіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, з огляду на встановлені обставини та ризики, які на даний час продовжують існувати, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування до обвинуваченого застави.

Приймаючи до уваги встановлені ризики, які на даний час продовжують існувати, тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , дані про його особу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановлені обставини виключають об`єктивну можливість на даний час застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а відтак доводи апеляційної скарги обвинуваченого є непереконливими.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції навів в оскаржуваній ухвалі мотиви прийнятого рішення та обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого на даний час іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, і доводи апеляційної скарги не спростовують такий висновок місцевого суду. За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 9 квітня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів з 9 квітня 2024 року до 7 червня 2024 року включно без альтернативи внесення застави - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4