ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/893/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/95/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шумського районного суду від 30 листопада 2023 року у кримінальному провадженні №0000183 від 25.06.2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України та призначено йому покарання:

за ч.1 ст.263 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

за ч.4 ст.296 КК України у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України строк відбуття покарання ОСОБА_7 розрахувати з дати затримання, а саме з 12 липня 2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Питання щодо стягнення витрат на залучення експертів та речових доказів вирішено.

Згідно вироку, ОСОБА_7 проходить військову службу на посаді слюсара-механіка військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з вимогами п. 1 додатку №1 до Постанови Верховної Ради України від 17 червня 1992 року №2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна» зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку №2, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), бойова і спеціальна військова техніка, ракетно-космічні комплекси не може перебувати у власності громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 Цивільного кодексу України, види об`єктів цивільних справ, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких в цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом, встановлюються законом, частина 1 статті 263 Кримінального кодексу України встановлює кримінальну відповідальність за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу. Враховуючи те, що спеціального закону, який регулює порядок придбання зберігання та носіння зброї, вибухових припасів та вибухових речовин немає, дозвіл на володіння об`єктами, які обмежені в цивільному обороті, на законних підставах, фізичним особам-загального статусу, виданий бути не може.

Разом з тим ОСОБА_7 у порушення вимог вказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, посягаючи на громадську безпеку, що супроводжувалось незаконним поводженням з бойовими припасами, вчинив їх незаконне придбання, носіння та зберігання за наступних підстав.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, протиправно, не маючи передбаченого законом дозволу на придбання, носіння та зберігання бойових припасів, посягаючи на громадську безпеку, придбав ручну гранату РГО та патрони калібру 7,62мм. у кількості 30 шт.

У подальшому, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, протиправно, не маючи передбаченого законом дозволу на придбання, носіння та зберігання бойових припасів, посягаючи на громадську безпеку, перемістив ручну гранату РГО та патрони калібру 7,62мм. у кількості 30 шт. до салону автомобіля марки «ВАЗ 2105» р.н. НОМЕР_2 білого кольору, в якому зберігав вказані бойові припаси до 12.07.2023.

12.07.2023 під час проведення огляду місця події на території домоволодіння, що за адресою АДРЕСА_2 , виявлено автомобіль марки «ВАЗ-2105» р.н. НОМЕР_2 білого кольору, у салоні якого виявлено та вилучено ручну гранату РГО та патрони калібру 7,62мм. у кількості 30 шт., які являються бойовими припасами.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Окрім цього, 12 липня 2023 року близько 14 год. 00 хв. (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) у ОСОБА_7 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння на території господарства за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить його дружині ОСОБА_9 , виник злочинний умисел, спрямований на вчинення хуліганських дій.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 12 липня 2023 року близько 14 год. 00 хв. (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на території господарства за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, грубо порушуючи громадський порядок, зневажаючи існуючі у суспільстві норми та правила поведінки, діючи з хуліганських мотивів, з особливою зухвалістю, нецензурно лаючись, взявши до рук заздалегідь заготовлений предмет для нанесення тілесних ушкоджень та створення реальної загрози життю і здоров`ю громадян, а саме ручну гранату РГО, підійшов до краю території господарства в напрямку проїзної частини дороги по вул. Шевченка с. Цеценівка Кременецького району Тернопільської області, та тримаючи вказаний заздалегідь заготовлений предмет для нанесення тілесних ушкоджень, здійснив його активацію, від`єднавши запобіжне кільце, та метнув гранату в напрямку проїзної частини дороги, яка в подальшому здетонувала та відбувся її вибух, чим створив реальну загрозу життю і здоров`ю громадян.

Таким чином ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, тобто у хуліганстві, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

В апеляційних скаргах:

захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок Шумського районного суду від 30 листопада 2023 року змінити в частині призначення покарання та призначити ОСОБА_7 покарання з урахуванням положень ст.75 КК України і призначити йому іспитовий строк.

Свої вимоги мотивує тим, що призначене покарання є надмірно суворим враховуючи особу винного та наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення. Під час вирішення питання про призначення покарання, суд належним чином не врахував особу обвинуваченого та наявні обставини, які відповідно до ч.1 ст.66 КК України можливо віднести до обставин які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинені обвинуваченим кримінального правопорушення. Такими обставина є те, що ОСОБА_7 військовослужбовць ЗСУ, повне визнання вини в інкримінованому правопорушенні, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Також вважає, що зазначені обставини, з урахуванням особи винного можливо було визнати судом такими, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінальні правопорушення та призначити покарання за інкримінований злочин з урахуванням ст.75 КК України.

Вважає, що судом першої інстанції не було враховано практику ЄСПЛ.

обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок Шумського районного суду від 30 листопада 2023 року в частині призначення покарання та замінити в цій частині на менш суворе у вигляді умовно дострокового звільнення із покладенням процесуальних обов`язків.

Свої вимоги мотивує тим, що вирок в частині застосованої міри покарання є занадто суворе.

Також вказує, що згідно довідки Національного військового-медичного клінічного центру "Головного військового клінічного госпіталю" №893 від 30.06.2023 року проходив медичний огляд під час несення воєнної служби в лавах ЗСУ отримавши низку тяжких діагнозів, які пов`язанні з причинним зв`язком захворювань (травми, поранення, контузії, каліцтва) про що свідчать результати початкового, неповного обстеження даної довідки ВЛК та рекомендоване на планове повне медичне обстеження із визначенням ступеня придатності до військової служби ЗСУ.

Також звертає увагу на те, що загрози суспільству не спричинено, потерпілих осіб не має, не завдано майнової шкоди, відсутня мета збуту чи продажу, а також викрадення будь-яких речей. Не порушував присягу військовослужбовця відповідно до Закону України "Про статус внутрішньої служби Збройних Сил України".

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи обвинуваченого і його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги з наведених у них підстав, прокурора, який заперечив проти доводів сторони захисту і просив залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

В апеляційних скаргах не оспорюється доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено та кваліфікацію його дій за ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України, а тому відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Аналізуючи доводи обвинуваченого та його захисника щодо наявності підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком апеляційний суд приходить до висновку, що вони є необґрунтованими.

Як видно зі змісту вироку суду першої інстанції покарання призначене ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу винного і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і є необхідним для його виправлення.

Зокрема, суд першої інстанції обґрунтовано врахував встановлені вході судового розгляду відомості про особу ОСОБА_7 , який за медичною допомогою до лікарів психіатра та нарколога не звертався, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2023 №24-РС сержанта ОСОБА_7 призначено на посаду робітника підсобного 4 інженерного взводу 3 відділення 1 інженерної роти та закріплено лише речове майно, призначене для власних потреб забезпечення військовослужбовця в обмундируванні, взутті тощо, не були закріплені і не перебували у його користуванні ніякі боєприпаси, недостачі боєприпасів в частині не виявлено.

Також, суд першої інстанції детально проаналізував і правильно врахував відомості щодо стану здоров`я обвинуваченого, на які він посилається у своїй апеляційній скарзі. Так, у вироку враховано, що відповідно до виписного епікризу №8460 сержант в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_7 перебував на стаціонарному обстеженні і лікуванні в клініці пульмонології Національного військово-медичного клінічного центру «ГВКГ» з 13 червня 2023р. по 01 липня 2023 р. з діагнозом: негоспітальна двобічна полі-сегментарна пневмонія, важкого перебігу ускладнена вираженою астенізацією. З довідки військово-лікарської комісії Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» від 30.06.2023 №893 вбачається, що сержант ОСОБА_7 , 1965 р.н., після перенесеної негоспітальної двобічної полісегментарної пневмонії, важкого перебігу, ускладненої вираженою астенізацією, потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів.

Проаналізувавши всі наявні обставини в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до правильного переконання, з яким погоджується і апеляційний суд, про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції інкримінованих статей у виді позбавлення волі у наближеному до мінімального розмірі та визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Підстав для застосування при призначенні покарання положень ст.75 КК України і звільнення від відбування покарання з випробуванням, як про це порушується питання в апеляційних скаргах обвинуваченого і його захисника, апеляційний суд не вбачає.

Так, з матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, а саме: вироком Червенського районного суду Мінської області республіки Білорусь від 22.06.1993 за ч. 3 ст. 87, ч. 1 ст. 96, ст. 39 КК Білорусі до 3-х років позбавлення волі, засуджений умовно з обов`язковим залученням до праці; - вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 23.05.2000 за ч. 2 ст. 81 КК України до виправних робіт на строк 2 роки з відрахуванням 20% в дохід держави; - вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 03.12.2004 за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 600 грн.; - вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 19.04.2007 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку на 2 роки зі сплатою штрафу 600 грн.; - вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 23.06.2015 за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ст. 70 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.; - вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 25.06.2015 за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70, п. 2 ст. 76 КК України до 3-х років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку на 1 рік 6 місяців та звільненого постановою Шумського районного суду від 30.12.2016 за закінченням іспитового строку; вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 26.05.2022р. за ч. 3 ст. 246 КК і на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку на 1 рік, а також 23.09.2022р. Кременецькою окружною прокуратурою направлено в суд обвинувальний акт у кримінальному провадженні від 09.06.2022р. щодо ОСОБА_7 з обвинуваченням за ч.4 ст.185 КК України. Таким чином, з матеріалів провадження встановлено, що обвинувачений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, також до нього неодноразово було застосовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, після чого він знову вчиняв кримінальні правопорушення, в тому числі умисні. За місцем проживання обвинувачений характеризується негативно - неодноразово скоював крадіжки у місцевих жителів, притягувався до адміністративної відповідальності, вживав спиртні напої.

Розглядаючи обвинувачення в цьому кримінальному провадженні за ст.ст.263,296 КК України відносно ОСОБА_7 суд першої інстанції визнав доведеними також наявність обставин, які обтяжують покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, вчинення кримінального правопорушення загальнонебезпечним способом.

Також, суд першої інстанції у вироку правильно врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, приймав присягу, відповідно до Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», і мав обов`язок її виконувати і бути дисциплінованим; дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати честь і гідність кожної людини. В той же час, обвинувачений маючи військову підготовку та володіючи бойовими припасами, вирішив розпорядитись своїми навиками та можливостями не на благо країни та її громадян, а навпаки, наражав на небезпеку громадян, які вже тривалий час перебувають у стані постійного хвилювання за свої життя. Обвинувачений з хуліганських мотивів, тобто безпричинно, маючи на меті показати свою перевагу над іншими особами, порушив загальноприйняті постулати поведінки в суспільстві та зневажав права інших громадян. При цьому, із досліджених судом доказів, встановлено, що обвинуваченим грубо порушено громадський порядок, його вчинок був зроблений свідомо, з особливою зухвалістю та супроводжувався застосуванням бойової гранати на подвір`ї громадян, посеред села, більш того, маючи без передбаченого законом дозволу бойові припаси, відчував свою силу та недоторканість серед мирного населення, погрожуючи використанням вказаних предметів проти їх життя.

Апеляційний суд враховуючи дані про особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, оскільки призначена ОСОБА_7 міра покарання за сукупністю злочинів є законною, необхідною та достатньою для виправлення останнього і попередження скоєння нових злочинів, як це передбачено ст.65 КК України.

Рішення суду першої інстанції належним чином мотивовано, не суперечить вимогам кримінального закону і відповідає меті покарання.

За таких обставин, апеляційний суд вважає оскаржений вирок обґрунтованим та вмотивованим, істотним порушень вимог КПК України, які могли би стати підставою для скасування чи зміни судового рішення в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Шумського районного суду від 30 листопада 2023 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який перебуває під вартою - протягом трьох місяців з дня вручення йому копії ухвали апеляційного суду.

Головуючий

Судді