Справа № 752/7413/24
Провадження по справі № 1-кс/752/2988/24
У Х В А Л А

"09" квітня 2024 р. слідчий суддя Голосіївського районного м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про накладання арешту,

за участі ОСОБА_2 ,

встановив:

08 квітня 2024 року до Голосіївського районного суду міста Києва на електрону адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 про накладання арешту на майно державного та приватного виконавців, приватного нотаріуса та державного банку з метою забезпечення виконання судового рішення у провадженні, яке здійснюється Маловиськівським районним судом Кіровоградської області за його скаргою на дії державного виконавця.

В судовому засіданні ОСОБА_2 заяву підтримав та просив її задовольнити.

Вислухавши заявника, ознайомившись зі змістом заяви про накладання арешту, слідчий суддя вважає, що заява підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Згідно із ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно із ч.1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Частина 2 ст. 171 КПК України встановлює вимоги до клопотання про арешт майна, зокрема якими є обов`язкове зазначення: підстави і мету обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч.6 ст. 170 КПК України. Частина 3 зазначеної статті також передбачає відповідні вимоги до клопотання цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Частина 1 статті 61 КПК України дає визначення цивільного позивача у кримінальному провадженні.

Суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_2 не відповідає вимогам ч.2,3 ст. 171 КПК України.

Крім того, ОСОБА_2 у заяві не вказав, що він звертається до суду з вимогою про арешт майна з метою забезпечення цивільного позову, як цивільний позивач. Крім того, не вказав відомості щодо конкретного кримінального провадження, в рамках якого він звертається до суду з такими вимогами.

Під час судового розгляду ОСОБА_2 також не повідомив суду відповідні відомості.

Згідно із ч.3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 КПК України, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Суд вважає недоцільним застосування положень ч.3 ст.172 КПК України, оскільки ОСОБА_2 не є суб`єктом права відповідно до вимог ч.1 ст.171 КПК України на звернення до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна.

Положення КПК України не містять механізму повернення скарги особі, якщо вона не є суб`єктом права на відповідне звернення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що усунення цієї прогалини можливе шляхом застосування аналогії норм кримінального процесуального закону, які регламентують порядок повернення скарги, якщо, вона подана особою, яка не має права подавати скаргу згідно із ч.3 ст. 304 КПК України.

Такий спосіб відповідає загальним засадам кримінального провадження, що визначені у ч.1 ст. 7 КПК України.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_2 про арешт майна підлягає поверненню заявнику.

Разом із тим, слід роз`яснити заявнику, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України.

Керуючись статтями 2, 7, 170-171, ч.3 ст. 304 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Заяву (клопотання) ОСОБА_2 від 08.04.2024 про накладання арешту повернути заявнику.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1