справа №991/716/24
провадження №1-кс/991/732/24
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

«09» лютого 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

До Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Скарга обґрунтована тим, що 22 січня 2024 року ОСОБА_3 звернулася, в тому числі до НАБУ, з заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій просить керівництво державних структур визнати, що дії вчинені ОСОБА_4 та прокурором САП щодо безпідставної зміни підслідності за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.4 ст. 191 КК України є зловживанням службовим становищем за ч.2 ст. 364 КК України, відзвітувати директора НАБУ про кримінальне правопорушення за ч.4 ст. 191 КК України, які підслідні детективам НАБУ, а уповноваженим особам САП надати постанову про повернення кримінального правопорушення та порушити кримінальне провадження за ч.4 ст. 191 КК України, провести досудове розслідування та з обвинувальним актом передати до ВАКС. У своїй скарзі заявниця просить слідчого суддю зобов`язати детективів НАБУ внести відомості про кримінальне правопорушення за ч.4 ст. 191 КК України за наступною фабулою: «у вчиненні кримінального правопорушення у корупційному захваті дитячого - державного будинку та незаконній приватизації, шляхом зловживання службовим становищем, на посаді державного службовця, ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України»; зобов`язати детективів НАБУ провести досудове розслідування та детальне дізнання щодо незаконної приватизації по фейковим папірцям, виписаних власноручно.

Про судові засідання заявниця ОСОБА_3 та особа, бездіяльність якої оскаржується, чотири рази повідомлялися слідчим суддею (на 31 січня, 02, 06, 09 лютого 2024 року), однак в судові засідання так і не з`явилися. Від ОСОБА_3 надходили клопотання від 30 січня, 02, 06 та 08 лютого 2024 року про відкладення призначених судових засідань до тих пір, поки детектив не з`явиться для дачі своїх пояснень, а також для призначення та проведення експертизи документів.

Положеннями ч. 3 ст. 306 КПК України визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи наведене, слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд скарги за відсутності учасників, які про такий розгляд були повідомлені належним чином (аналогічного висновку дійшла колегія суддів АП ВАКС у справі №991/6616/21).

Дослідивши матеріали скарги з додатками, враховуючи не виконання органом досудового розслідування положень ст.214 КПК України, що в свою чергу свідчить про різне бачення/тлумачення учасниками процесуальних норм права, слідчий суддя вважає за доцільне надати оцінку таким взаємовідносинам, як в процесуальному аспекті, так і в частині обґрунтованості поданої заяви до правоохоронного органу.

Слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України, при цьому сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що визначені КПК України (ст. 26 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого (детектива) в порядку, передбаченому цим Кодексом.

На досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема бездіяльність слідчого, прокурора яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України).

За змістом ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Виходячи з аналізу кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Тобто, стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання його завдань, зазначених в ст. 2 КПК України, і покликана з одного боку забезпечити оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого - виключити незаконне і необґрунтоване залучення осіб в сферу впливу кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів. Правове регулювання механізму кримінально-процесуальної діяльності не повинно давати можливість окремим особам зловживати своїми правами та використовувати її з метою, що суперечить суспільним потребам, зокрема задля досягнення власних інтересів. Запобіжниками цьому є, зокрема встановлення кримінальної відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (ст. 383 КК України) та фільтр повідомлень про кримінальні правопорушення, що підлягають внесенню до ЄРДР, встановлений нормами самого КПК України.

Із зазначеного вище слідує, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про вчинення кримінального правопорушення. Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є існування об`єктивних даних, які дійсно свідчать про наявність ознак відповідного злочину. Якщо таких даних немає, то відповідні відомості не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Зі змісту заяви ОСОБА_3 від 22 січня 2024 року (будь-які інші заяви про вчинення кримінального правопорушення в матеріалах скарги відсутні), яка додана до матеріалів її скарги вбачається, що заявниця звертається, в тому числі і до директора НАБУ, та просить керівництво державних структур визнати, що дії, вчинені ОСОБА_4 та прокурором САП щодо безпідставної зміни підслідності за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.4 ст. 191 КК України є зловживанням службовим становищем за ч.2 ст. 364 КК України, відзвітувати директора НАБУ про кримінальне правопорушення за ч.4 ст. 191 КК України, які підслідні детективам НАБУ, а уповноваженим особам САП надати постанову про повернення кримінального правопорушення та порушити кримінальне провадження за ч.4 ст. 191 КК України, провести досудове розслідування та з обвинувальним актом передати до ВАКС, а коротким викладом обставин цієї заяви зазначає про: допущене службове порушення законодавства про НАБУ, вчинення прокурорами САП протиправних дій щодо визначення підслідності кримінального правопорушення за іншим органом, в той час коли воно віднесено до віданні НАБУ; невмотивованість постанови САП; скерування її заяви від 13 грудня 2023 року до Вишгородського ВП; вчинення детективом НАБУ кримінального правопорушення за ч.1 ст. 364 КК України та ін.

Проте, на думку слідчого судді, твердження викладені ОСОБА_3 у заяві нічим не підтверджуються і є лише її припущеннями,ґрунтуються на суб`єктивному уявленні щодо правомірності дій прокурорів/детективів НАБУ та власному аналізі і баченні норм законодавства про кримінальну відповідальність. По суті заява ОСОБА_3 від 22 січня 2024 року містить лише суб`єктивний виклад обставин, зокрема які стосуються, на її переконання, про зловживання службовим становищем щодо безпідставної зміни підслідності, та не містить відомостей, за якими можна визначити наявність елементів об`єктивної сторони кримінального правопорушення за ч.4 ст. 191 КК України, про яке заявниця зазначає, а також у ній не наведено конкретних відомих їй обставин, що можуть свідчити про вчинення цього кримінального правопорушення.

При цьому, в судові засідання заявниця ОСОБА_3 не з`явилася, будь-яких додаткових пояснень з приводу обставин, викладених у її заяві від 22 січня 2024 року та скарзі від 26 січня 2024 року слідчому судді не надала.

Вказане, на думку слідчого судді, позбавляє можливості провести перевірку конкретних фактів на предмет наявності/відсутності у діях/бездіяльності особи складу злочину, в той час, як така перевірка на стадії внесення відомостей покликана в тому числі для недопущення перевантаження правоохоронної системи безпідставними та абстрактними повідомленнями про кримінальні правопорушення, що в свою чергу не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини (Рішення Суду «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

За наведених обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що підстави для зобов`язання уповноважених осіб НАБУ виконати вимоги ст. 214 КПК України та внести до ЄРДР відомості про можливе вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_3 від 22 січня 2024 року, відсутні, а тому в задоволенні таких його вимог слід відмовити.

Вважаю за необхідне додатково зазначити, що кожне висловлене твердження у заяві по злочин (корупційний захват дитячого будинку, незаконна приватизація, зловживання службовим становищем та ін.) повинно бути підтверджено відповідними матеріалами і не достатньо лише власного аналізу таких відомостей на підтвердження наявності ознак скоєння злочину.

Щодо вимог заявниці про призначення експертизи документів, які були висвітлені в її заявах від 06 та 08 лютого про відкладення судових засідань, слідчий суддя зазначає, що повноваження слідчого судді за результатом розгляду скарги в порядку ст. 303 КПК України не передбачають можливість розгляду таких клопотань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 305, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_6