В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 травня 2024 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
за участю захисника: ОСОБА_4 ,
за участю законного представника потерпілого: ОСОБА_5
за участю обвинуваченого: ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Дніпропетровську, громадянина України, з середньо-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
28 вересня 2023 року, близько о 18 годині 20 хвилини, водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_8 , здійснював рух в лівій смузі для руху дорожньому покриттю прос. Б. Хмельницького в Шевченківському районі м. Дніпра з боку вул. Титова у напрямку вул. Б. Кротова, проїзна частина якої має три смуги для руху в кожному напрямку.Під час руху, по проїзній частині прос. Б. Хмельницького в Шевченківському районі м. Дніпра біля перехрестя вул. Матроська, водій автомобіля «ВАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 приблизно о 18 год. 00 хв. 28 вересня 2023 року не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не маючи будь-яких перешкод технічного та фізичного характеру для забезпечення безпеки руху, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, рухаючись в лівій смузі для руху наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.38.1 та дорожньою розміткою 1.14.1, по якому з права наліво по ходу його руху рухався пішохід неповнолітня ОСОБА_9 не переконався, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, заходів для зменшення швидкості або зупинки керованого ним транспортного засобу не прийняв, а також застосування своєчасного екстреного гальмування, у результаті чого, на пішохідному переході розташованого на прос. Б.Хмельницького в районі вул. Матроська, скоїв наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля «ВАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на пішохода неповнолітню ОСОБА_9 . Внаслідок дорожньо-транспортної події неповнолітній потерпілій ОСОБА_9 , заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми тіла: синця з садном в лобній ділянці зліва з переходом на волосисту частину голови, закритих уламкових переломів вертлюжної впадини лівого кульшового суглобу та перелому лівої сідничної кістки зі зміщенням, двої саден на задній поверхні лівого ліктьового суглобу та на суглобовій поверхні між нігтьовою та основною фалангами 2-го пальця лівої кисті по долонній поверхні, які за своїм характером відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу, згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6.Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_6 керуючи автомобілем марки «ВАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п.п. 18.1, Правил дорожнього руху України, а саме: п.18.1: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», які знаходяться в причинному зв`язку з наслідками що настали.
Умисні дії ОСОБА_6 , які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкостi тiлесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_4 підтримав свого підзахисного та просив суд суворо не карати, врахувавши, що ОСОБА_6 раніше не судимий, провину визнає у повному обсязі, активно сприяв на досудовому слідстві.
Крім показань законного представника ОСОБА_5 , вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України, підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими судом у судовому засіданні:
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.09.2023 року, з схемою місця ДТП, фото таблицею (а.п.13-26);
- постановою про визнання речовими доказами від 29.09.2023 року, згідно якої визнано речовим доказом автомобіль «ВАЗ-2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.п.27);
- свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на автомобіль «ВАЗ-2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 (а.п.28);
- висновком експерта №3387е від 23.10.2023 року, згідно якого внаслідок дорожньо-транспортної події малолітній потерпілій ОСОБА_9 , заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми тіла: синця з садном в лобній ділянці зліва з переходом на волосисту частину голови, закритих уламкових переломів вертлюжної впадини лівого кульшового суглобу та перелому лівої сідничної кістки зі зміщенням, двої саден на задній поверхні лівого ліктьового суглобу та на суглобовій поверхні між нігтьовою та основною фалангами 2-го пальця лівої кисті по долонній поверхні, які за своїм характером відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу, згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6. Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми тіла, спричинені від механічної дії тупого твердого предмету (предметів), якими могли бути виступаючі частини рухомого транспортного засобу з послідуючим падінням обстеженої на дорожнє покриття, за умов дорожньо-транспортної пригоди (а.п.86-89);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.10.2023 року, за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , з фототаблицею (а.п.113-118);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 14.10.2023 року, за участю свідка ОСОБА_12 , з фототаблицею (а.п.119-125);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 06.10.2023 року, за участю свідка ОСОБА_13 , з фототаблицею (а.п.126-132);
Всі докази у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_6 отримані у передбаченому Кримінальним процесуальним Кодексом України порядку, є належні та допустимі, тому суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.Недопустимих доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини або доказів та відомостей, які стосуються особи обвинуваченого не має.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкостi тiлесне ушкодження.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом враховуються вимоги, передбачені ст. 65 КК України, а саме, суд призначає покарання у межах санкції ч.1 ст.286 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Так, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, який відноситься до категорії нетяжких, при цьому є необережним. Обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не працює.
Як пом`якшуючі покарання обставини, відповідно до ст.66 КК України, суд враховує активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Враховуючи викладене, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України у вигляді обмеження волі.
При цьому, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо.
Приймаючи наявність обставин, які пом`якшують покарання, враховуючи ставлення самого обвинуваченого до вчиненого злочину, та його поведінку після вчиненого, суд приходить до висновку про те, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства і знаходить необхідним звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно. Крім того, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 вересня 2023 року (справа 702/301/20), особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.
Згідно довідки Головного сервісного центру МВС в Дніпропетровській області від 13.11.2023 року, ОСОБА_6 посвідчення водія не отримував
Судом встановлено, що ОСОБА_6 допустив керування транспортним засобом не набувши у передбаченому законом порядку відповідних знань та навиків з водіння, порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, нехтуючи не лише своєю безпекою, а й безпекою інших учасників руху, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Враховуючи характер вчиненого злочину, пов`язаного з правом керування транспортними засобами, особи обвинуваченого., який посвідчення водія не отримував, суд визнає за неможливе збереження за ОСОБА_6 права керування транспортними засобами.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Як передбачено ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана злочином, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до положень ст. ст. 128,129 КПК України, цивільний позов особи, якій злочином завдано майнової та/або моральної шкоди, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє повністю або частково чи відмовляє в ньому. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються в порядку цивільного судочинства.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, не врегульовані КПК України, до них застосовуються норми ЦПК України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майновий збиток, заподіяний неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об`ємі особою, що заподіяла його.
Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до положень ст. 91 КПК України, доказуванню підлягають вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
В результаті повного та всебічного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, перевіривши докази, якими підтверджуються заявлені позовні вимоги, суд приходить до наступного.
У судовому засіданні знайшла своє підтвердження вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме у порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкостi тiлесне ушкодження.
У даному кримінальному провадженні встановлено, що злочинними діями ОСОБА_6 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження малолітній потерпілій ОСОБА_9 внаслідок чого потерпіла проходила лікування, на яке було витрачено грошові кошти у розмірі 8 744 грн. 70 коп., що підтверджується наданими потерпілою чеками. Тобто, в судовому засіданні встановлено, що матеріальна шкода, спричинена ОСОБА_9 складає 8744 грн.70 коп., яка підлягає стягненню з обвинуваченого. В іншій частині цивільний позов щодо стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди на лікування у майбутньому у розмірі 15 000,00 грн. задоволенню не підлягає, оскільки не доведений та не знайшов свого підтвердження під час судового засідання.
Що стосується цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди, суд приходить наступного.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, що її завдала.
При вирішенні питання стосовно обґрунтованості вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, з урахуванням вимог ст. 23 ЦК України, слід зазначити, що злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_6 малолітній потерпілій ОСОБА_9 дійсно спричинена моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях в наслідок спричинення їй середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило душевні страждання. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим, ступінь його вини, глибину душевних страждань потерпілої, що знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із діями обвинуваченого, вимоги розумності та справедливості, а також майновий стан обвинуваченого та приходить до висновку про часткове задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 70 000,00 грн.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Згідно ч.2 ст.124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого фактичну вартість проведення експертиз, згідно наданих довідок.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 349, 370, 371, 373, 374, 376, 393,395 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на три роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого
ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання, якщо він в період іспитового строку три роки - не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України, зобов`язати обвинуваченого
ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи, навчання.
Цивільний позов ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_9 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 8 744 грн.70 коп.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000,00 грн.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітньої потерпілої ОСОБА_9 - відмовити.
Арешт на автомобіль марки «ВАЗ-2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_8 , із забороною відчуження, розпорядження, користування, накладений ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2023 року - скасувати.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1