ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/115/24 Справа № 707/401/21 Категорія: ч.1 ст.115 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 26 червня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тубільці Черкаського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ; раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено йому покарання у виді 11 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня набрання вироком суду законної сили, зарахувавши йому в загальний строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, тобто з 12 грудня 2020 року, по день набрання вироком законної сили, із розрахунку день за день.

Захід забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , а саме: запобіжний захід у виді тримання під вартою, залишено без змін та продовжено строк його дії до набрання вироком законної сили.

Постановлено стягнути із ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення судових експертиз у загальному розмірі 758 гривень 58 копійок.

Вирішено долю речових доказів на підставі ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 12 грудня 2020 року близько 18 години, перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , скоїв умисне вбивство іншої людини за наступних обставин.

Так, він, у вказаний день та час, знаходячись у приміщенні кімнати житлового будинку АДРЕСА_2 , де проживав тимчасово на підставі усного дозволу власника будинку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння після спільного вживання спиртних напоїв, у процесі побутового конфлікту, що виник раптово на ґрунті особистих неприязних стосунків до власника вказаного житла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел, направлений на скоєння умисного вбивства, взяв у руки господарського ножа та, підійшовши до ОСОБА_9 , умисно наніс останньому один удар клинком ножа в спину та один удар ножем у ліву частину грудної клітки спереду.

Внаслідок вчинення своїх протиправних дій, ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді рани на спині, яка згідно висновку судово-медичної експертизи за № 03-01/1145 від 14 грудня 2020 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, а також проникаюче поранення грудної клітки з ушкодженням серця, що в своєму перебігу призвело до розвитку гострої крововтрати та накопичення крові в порожнині серцевої сумки, в лівій плевральній та черевних порожнинах, яке у відповідності до висновків судових експертиз за № 03-01/1145 від 14 грудня 2020 року та № 03-01/1145/2 від 18 лютого 2021 року відноситься до категорії тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя, та внаслідок отримання якого потерпілий помер на місці вчинення кримінального правопорушення.

Після скоєння умисного убивства ОСОБА_7 , з метою приховання слідів злочину та знищення його знаряддя, кинув господарський ніж до печі та здійснив телефонний дзвінок на лінію «102», в ході якого повідомив неправдиву інформацію про те, що вбивство ОСОБА_9 скоїла невідома особа.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Водночас, суд першої інстанції прийшов до висновку, що твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_7 саме у процесі бійки умисно наніс ОСОБА_9 один удар клинком ножа в спину та один удар ножем у ліву частину грудної клітки спереду, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході судового розгляду даного кримінального провадження і спростовуються висновком експерта № 03-01/1145/2 від 18 лютого 2021 року /т. 2 а.п. 72-74/, відповідно до якого тілесних ушкоджень, які б свідчили про можливу боротьбу чи самозахист, при експертизі трупа ОСОБА_9 не виявлено. Не підтверджують це і інші досліджені докази. Відтак, суд виключив дану обставину з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Разом з тим, суд першої інстанції визнав неналежними доказами, як такі, що за своїм змістом прямо чи опосередковано не підтверджують та не спростовують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння, а також існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, наступні документи:

- висновок експерта № СЕ-19/124-21/1053-Б від 04 лютого 2021 року, згідно з яким на поверхні представленої для проведення експертного дослідження куртки типу «дублянка» слідів крові не виявлено /т. 2 а.п. 82-86/;

- висновок експерта № СЕ-19/124-21/1050-Б від 02 лютого 2021 року, відповідно до якого на наданих на дослідження змивах з лівої (об`єкт № 1) та правої (об`єкт № 2) долонь підозрюваного ОСОБА_7 слідів крові не виявлено /т. 2 а.п. 88-92/;

- висновок експерта № 05-5-06/16 від 29 січня 2021 року, з якого вбачається, що при судово-медичній експертизі піднігтьового вмісту зі зрізів нігтів з обох рук трупа ОСОБА_9 (об`єкти 1,2) ядровмісні епітеліальні клітини та кров не виявлено /т. 2 а.п. 118-119/.

Не погоджуючись з вироком суду, вважаючи його незаконним, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Апеляційні вимоги обвинувачений обгрунтував тим, що при розгляді справи суд не врахував обствини, які мали значення, а саме, на місці злочину були виявлені чужі відбитки пальців, на які поліція не захотіла звертати уваги. Багато свідків, які давали письмові пояснення біля місця злочину, не були допитані в суді. Зазначає, що допит його проходив без захисника, а докази, які надавав експерт, що стосувалися крові, були сфабриковані.

Апелянт також вказує, що суддя та прокурор відмовили йому в допиті експерта та наданні речових доказів, які стосуються матеріалів справи. Зауважує, що не були взяті до уваги свідчення його брата в частині факту вивезення його працівниками поліції з місця вчинення злочину та повернення його через 40 хвилин назад.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просив вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 26.06.2023 року, яким визнано ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, - скасувати, визнати ОСОБА_7 невинуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та виправдати.

Просив повторно дослідити обставини у повному обсязі, встановлені під час кримінального провадження від 12.12.2020 року № 0000904 по справі № 707/401/21 за обвинуваченням ОСОБА_7 .

Апеляційні вимоги мотивував тим, що вирок не відповідає вимогам та положенням кримінального процесуального закону, положенням матеріального права та суперечить об`єктивним обставинам справи. Зазначив, що органом досудового розслідування не зібрано, а органом державного обвинувачення не надано жодних чітких доказів, які можуть свідчити про те, що саме обвинувачений - ОСОБА_7 здійснив вбивство загиблого - ОСОБА_9 , органом досудового розслідування не встановлено факт наявності в загиблого конфлікту з третіми особами, не встановлені ці особи, а також не встановлені особи чиї відбитки наявні у домоволодінні, як наслідок не встановлені усі обставини злочину. При цьому, органом досудового розслідування не встановлено засіб злочину, натомість фактично сфабриковано зізнання ОСОБА_7 його показами, а також фактично надано ніж, який взагалі не мав жодного відношення до злочину. Більше того, формулювання експертів у кримінальному провадженні носять абстрактний характер, висновки сформульовані без чіткого зазначення тих чи інших фактів «так» чи «ні».

Отже, на думку апелянта адвоката ОСОБА_8 вина ОСОБА_7 у скоєнні умисного вбивства ОСОБА_9 не доведена.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги захисник, аналізуючи покази обвинуваченого, зазначив, що судом не встановлено, де перебував ОСОБА_9 з 16 год. до близько 18 год, оскільки він, перебуваючи у нервовому стані, покинув будинок, а після того, як обвинувачений ОСОБА_7 , який також відлучався у своїх справах та повернувся через кілька годин до місця проживання помітив, що ОСОБА_9 лежить на лежанці, руками тримає рану, при цьому встиг промовити «чи то двоє було» «чи двоє втекло». При цьому ОСОБА_7 негайно викликав поліцію та швидку допомогу, залишився на місці події та передзвонив матері, родичам.

Після прибуття працівників поліції до місця події, останні почали вчиняти моральний та фізичний тиск на ОСОБА_7 , аби примусити його дати неправдиві покази, більш детально хронологія неправомірної поведінки відображена у вироці суду.

Зазначає, що аналізуючи показання обвинуваченого - ОСОБА_7 , потерпілої - ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , суд дійшов висновку, що їх показання мають суттєве значення для з`ясування обставин злочину, адже безпосередньо сам злочин був вчинений в умовах неочевидності, а вказані особи в тому числі і обвинувачений не бачили сторонніх (інших) осіб у домоволодінні, де проживав ОСОБА_9 , ні до моменту вчинення злочину, ні після його вчинення.

Вказує, що погоджується з висновками суду в частині того, що злочин було вчинено в умовах неочевидності та з тим, що покази вищевказаних осіб є суттєвими та важливими, однак категорично не погоджується з трактуванням відповідних показань, з обвинувальним ухилом, який був продемонстрований судом при їх аналізі.

Так, потерпіла - ОСОБА_10 , у своїх показах вказала, що була очевидицею того, - як загиблий - ОСОБА_9 біля обіду говорив з невідомою особою по телефону, кричав, був засмучений, а тому можна резюмувати, що у ОСОБА_9 12.12.2020 року відбувся конфлікт з невідомою особо по його мобільному телефону, такою людиною ОСОБА_7 бути не міг, адже загиблий та обвинувачений мали один мобільний телефон на двох. Після конфлікту, перебуваючи в знервованому стані, ОСОБА_9 пішов у невідомому напрямку, у свою чергу органом досудового розслідування не було проведено належних слідчо-розшукових дій по встановленню місця знаходження загиблого 12.12.2020 року з 16 години і до моменту трагедії, як і не встановлено осіб з якими останній міг мати зустрічі, більше того, орган досудового розслідування, маючи у своєму розпорядженні мобільний телефон ОСОБА_9 та знаючи, що сварка в нього була з особою, яка користувалась мобільним телефоном тещі, навіть не допитали останню.

Вважає, що аргумент суду відносно відсутності, зі слів свідків, на подвір`ї ОСОБА_9 сторонніх осіб 12.12.2020 року не витримує жодної критики, по-перше перелік свідків є досить вузьким, і серед них є лише один ( ОСОБА_12 ) хто проживає безпосередньо поряд з домоволодінням ОСОБА_9 , інших сусідів, які проживають у безпосередній близькості до домолодіння орган досудового розслідування не допитував, по-друге поняття «не було сторонніх осіб» є абстрактним та передчасним судженням суду, адже слід врахувати, що трагедія відбулась у грудні місяці, у грудні досить рано темніє, у с. Тубільці біля домоволодіння ОСОБА_9 погане освітлення та й люди у більшості сіл в зимову пору року досить рано заходять до домівок та не перебувають на подвір`ї.

Крім того, у вироці вказано, що на запитання ОСОБА_7 неодноразово визнавав частково свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, що це начебто він кинув ніж у пічку аби знищити речовий доказ, однак вказане не відповідає дійсності, обвинувачений в ході слухань по справі свою вину не визнавав, жодних пояснень з приводу ножа чи іншого предмета не надавав, а відповідне твердження суду направлено виключно на підтримання обвинувального нахилу.

Зазначає, що суд дав оцінку протоколу огляду місця події від 12-13 грудня 2020 року, зі змісту якого вбачається в тому числі, що на місці події органом досудового розслідування встановлено 4 сліди папілярних візерунків, натомість суд прийшов до висновку, що слідів перебування сторонніх осіб у будинку, слідів злому та боротьби в протоколі не зафіксовано. А тому, оцінка суду в частині відсутності у домоволодінні сторонніх осіб, є такою, що не відповідає дійсності. Однак, орган досудового розслідування не встановив кому належать 4 папілярні візерунки, а з врахуванням того, що у домоволодінні ОСОБА_9 сторонні особи не бували, перевірка їх походження є досить важливим елементом у встановленні істини по справі.

Апелянт зазначає, що відповідно до висновку експерта від 14.12.2020 року № 03-01/1145, на спині загиблого виявлено рану, яка виникла внаслідок дії якогось знаряддя, що володіє властивостями плоского колюче-ріжучого, не виключено незадовго до настання смерті, та носить ознаки легкого тілесного ушкодження. Більше того, у загиблого було виявлено три подряпини на животі, які виникли від дії тупого предмета в термін до 1-1.5 діб до настання смерті та носять ознаки легкого тілесного ушкодження.

Попри це, аналізуючи протокол огляду трупа від 14.12.2020 року, який було проведено за участі слідчого Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_14 , у присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , за участю спеціаліста - судово - медичного експерта ОСОБА_17 , вбачається, що вказаними особами не було виявлено вищенаведену рану на спині ОСОБА_9 , що свідчить про формальний підхід при огляді трупа, як і свідчить про формальний підхід те, що у протоколі затримання ОСОБА_7 від 13.12.2020 року не вказано конкретний перелік обставин, який може свідчити, що саме обвинувачений вчинив відповідний злочин.

Зауважує, що відповідно до висновку експерта від 14.12.2020 року № 03-01/1145 встановлено, що у крові ОСОБА_9 в момент смерті виявлено 5,48 проміле етилового спирту, а також вказано, що така концентрація може відповідати тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння у живих людей, і фактично відповідає смертельній дозі, у свою чергу це породжує цілком логічне питання, яким чином людина (загиблий) який мав у своїй крові смертельну дозу зумів самостійно дістатись до свого домоволодіння. Не виключено, що загиблому допомагали невідомі особи, які могли безпосередньо самі вчинити злочин або бути свідками відповідної події.

Також захисник вважає, що відеозапис під назвою 00028, на якому зображено ОСОБА_7 у нетверезому стані, без забезпечення йому належного права на захист, є недопустимим доказом, адже обвинуваченому не було роз`яснено його права, не надано відповідну консультацію з адвокатом, а користуючись алкогольним сп`янінням особи, працівниками поліції було використано безпорадний стан для отримання зізнання. І суд при цьому у вироці не зазначив про те, що стороною захисту заявлялось клопотання про визнання вищевказаного доказу недопустимим.

Крім того, апелянт не погоджується з позицією суду щодо того, що ніж, який був знайдений працівниками поліції у невідомому місті, є саме знаряддям вбивства ОСОБА_18 . Так, висновком експерта від 17.02.2021 року № 05-4-05/22 встановлено, що можливість спричинення ушкоджень на шкіряному клапті, наданому на експертизу, в результаті дії клинка ножа, наданого на експертизу, не виключається. Попри це, вищезазначене формулювання не є категоричним та містить у своєму смисловому значені - припущення.

Не погоджується апелянт і з висновками суду відносно того, що свідки не вказували про наявність будь-якого конфлікту у ОСОБА_9 в той день або раніше з іншими особами, сторонніх осіб на його домоволодінні вони не бачили, 4 папілярні узори невідомих осіб могли мати відношення до працівників правоохоронних органів. При цьому, судом також взято до уваги висновок експерта від 18.12.2020 року № 03-01/1145/2, яким встановлено, що проникаюче поранення грудної клітини з ушкодженням серця, що привезло до смерті потерпілого, виникло в проміжок часу, що вимірюється хвилинами до настання смерті.

Слід зазначити, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 аналогічні за змістом.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, просили скасувати вирок суду першої інстанції і закрити кримінальне провадження за ч.1 п.3 ст.284 КПК України, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти апеляційних скарг та просила залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що вони не підлягають до задоволення, з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Доводи апеляційних скарг про відсутність у кримінальному провадженні доказів вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадженя.

Частиною 1 ст.115 КК України передбачено відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю щодо протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

У п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи» визначено, що питання про умисел слід вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер, локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій, а саме при умисному вбивсті настання смерті охоплюється умислом винного.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, - умисного протиправного заподіяння смерті (умисного вбивства) іншій людині - ОСОБА_9 , є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що з весни 2020 року він тимчасово проживав у кума - ОСОБА_9 . 12 грудня 2020 року о 07 годині 20 хвилин поїхав у с. Мошни в магазин, де купив продукти, горілку, о 09 годині 20 хвилин повернувся у с. Тубільці. ОСОБА_9 вдома не було. Він пішов у гості до ОСОБА_12 , у нього взяв телефон, зателефонував ОСОБА_20 , який відповів, що знаходиться у ОСОБА_10 , потім ОСОБА_20 підійшов до них, вони побули у ОСОБА_12 , вживали спиртні напої, потім пішли додому. ОСОБА_20 знову пішов до ОСОБА_10 , а коли повернувся, вони знову вживали спиртні напої. Через деякий час ОСОБА_20 подзвонила ОСОБА_10 і сказала, щоб він вийшов. Повернувся ОСОБА_20 знервованим, близько 15-ої години, пояснив : «Проблеми свої». Близько 16-ої години ОСОБА_20 почав одягатися, в цей час прийшов ОСОБА_12 і попросив закурити. ОСОБА_20 розповів йому, що є качка. ОСОБА_12 повідомив, що ОСОБА_23 може приготувати качку. Після того, як ОСОБА_12 вийшов, ОСОБА_20 також відразу пішов, не повідомивши куди, однак сказав до нього: «Жди». Це було кілька хвилин на 17-ту годину. ОСОБА_7 чекав до 17 години 30 хвилин, залишалася горілка і він вирішив із нею сходити до ОСОБА_25 , але там йому не відчинили і він повернувся назад. Дорогою сів на зупинці, випив, можливо заснув. Коли прийшов додому, побачив, що у будинку горіло світло, але як ішов - світло вимкнув. Зайшов до будинку і побачив, що ОСОБА_9 лежав на лежанці, руками тримався за рану. Сказав чи то двоє було, чи то двоє втекло. Побачивши у нього кров, ОСОБА_7 відразу став телефонувати чи то на швидку, чи то в поліцію. ОСОБА_20 помер. Він чекав на поліцію, яких довго не було. У цей час він торкався та перевертав ОСОБА_20 , йому не вірилося, що він помер. Подзвонив своїй матері, потім прийшов брат ОСОБА_20 із дружиною, згодом усі набігли, приїхала поліція. До нього підійшов один із поліцейських і запитав, чи в цьому одязі він був та наказав йому іти з ним, його вивели із двору, «вкинули» у «пазіка» та вивезли у бік ферми, всього було 3-4 поліцейських. Вони вимагали розказати, як вбивав, він говорив працівникам поліції, що не вбивав ОСОБА_20 . У відповідь отримав удар у грудну клітку, від якого упав, його потягнули до машини, наказали сказати, що вони з ОСОБА_20 боролися, побилися, і що він ненароком ударив його ножем. Привезли до хати хвилин через 40-45. Згодом його привезли у райвідділ, де працівники поліції знову розповідали йому, що говорити. Наказували сказати, що конфлікт стався через те, що він їсти не приготував. Запитували, де ніж. Коли він відповів, що не знає, запитали, чи є взагалі в хаті ножі. Він відповів, що є, щось писав із поліцейськими, не пам`ятає, що саме. Окрім того, йому дали горілки. Ближче до ранку наказали намалювати ножа, що є у хаті. У подальшому повідомили, що знайшли ніж чи то у пічці, чи то у грубі. Він його туди не кидав. Потім показали, де підписати, і він підписав. Зазначив, що підписи ставив під тиском, а обставини, які повідомляв в ході надання пояснень, що фіксувалися працівниками поліції на відеокамеру, не відповідають дійсності, тому відмовився від своїх слів. Стверджував, що ножа, який знайшли працівники поліції у печі в ході огляду місця події, у них не було. При цьому уточнив, що ніж із заклепками був, але саме такого не було. Чому тоді намалював ніж із трьома заклепками, спочатку пояснити не зміг, а в подальшому повідомив, що намалював якісь каракулі, а не той малюнок ножа, який є у матеріалах кримінального провадження.

Незважаючи на позицію обвинуваченого ОСОБА_7 - не визнання своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, його вина підтверджується матеріалами кримінального провадження, зібраними під час досудового розслідування та під час судового слідства, проведеного судом першої інстанції і, зокрема, показаннями:

- потерпілої ОСОБА_10 про те, що обвинувачений ОСОБА_7 проживав останні 2 роки разом з її двоюрідним братом ОСОБА_9 , був його кумом. У суботу, 12 грудня 2020 року, з 08 години 30 хвилин чи 09 години 30 хвилин до 14 години брат допомагав їй по господарству, у стані сп`яніння не перебував, знервованим не був. За допомогу вона дала йому продукти харчування та 170 грн і він пішов до себе. Їх будинки розташовані поруч, на відстані близько 70-100 м, мають спільний паркан, все проглядається, і на город, і до хати. Десь через хвилин 20 - півгодини вона бачила, як брат опускав картоплю, дуже гучно говорив по телефону, був стривожений, дуже розстроєний, але суті розмови не чула. Через сітку передала йому рибу і повернулася у будинок, запаху алкоголю від нього не відчула. О 20 годині зателефонували працівники поліції та повідомили, що брат помер, його вбивили. Вона пішла до брата, в його будинку були працівники поліції, до будинку вона не заходила. На порозі сидів ОСОБА_7 , нахилений, розстроєний. Ні про які конфлікти їй брат не розповідав, якби йому погрожували, то він би їй сказав. Потерпіла також повідомила, що її брат був неконфліктною людиною, навіть коли нап`ється - прийде додому, спить, сам нікого не зачіпає. ;

- свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що ОСОБА_7 знає з дитинства, ОСОБА_9 - рідний брат її чоловіка ОСОБА_28 .. ОСОБА_7 останні 2 роки проживав у ОСОБА_9 . Близько 19 годині 40 хвилин до них зателефонував двоюрідний брат і сказав, щоб вони пішли до ОСОБА_9 і подивилися, що з ним: чи вбитий, чи помер. Вони з чоловіком хвилин за 30 прийшли на місце, ні в дворі, ні біля двору, ні в будинку нікого не було. Хвіртка була відкрита, хата також, у будинку горіло світло, працював телевізор. ОСОБА_9 лежав на спині на лежанці, накритий ковдрою. Крові у нього вона не бачила, на столі був безлад. ОСОБА_7 не було, через 2 хвилини він прийшов, привів працівників поліції. Вони з чоловіком були надворі, ОСОБА_7 був біля них, однак вона з ним не спілкувалася. У якому він був стані, не пам`ятає, хвилин через 20 чи 30 ОСОБА_7 забрали працівники поліції. Він ішов сам, ніхто його не вів. Вони з чоловіком пробули там орієнтовно до 5 години ранку. Щоб ОСОБА_7 і ОСОБА_9 лаялися, вона ніколи не чула;

- свідка ОСОБА_12 , який показав, що з потерпілою та обвинуваченим перебуває у дружніх відносинах. У грудні 2020 року, близько 09-ої години ранку, до нього зайшов ОСОБА_7 з пляшкою горілки, сказав, що ОСОБА_20 немає, а похмелитися треба, тому у нього вип`є, випив півчарки горілки, вони поговорили і він пішов, куди саме - не бачив. Близько 12-ої години на початку 13-ої години ОСОБА_33 повернувся, знову небагато випив, потім прийшов ОСОБА_20 . ОСОБА_33 запитав у нього, де він був, на що той відповів, що був у ОСОБА_10 на роботі. Вони випили по півчарки і пішли, ОСОБА_20 пішов до ОСОБА_34 . О 15 годині чи на початку 16-ої години ОСОБА_33 і ОСОБА_20 повернулися, закурили, ОСОБА_20 повідомив, що заробив курку і з нею треба щось зробити. У відповідь на це ОСОБА_12 сказав: «Давай мені, я запечу». Десь за 10 хв. до 16 години він пішов до ОСОБА_20 за цибулею, в хату не заходив, був у коридорі, ОСОБА_7 пішов у хату, він чув, як вони з ОСОБА_20 говорили. ОСОБА_20 , мабуть, лежав на ліжку, більше у домі нікого не було, оскільки вони говорили лише удвох. О 16-й годині він повернувся додому. Десь біля 19 - 20 години до нього зайшов ОСОБА_35 і повідомив, що ОСОБА_20 немає. На місце події він не ходив.

Свідок також повідомив, що до будинку, де жили ОСОБА_20 та ОСОБА_33 , йому іти близько 1-2 хвилин. ОСОБА_7 до нього заходив рідко, випивали. Коли він спілкувався із ОСОБА_33 та ОСОБА_20 , між ними не було ніяких непорозумінь. Зазначив, що не може сказати, з ким спілкувався ОСОБА_9 , не бачив, щоб до нього хтось приходив. Йому ОСОБА_9 не жалівся ні на кого, про конфлікти не говорив. З 5-ої до 7-ої години вечора того дня він не чув криків, боротьби;

- свідка ОСОБА_13 , який показав, що проживає із потерпілою ОСОБА_10 у фактичних шлюбних відносинах. У суботу у грудні 2020 року вони приїхали на дачу. Ранком він зірвав спину, тому лежав, дивився телевізор, прибирав. Коли вийшов витрусити пилосмок, привітався із ОСОБА_20 , який саме вичерпував воду з каналізації. Він був веселий, нормальний, привітний, не скаржився ні на що. Це було близько 12-ої години дня. Після 08-ої години вечора його дружині зателефонували і повідомили, що ОСОБА_20 помер. Коли прийшли - ОСОБА_7 був на ґанку, перебував у шоковому стані, нікого не бачив і не чув, сидів мовчки.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що показання потерпілої , свідків є послідовними та логічними, що не дають суду підстав сумніватися у їх правдивості. Суд першої інстанції в установленому законом порядку поклав їх до доказової бази при ухваленні вироку, зокрема свідків було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приведено їх до присяги, не встановлено підстав того, що вони могли обмовити обвинуваченого.

Доведеність обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні суду першої інстанції письмовими доказами:

- даними електронного рапорту серії ЄО № 9268 від 12 грудня 2020 року, відповідно до якого 12 грудня 2020 року о 18 годині 11 хвилин на лінію «102» надійшов телефонний дзвінок від ОСОБА_7 , який повідомив, що у його присутності помер його сусід гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4, який за життя зловживав алкогольними напоями. Заявник також перебуває у нетверезому стані /т. 2 а.п. 3-5/;

- даними протоколу огляду місяця події від 12-13 грудня 2020 року, з таблицею зображень та оптичним диском із відеозаписом до нього, якими зафіксовано огляд домоволодіння в АДРЕСА_2 , та огляд виявленого у домоволодінні трупа ОСОБА_9 , у якого вилучено зрізи нігтів, мікронакладення з долонь, зрізи волосся та здійснено змиви з обох рук. Крім того, в ході огляду виявлено ніж металевий, ніж з дерев`яною колодкою, залишки металевого ножа з трьома заклепками та вилучено 4 сліди папілярних візерунків. Таблицею зображень до протоколу огляду місця події від 13 грудня 2020 року зафіксовано загальний вигляд кімнат житлового будинку, вигляд трупа ОСОБА_9 , детальний вигляд наявних на трупі тілесних ушкоджень і трупних плям; детальний вигляд ложа трупа; а також детальний вигляд слідів папілярних узорів та детальний вигляд ножів. Слідів перебування сторонніх осіб у будинку, слідів злому та боротьби в протоколі не зафіксовано /т. 2 а.п. 6-49/;

- інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 236739479 від 13 грудня 2020 року, з якої вбачається, що власником будинку за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_9 /т. 2 а.п. 50-51/;

- ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 грудня 2020 року, якою відмовлено у клопотанні старшого слідчого СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_37 , погодженого прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_38 , про дозвіл на проведення обшуку домоволодіння АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що зафіксоване у процесуальній формі повідомлення ОСОБА_7 про те, що 12 грудня 2020 року близько 18-ої години за адресою проживання: АДРЕСА_2 , у його присутності помер його співмешканець ОСОБА_9 внаслідок отриманого тілесного ушкодження, є законною підставою для проникнення до житла чи іншого домоволодіння особи і не передбачає обов`язкового звернення до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на проведення огляду місця події /т. 2 а.п. 52-54/;

- даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 13 грудня 2020 року, відповідно до якого гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був затриманий працівниками поліції 12 грудня 2020 року о 23 годині 50 хвилин у АДРЕСА_2, оскільки на місці події наявні ознаки, що саме затриманий вчинив злочин. В ході проведення особистого обшуку ОСОБА_7 , у присутності понятих ОСОБА_39 та ОСОБА_40 , у ОСОБА_7 було виявлено та вилучено: мобільний телефон «Samsung», який поміщено до сейф-пакету 7041347; куртку, яку поміщено до сейф-пакету INZ 4037069, светр, який поміщено до сейф-пакету INZ 4037070, джинси, які поміщено до сейф-пакету INZ 4037067. Протокол підписано захисником ОСОБА_8 /т. 2 а.п. 55-59/;

- постановою прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_38 від 13 грудня 2020 року про відібрання у ОСОБА_7 біологічних зразків, а саме: зразків крові, волосся, слідів папілярних візерунків, змивів з обох рук, у необхідній для проведення експертиз кількості. Як свідчить напис на даній постанові, її копію ОСОБА_7 отримав 13.12.2020 /т. 2 а.п. 60/;

- даними протоколу отримання зразків для експертизи від 29 грудня 2020 року, відповідно до якого у присутності захисника ОСОБА_8 у підозрюваного ОСОБА_7 було відібрано зразки крові для проведення судово-медичної експертизи. Заяв, зауважень та доповнень до протоколу не надійшло /т. 2 а.п. 61/;

- даними протоколу огляду трупа від 14 грудня 2020 року, що був проведений слідчим СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області , у присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , за участю спеціаліста - судово-медичного експерта ОСОБА_17 , яким зафіксовано огляд трупа ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться на секційному столі в положенні горілиць, руки та ноги витягнуті вздовж умовної вісі тулуба. На трупі наявний наступний одяг: кофта чорно-сіра, на передній поверхні якої наявні підсохлі накладання бурої рідини, також наявний майже вертикальний дефект її тканини довжиною близько 5 см; сорочка коричнево-синя, клітчаста, на лівій полиці якої наявний аналогічний дефект її тканини довжиною близько 4,5 см, вказана сорочка рясно просочена рідиною бурого кольору; штани джинсові, сині; шкарпетки чорні. На шиї, на чорній нитці, наявні два дерев`яні хрестики. Тілесні ушкодження: на передній поверхні грудної клітки зліва, майже по середньо-ключичній лінії, наявна косо-вертикально орієнтована рана видовженої форми, довжиною при зведених краях близько 3 см. Рана має ознаки колото-різаної. В проекції правої лопатки наявна вертикально орієнтована аналогічна за характеристиками рана довжиною близько 3 см. Інших тілесних ушкоджень, що доступні для дослідження, під час огляду не виявлено. На кофті та на сорочці відповідно рані на спині наявні відповідні дефекти їх тканини. Під час огляду вилучено: кофту чорно-сіру; сорочку коричнево-синю, клітчасту; штани джинсові сині; шкарпетки чорні /т. 2 а.п. 62-63/;

- даними копії лікарського свідоцтва про смерть № 1145 від 14 грудня 2020 року, згідно з яким ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_2 ; смерть настала вдома; причина смерті - використання гострого предмету з метою вбивства чи нанесення ушкодження; смерть настала внаслідок нападу з метою убивства чи нанесення ушкодження; причина смерті встановлена судово-медичним експертом /т. 2 а.п. 64/;

- даними висновку експерта № 03-01/1145 від 14 грудня 2020 року, відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_9 є проникаюче поранення грудної клітки з ушкодженням серця, що в своєму перебігу призвело до розвитку гострої крововтрати та накопичення крові в порожнині серцевої сумки, в лівій плевральній та черевній порожнинах. Вказане поранення грудної клітки виникло від дії якогось знаряддя, що володіє властивостями плаского колюче-ріжучого та має гостру ріжучу кромку (лезо) та обух з добре вираженими ребрами, шириною близько 1-1,5 мм. Ширина травмуючого знаряддя на рівні погруженої частини може становити від 14 мм до 30 мм. Вказане поранення грудної клітки виникло в проміжок часу, що вимірюється в хвилинах до моменту настання смерті, та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Ступінь розвитку трупних явищ вказує, що смерть настала за 36-48 годин до моменту проведення експертизи трупа в морзі або в час, наближений до вказаного. При судово-медичній експертизі трупа, окрім вищевказаного поранення грудної клітки, виявлено рану на спині, яка виникла від дії якогось знаряддя, що володіє властивостями плаского колюче-ріжучого, не виключено незадовго до настання смерті, та носить ознаки легкого тілесного ушкодження. Також було виявлено три подряпини на животі, які виникли від дії тупого предмета в термін до 1-1,5 діб до настання смерті та носять ознаки легких тілесних ушкоджень. При судово-токсикологічній експертизі крові трупа виявлено 5,48 проміле етилового спирту. Така концентрація може відповідати тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння у живих людей /т. 2 а.п. 69-71/;

- даними висновку експерта № 03-01/1145/2 від 18 лютого 2021 року, з якого вбачається, що причиною смерті ОСОБА_9 є проникаюче поранення грудної клітки з ушкодженням серця, що в своєму перебігу призвело до розвитку гострої крововтрати та накопичення крові в порожнині серцевої сумки, в лівій плевральній та черевній порожнинах. Вказане поранення грудної клітки виникло від дії якогось знаряддя, що володіє властивостями плаского колюче-ріжучого та має гостру ріжучу кромку (лезо) та обух з добре вираженими ребрами, шириною близько 1-1,5 мм. Ширина травмуючого знаряддя на рівні погруженої частини може становити від 14 мм до 30 мм. Вказане поранення грудної клітки виникло в проміжок часу, що вимірюється в хвилинах до моменту настання смерті, та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Між вказаним пораненням грудної клітки та настанням смерті існує прямий причинний зв`язок. При судово-медичній експертизі трупа, окрім вищевказаного поранення грудної клітки, виявлено рану на спині, яка виникла від дії якогось знаряддя, що володіє властивостями плаского колюче-ріжучого, не виключено незадовго до настання смерті, та носить ознаки легкого тілесного ушкодження. Також було виявлено три подряпини на животі, які виникли від дії тупого предмета в термін до 1-1,5 діб до настання смерті та носять ознаки легких тілесних ушкоджень. Визначити послідовність нанесення тілесних ушкоджень не представляється можливим у зв`язку із браком судово-медичних даних. Виключається можливість виникнення виявлених тілесних ушкоджень внаслідок падіння з положення стоячи на площину. У виявлених ранах сторонні предмети відсутні. Ступінь розвитку трупних явищ вказує, що смерть настала за 36-48 годин до моменту проведення експертизи трупа в морзі або в час, наближений до вказаного. Тілесних ушкоджень, які б свідчили про можливу боротьбу чи самозахист, при експертизі трупа не виявлено. Ознак, які б свідчили про можливе посмертне переміщення тіла, при експертизі трупа не виявлено. Не виключається можливість виконання ОСОБА_9 цілеспрямованих дій після отримання ним тілесних ушкоджень, за умови його перебування у стані свідомості. Об`єктивних судово-медичних даних, які б дозволили висловитись про взаєморозташування потерпілого та нападника, при експертизі трупа не виявлено. /т. 2 а.п. 72-74/;

- даними висновку експерта № 05-4-05/22 від 17 лютого 2021 року, згідно з яким ушкодження на шкіряному клапті є колото-різаним і виникло від дії якогось знаряддя, що володіє властивостями плаского колюче-ріжучого і має гостру ріжучу кромку (лезо) та обух товщиною близько 1-1,5 мм з добре вираженими ребрами. Ширина травмуючого предмета на рівні погруженої частини може складати 14-30 мм. Параметри травмуючого знаряддя надаються без врахування скоротливої здатності шкіри. Можливість спричинення ушкоджень на шкіряному клапті, наданому на експертизу, в результаті дії клинка ножа, наданого на експертизу, не виключається /т. 2 а.п. 77-78/;

- даними висновку експерта № 05-1-09/01 від 04 січня 2021 року, відповідно до якого кров підозрюваного ОСОБА_7 відноситься до групи А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВ0 /т. 2 а.п. 79-80/;

- даними висновку експерта № СЕ-19/124-21/1052-Б від 03 лютого 2021 року, з якого вбачається, що на наданому на дослідженні светрі, вилученому у підозрюваного ОСОБА_7 під час особистого обшуку затриманого 13 грудня 2020 року (об`єкт № 1), виявлено кров людини. Виявлена кров людини (об`єкт № 1) може походити від особи (осіб) з групою крові А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н системи АВ0; у разі змішування крові походження її можливе від осіб з групою крові 0(І) та А(ІІ), як з супутнім антигеном Н так і без нього, ізосерологічної системи АВ0. Кров людини на светрі (об`єкт № 1) може походити від потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /т. 2 а.п. 94-99/;

- даними висновку експерта № СЕ-19/124-21/1101-Б від 02 лютого 2021 року, відповідно до якого на поверхні наданих на дослідженнях джинсових штанів, вилучених у підозрюваного ОСОБА_7 під час особистого обшуку затриманого 13 грудня 2020 року (об`єкти №№ 4,6), виявлено сліди крові людини. В слідах крові людини на джинсових штанах (об`єкти №№ 4,6), виявлено антигени А, Н та не виявлено ізогемаглютиніни, отже дана кров може походити від особи (осіб) з групою крові А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н ізосерологічної системи АВ0. У разі змішування крові від двох або більше осіб ними можуть бути особи з групами крові 0(І) та А(ІІ) ізосерологічної системи АВ0, як з супутнім антигеном Н так і без нього. Сліди крові людини на джинсових штанах (об`єкти № 4,6) можуть походити за рахунок крові потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /т. 2 а.п. 101-108/;

- даними висновку експерта № СЕ-19/124-21/1156-Б від 10 лютого 2021 року, згідно з яким на поверхні наданого на дослідження змиву з долоні лівої руки трупа ОСОБА_9 (об`єкт № 3) виявлено сліди крові людини. На поверхні змиву з долоні правої руки трупа ОСОБА_9 (об`єкт № 2) слідів крові не виявлено. Кров людини, що виявлена на змиві з долоні лівої руки (об`єкт № 3) може походити від особи (осіб) з групою крові А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н системи АВ0. У разі змішування крові від двох або більше осіб ними можуть бути особи з групами крові 0(І) т А(ІІ) ізосерологічної системи АВ0, як з супутнім антигеном Н так і без нього. Сліди крові людини, виявлені на змиві з долоні лівої руки трупа ОСОБА_9 (об`єкт № 3), можуть походити за рахунок крові потерпілого або містити її домішки. Сліди крові людини, виявлені на змиві з долоні лівої руки трупа ОСОБА_9 (об`єкт № 3), можуть походити за рахунок крові підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або містити її домішку /т. 2 а.п. 110-117/;

- даними висновку судово-психіатричного експерта № 43 від 03 лютого 2021 року, що проводилася відносно ОСОБА_7 , відповідно до якої на період часу, до якого відноситься скоєння ОСОБА_7 інкримінованого йому правопорушення, у нього не відмічалося проявів хронічного психічного захворювання, недоумства, а виявлялися прояви емоційно-нестійкого розладу особистості в стані компенсації (F-60.3 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду) та психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності (F-10.24 за МКХ-10) - що при збереженні у нього вольових процесів, критичних і прогностичних функцій, не позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними. На період часу, до якого відноситься скоєння ОСОБА_7 інкримінованого йому правопорушення, у нього не відмічалося проявів тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки, він знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння, в його поведінці не відображалося психопатологічної симптоматики - що свідчить про його здатність на вказаний період усвідомлювати свої дії і керувати ними. На теперішній час ОСОБА_7 хронічним психічним захворюванням, тимчасовим розладом психічної діяльності, недоумством або іншим хворобливим станом психіки не страждає, а виявляє прояви емоційно-нестійкого розладу особистості в стані компенсації та психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю із синдромом залежності, що не позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними, правильно сприймати обставини, що мають значення по справі, приймати участь при проведенні слідчих дій і при розгляді справи в суді. За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_7 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру /т. 2 а.п. 120-123/;

- ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_42 від 05 лютого 2021 року про надання тимчасового доступу до речей і документів, які перебувають у володінні КНП «ЧОПНД», з можливістю вилучення оригіналу медичної карти амбулаторного хворого амбулаторної карти ОСОБА_7 /т. 2 а.п. 125-126/;

- даними протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 08 лютого 2021 року /т. 2 а.п. 127/;

- даними опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, суду, від 08 лютого 2021 року /т. 2 а.п. 128/;

- постановою про продовження строку досудового розслідування від 08 лютого 2021 року /т. 2 а.п. 130-132/;

- даними протоколу огляду речей (документів) від 19 лютого 2021 року, /т. 2 а.п. 133-140/;

- постановою про визнання предметів речовими доказами у кримінальному провадженні та про приєднання їх до матеріалів досудового розслідування від 19 лютого 2021 року, відповідно до якої оглянуті 19 лютого 2021 року обгорілий господарський ніж та марлевий тампон із змивом з поверхні лівої долоні руки трупа ОСОБА_9 , які були вилучені в процесі проведення огляду в період часу із 12 грудня 2020 року до 13 грудня 2020 року на місці вчинення кримінального правопорушення, на території приватного будинковолодіння АДРЕСА_2 ; джинсові штани та светр підозрюваного ОСОБА_7 , що були вилучені 13 грудня 2020 року в процесі проведення особистого обшуку затриманого за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_7 ; кофту, сорочку, джинсові штани та пару носків, вилучені 14 грудня 2020 року під час проведення огляду трупа ОСОБА_9 в умовах моргу КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичних експертиз», - визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000904 від 12.12.2020 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Предмети, які не є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, а саме: зрізи нігтів із пальців лівої та правої долонь рук трупа ОСОБА_9 , мікронакладення із долонь рук трупа, зразки волосся з п`яти частин голови трупа ОСОБА_9 , чотири сліди папілярних узорів, металевий ніж з дерев`яним руків`ям, марлевий тампон зі змивами з поверхні правої долоні рук трупа та мобільний телефон «Samsung SGH С-130»; до прийняття остаточного судового рішення у даному кримінальному провадженні передано на відповідальне збереження до камери схову речових доказів слідчого відділу Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області /т. 2 а.п. 142-145/;

- даними запиту слідчого СВ № 414/46/27-2021 від 03 лютого 2021 року, адресованим начальнику відділу служби «102» Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Черкаській області ОСОБА_43 про надання аудіозапису повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, а саме скоєння умисного вбивства ОСОБА_9 , що мало місце 12.12.20 в с. Тубільці Черкаського району Черкаської області /т. 2 а.п. 148/

- дослідженим у судовому засіданні оптичним диском із аудіозаписом повідомлення ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення, з якого встановлено, що ОСОБА_7 , зателефонувавши на лінію «102», повідомив про те, що «прийшов додому, а кум посинів». У відповідь на запитання оператора «Чи він живий?», сказав: «Вже нє, був при мені ще живий». Після пропозиції оператора спробувати пульс у нього, зазначив: «…Нє, все. Він уже холодний». Окрім того, розповідав: «..Я прихожу додому, а кум мертвий…», «…Він хліпав, лежав на лєжанке і хліпав…допомогу просив». Після пропозиції оператора викликати швидку допомогу, повідомив: «…Він вже пожовтів» /т. 2 а.п. 150/;

- даними протоколу огляду речей (документів) від 19 лютого 2021 року, з якого вбачається, що слідчим відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, слідчого відділу Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області було оглянуто оптичний диск із аудіозаписом повідомлення ОСОБА_7 про подію кримінального правопорушення та зафіксовано зміст його діалогу із оператором /т. 2 а.п. 151-153/;

- постановою про визнання предметів речовими доказами у кримінальному провадженні та про приєднання їх до матеріалів досудового розслідування від 19 лютого 2021 року, відповідно до якої оглянутий 19 лютого 2021 року оптичний диск із аудіозаписом повідомлення про вчинення умисного вбивства ОСОБА_9 12.12.2020 в селі Тубільці Черкаського району Черкаської області, який був вилучений на підставі запиту уповноваженої особи у відділі служби «102» Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Черкаській області, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні /т. 2 а.п. 155-157/;

- даними протоколу огляду предметів від 24 лютого 2021 року, з таблицею зображень до нього, в ході якого оглянуто полімерне упакування, у якому виявлено мобільний телефон. При подальшому огляді мобільного телефону проводилося його увімкнення. В ході огляду було встановлено налаштування дати та часу мобільного телефону: 03.11.2009; Московський час. Після цього було оглянуто «Журнал дзвінків», серед яких «пропущені», «вхідні» та «вихідні». При перегляді інформації, що міститься у вкладках «пропущені», «вхідні» та «вихідні», її було сфотографовано. Зокрема, у вкладці «Вихідні» зафіксовано вихідні дзвінки на лінію «102», здійснені 23 жовтня о 18 годині 08 хвилин, о 18 годині 30 хвилин та о 18 годині 51 хвилина. Окрім того, 23 жовтня о 18 годині 42 хвилини, о 18 годині 43 хвилини та о 20 годині 13 хвилин зафіксовано вихідні дзвінки на абонентський номер НОМЕР_1 , а о 21 годині 12 хвилин - абоненту «Син». У вкладці «Вхідні» зафіксовано вхідні дзвінки абонента НОМЕР_2 , здійснені 23 жовтня о 18 годині 15 хвилин, о 18 годині 16 хвилин та о 18 годині 56 хвилин, а також вхідні дзвінки абонента НОМЕР_1 , здійснені 23 жовтня о 18 годині 43 хвилини, о 18 годині 54 хвилини, о 18 годині 57 хвилин, о 19 годині 20 хвилин, о 19 годині 33 хвилини, о 20 годині 14 хвилин. У ході дослідження даного доказу у судовому засіданні прокурор повідомив про те, що оперативним шляхом встановлено, що абонентський номер НОМЕР_1 належить матері ОСОБА_7 , а абонентський номер НОМЕР_2 - інспектору СРПП. У подальшому було переглянуто смс-повідомлення. При перегляді інформації, що міститься у вкладці «вхідні», її було сфотографовано. По закінченню огляду мобільний телефон було вимкнено та поміщено до первинного упакування, місце розрізу зав`язано ниткою білого кольору, до вільних кінців якої прикріплено паперову бирку з пояснюючим написом /т. 2 а.п. 159-163/;

- даними виписки з амбулаторної карти № 2036 від 13 грудня 2020 року, з якої вбачається, що за результатами клінічного огляду та даними інструментального дослідження ОСОБА_7 встановлено діагноз: алкогольне сп`яніння /т. 2 а.п. 165/.

Колегія суддів, надаючи оцінку кожному з цих доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про визнання винуватим ОСОБА_7 у вчиненні умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_9 із зазначенням у вироку місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що всі слідчі дії, проведені у відповідності до норм кримінального процесуального закону, які спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у кримінальному провадженні, а тому у колегії суддів немає сумнівів в їх законності.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про те, що поліція залишила без уваги наявність на місці злочину 4 чужих відбитків пальців, є необґрунтованими. Оскільки їх наявність не свідчить про те, що злочин вчинено іншою особою чи особами, а не ОСОБА_7 .

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та встановлено судом першої інстанції, під час досудового розслідування не виявлено доказів причетності інших осіб до вчиненого злочину. Свідки, які надали покази в судовому засіданні суду не вказували на те, що у будинку ОСОБА_9 , чи біля нього вони бачили сторонніх осіб, і обвинувачений також в своїх показах не зазначав про невідомих осіб. А в судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено, що до прибуття слідчо-оперативної групи у будинку ОСОБА_9 перебували свідок ОСОБА_11 та ОСОБА_28 . Оскільки у працівників поліції не було даних про причетність до злочину інших осіб підстав для призначення дактилоскопічної експертизи для ідентифікації слідів папілярних візерунків у органу досудового розслідування не було.

Посилання апелянта ОСОБА_7 на те, що суд не допитав всіх свідків, які були на місці злочину, та які давали письмові пояснення , є безпідставними, оскільки відповідно до ст.65 КПК України суд може викликати свідка - особу, якій відомі, або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, проте це право суду, а не його обов`язок. В даному випадку судом були викликані особи, яким були відомі обставини щодо подій, які сталися 12.12.2020 близько 18 години, в будинку АДРЕСА_2 - вбивство ОСОБА_9 , і які були визначені органом досудового розслідування, як свідки та зазначені в обвинувальному акті відносно ОСОБА_7 .

Твердження ОСОБА_7 про те, що докази, які надав експерт, і які стосувалися дослідження крові були сфабрикованими, є безпідставними.

13.12.2020 прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_38 було винесено постанову про відібрання у ОСОБА_7 біологічних зразків, а саме: зразків крові, волосся, слідів папілярних візерунків, змивів з обох рук, у необхідній для проведення експертиз кількості, і цього ж дня постанову ОСОБА_7 отримав (т.2 а.п.60).

29.12.2020 у обвинуваченого ОСОБА_7 у присутності його захисника ОСОБА_8 було відібрано зразки крові для проведення судово-медичної експертизи, при цьому будь-яких заяв чи зауважень ні від обвинуваченого ОСОБА_7 , ні від його захисника ОСОБА_8 не надходило.

На підставі відібраних зразків крові у обвинуваченого ОСОБА_7 були проведені судово-медичні експертизи та судово-імунологічні експертизи трупа ОСОБА_9 , №05-1-09/01 від 04.01.2021; №СЕ-19/124-21/1052-Б від 03.02.2021; №СЕ-19/124-21/1101-Б від 02.02.2021; №СЕ-19/124-21/1156-Б від 10.02.2021, якими встановлено наявність крові ОСОБА_9 на одязі обвинуваченого ОСОБА_7 , які проведені з дотриманням вимог ст.242 КПК України та Інструкції про проведення судово-медичої експертизи №6 від 17.01.1995, а тому сумнівів щодо вказаних судово-медичних та судово-імунологічних експертиз колегія суддів не має, крім того, ні обвинуваченим ОСОБА_7 , ні його захисником ОСОБА_8 не доведено про наявність істотних порушень при їх проведенні, які могли б вплинути на об`єктивність їх висновків, і як наслідок - незаконність вироку суду.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги свідченя його брата в частині факту вивезення його працівниками поліції з місця вчинення злочину та повернення через 40 хвилин, є неспроможними, оскільки, судом першої інстанції був допитаний в якості свідка рідний брат обвинуваченого - ОСОБА_46 і суд критично оцінив його покази в яких він висловлювався щодо незаконного поводження працівниками поліції відносно ОСОБА_7 та зазначив, що його покази спростовуються іншими доказами, з чим погоджується і апеляційний суд. Так, зокрема, свідок ОСОБА_11 зазначила, що коли працівники поліції забирали ОСОБА_7 , то він ішов сам, ніхто його не вів. А свідки ОСОБА_47 та ОСОБА_48 , які проводили опитування обвинуваченого ОСОБА_7 , заперечили про будь-який тиск на нього з їх боку, що підтверджується переглянутим в судовому засіданні першої інстанції відео файлом під назвою «00028», з якого вбачається, що ОСОБА_7 під час опитування поводився невимушено, розповідав про обставини його проживання в будинку ОСОБА_9 , не заявляв про застосування щодо нього недозволених методів слідства.

Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції не встановив - де перебував ОСОБА_9 з 16 год. до 18 год. оскільки він перебував у нервовому стані, а після того і ОСОБА_7 відлучався у своїх справах, та після поверненя виявив ОСОБА_18 вже пораненого, тобто злочин міг бути вчинений іншими особами, є необгрунтованими, та спростовуються показаннями: потерпілої ОСОБА_10 , яка підтвердила, що 12.12.2020 з 08:30 чи 09:30 до 14 год її брат ОСОБА_9 допомагав їй по господарству, він не був знервований, був веселим. ЇЇ брат був неконфліктною людиною, він їй не розповідав, що йому погрожували, якби таке було - він би їй повідомив, не вказувала, що вона бачила будь-яких сторонній людей біля його двору; свідка ОСОБА_12 , який підтвердив, що протягом дня ОСОБА_7 неодноразово виживав спиртні напої. За 10 хв. до 16-ої він пішов до ОСОБА_9 за цибулею та чув, як ОСОБА_7 та ОСОБА_9 спілкувались між собою в кімнаті будинку , вони перебували в стані алкогольного сп`яніння, сторонніх осіб в будинку не було, тобто свідок ОСОБА_12 не підтвердив доводи обвинуваченого про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 залишали будинок з 16 по 18 години. Покази потерпілої та свідка ОСОБА_12 були послідовними, логічними, та спростовують версію сторони захисту про вчинення кримінального правопорушення іншими, невстановленими особами, як і те, що ОСОБА_7 з 17-30 по 18 годину був відсутній в будинку померлого і непричетний до скоєння вбивства ОСОБА_9 , а також вказана версія спростовується проведеними судово-медичними та судово-імунологічними експертизами. Також колегія суддів ставить під сумнів за наявності тяжкого ступеню алкогольного сп`яніння у потерпілого ОСОБА_9 ( 5, 48 проміле) та обвинуваченого - алкогольне сп`яніння ( т.2 а.с. 165) , можливість їх пересування за межами будинку.

Крім того, доводи сторони захисту про вчинення злочину не ОСОБА_7 , а іншою особою, чи декількома особами, спростовується показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що коли він повернувся додому та телефонував на лінію «102» ОСОБА_9 був ще живий, при цьому дорогою до будинку він не зустрічав осіб, які могли б спричинити його смерть, тоді як відповідно до висновків судових експертиз за №03-01/1145 від 14.12.2020 та №03-01/1145/2 від 18.02.2021 проникаюче поранення грудної клітки з ушкодженням серця, що призвело до смерті потерпілого було заподіяне останньому в проміжок часу, що вимірюється в хвилинах до моменту настання смерті.

Доводи апелята ОСОБА_8 про вчинення працівниками поліції морального та фізичного тиску на ОСОБА_7 , аби примусити його давати неправомірні покази, є необґрунтованими. Як вбачається з матеріалів справи, ці обставини були предметом перевірки під час судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, крім того були проведені заходи по досудовому розслідуванню можливого незаконного впливу на обвинуваченого ОСОБА_7 з боку працівників поліції на початковій стадії розслідування.

Так, в судовому засідані були допитані свідки - працівники поліції ОСОБА_47 та ОСОБА_48 , які показали, що у зв`язку з надходженням на лінію «102» виклику про те, що в с.Тубільці від ножового поранення загинув ОСОБА_9 , вони виїхали на місце пригоди, де перебував ОСОБА_7 , вони його забрали до відділу поліції для відібрання пояснень. ОСОБА_7 перебував в стані алкогольного сп`яніння, в знервованому стані, та добровільно розповів, що вони у двох з ОСОБА_9 готували їжу, випивали. У ОСОБА_9 був ніж і він пішов на нього, захищаючись, ОСОБА_7 вихватив ножа та ударив ним ОСОБА_9 , на листку паперу він намалював ножа - яким вчинив злочин, який в подальшому був знайдений в печі будинку потерпілого. Зазначили, що розмова з ОСОБА_7 відбувалася у коридорі та кабінеті Черкаського РВП по пров. Медичний, 3, у м. Черкаси. На місці події ОСОБА_7 не говорив нічого. ОСОБА_7 доставляли у лікарню, однак тілесних ушкоджень у нього виявлено не було.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ч.7 ст.97 КПК України в частині відтворення вказаними свідками пояснень ОСОБА_7 щодо обставин вбивства ОСОБА_9 визнав їх недопустимими, та не взяв їх до уваги при ухваленні вироку. Разом з тим, опис працівниками поліції їх дій, поведінки ОСОБА_7 на місці події та в райвідділі, його зовнішнього стану, обставини доставлення його в райвідділ поліції, пояснення ОСОБА_7 , зафіксовані з допомогою відеозапису і відтворені на оптичному диску, суд першої інстанції врахував як обставини, для перевірки недозволених методів поводження з ним перед затриманням і після, а тому визнав їх належними і допустимими в цій частині, пославшись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 25.10.2018 в справі № 161/7193/16-к (провадження № 51-3025км18) та від 31.03.2020 в справі № 723/740/18 (провадження № 51-3972км19), та прийшов до висновку, що покази свідків ОСОБА_47 та ОСОБА_48 спростовують доводи обвинуваченого щодо насильства над ним та застосування недозволених методів розслідування з боку працівників поліції. Ці обставини підтверджуються показаннями потерпілої ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , які в судовому засіданні суду першої інстанції не вказували, що після події злочину і приїзду працівників поліції, останніми чинився будь-який вплив на ОСОБА_7 , або про наявність у нього тілесних ушкоджень.

Так, ухвалою суду першої інстації від 20.12.2022, постановленою без виходу в нарадчу кімнату, під звукозапис було доручено прокурору в порядку ст. 206 КПК України належним чином провести дослідження фактів, викладених в усній заяві обвинуваченого щодо вчинення по відношеню до нього працівниками поліції неправомірних дій, та письмово проінформувати про це суд.

19.06.2023 прокурором скеровано до суду постанову про закриття кримінального провадження № 0000132 від 09.12.2022 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи і на це звернув увагу суд першої інстанції, обвувачений ОСОБА_7 лише в судовому засіданні майже через 2 роки після вчинення злочину повідомив, що нібито після його затримання застосовувалось насильство та заборонені методи дізнання, хоча з матеріалів кримінального провадження вбачається, що станом на 13.12.2020 /т.2 а.п. 55-56/ ОСОБА_7 мав захисника, а отже мав можливість подати відповідну скаргу.

Твердження апелянта ОСОБА_8 про те, що відеозапис під назвою 00028 на якому зображено ОСОБА_7 у нетверезому стані і він давав свідчення щодо обставин злочину, не можна вважати допустимим доказом, оскільки працівники поліції використали його безпорадний стан для отримання зізнання, є безпідставними, оскільки вказаний апелянтом відеофайл під назвою «00028», а саме оптичний диск з написом: «Axent DVD + R 4,7GB 120 мин 16x, на якому мається один відеофайл під назвою «00028», і який був переглянутий в судовому засіданні суду першої інстанції на якому міститься відеозапис особи чоловічої статі, яка перебуваючи у службовому кабінеті, розповідає про обставини вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_9 , що мало місце 12.12.2020 в с.Тубільці Черкаського району Черкаської області /т.2 а.п.179-182/; а також міститься опитування ОСОБА_7 від 13.12.2020 /т.2 а.п.183/, з яких вбачається, що в ході опитування ОСОБА_7 поводився невимушено, впевнено, повідомляв обставини його проживання в будинку ОСОБА_9 , розповідав деталі їх спільного побуту, які не могли бути відомі працівникам поліції, та не заявляв про застосування до нього недозволених методів слідства - цей відеофайл судом в частині пояснень ОСОБА_7 , які він надавав працівникам поліції ОСОБА_47 та ОСОБА_48 щодо обставин вбивства , не був взятий до уваги як доказ вини обвинуваченого при ухваленні вироку, проте відомості, що зафіксовані на відеофайлі «00028», а це опис вказаних працівників поліції, їх дій, поведінки ОСОБА_7 на місці події та в райвідділі, його зовнішнього стану, обставини доставлення в райвідділ поліції, пояснення ОСОБА_7 , які зафіксовані з допомогою відеозапису і відтворені на опричному диску на відеофайлі «00028», визнані судом обставинами, які мають доказове значення для перевірки недозволених методів поводження з ОСОБА_7 перед затриманням і після, а тому суд визнав ці відомості належними і допустимими саме в цій частині.

Аналізуючи поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 та його дії в частині скарги щодо недозволених методів дізнання та застосування насильства, суд першої інстанції зазначив, що вбачає ознаки зловживання обвинуваченим правом на захист та розцінив їх як форму захисту і намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне, з цим твердженням погоджується і колегія суддів.

Слід зазначити, що доводи апелянта ОСОБА_8 про те, що орган досудового розслідування в складі слідчого СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області ОСОБА_14 , у присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , за участі спеціаліста - судово-медичного експерта ОСОБА_17 формально підійшли до огляду трупа ОСОБА_9 , оскільки ними не було виявлено рану на спині, яка виникла внаслідок дії якогось знаряддя, та три подряпини на животі, які виникли від дії тупого предмета і відповідно до висновку експерта від 14.12.2020 №03-01/1145, і які носять ознаки легких тілесних ушкодження, були предметом розгляду судом першої інстанції, і у вироку суд зазначив, що вказаний огляд проведено слідчим, труп ОСОБА_9 перебував в одязі, а описувався зовнішній вигляд трупа, у подальшому труп після зняття одягу більш детально був оглянутий судово-медичним експертом, який остаточно зафіксував усі наявні тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_9 у висновках експерта № 03-01/1145 від 14.12.2020 /т. 2 а.п. 69-71/ та № 03-01/1145/2 від 18.02.2021 /т. 2 а.п. 72-74/ і дав їм кваліфіковану оцінку. Та зазначив,що дані огляду трупа жодним чином не спростовують пред`явлене ОСОБА_7 офіційне звинувачення і його вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки причиною смерті ОСОБА_9 є саме проникаюче поранення грудної клітки з ушкодженням серця, сліди якого зафіксовані в протоколі огляду. Такий висновок суду першої інстанції на думку колегії суддів є вірним.

Твердження апелянта про те, що ніж, який був знайдений працівниками поліції, на його думку, у невідомому місці, є саме знаряддям вбивства ОСОБА_9 , є неспроможними, оскільки ніж було вилучено з печі будинку потерпілого, за місцем вчинення злочину за адресою: АДРЕСА_2 , під час огляду будинку слідчо-оперативною групою та його було надано на експертизу. Так, даними висновку експерта № 05-4-05/22 від 17.02.2021, згідно з яким ушкодження на шкіряному клапті є колото-різаним і виникло від дії якогось знаряддя, що володіє властивостями плаского колюче-ріжучого і має гостру ріжучу кромку (лезо) та обух товщиною близько 1-1,5 мм з добре вираженими ребрами. Ширина травмуючого предмета на рівні погруженої частини може складати 14-30 мм. Параметри травмуючого знаряддя надаються без врахування скоротливої здатності шкіри. Можливість спричинення ушкоджень на шкіряному клапті, наданому на експертизу, в результаті дії клинка ножа, наданого на експертизу, не виключається /т. 2 а.п. 77-78/.

Твердження апелянта ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_7 у ході судового розгляду жодного разу не визнавав частково своєї вини, зокрема щодо викидання ножа у піч, є неспроможними, та спростовуються журналом судового засідання від 16.04.2021 /т.1 а.п.60/. Так, на початку судового розгляду, після оголошення прокурором обвинувального акту ОСОБА_7 на запитання суду про те, чи зрозуміле йому висунуте обвинуваачення та чи визнає він себе винним, сказав, що воно йому зрозуміле, а також те, що він вину визнає частково, що викинув ножа в піч.

Щодо клопотання захисника ОСОБА_8 про повторне дослідження доказів апеляційним судом, та повторний допит потерпілої ОСОБА_10 колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду.

Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі №127/14811/17.

За змістом норми ч.3 ст. 404 КПК України учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження доказів, а заявлене клопотання обґрунтувати з посиланням на обставини, передбачені ч.3 ст. 404 КПК України.

Виходячи з буквального тлумачення вказаної норми процесуального закону сам по собі факт незгоди сторони із рішенням суду першої інстанції, оцінкою, наданою судом доказам, та подачі на нього апеляційної скарги із вимогою про його скасування не зобов`язує суд апеляційної інстанції повторно здійснювати дослідження доказів у повному обсязі, оскільки це є порушенням принципу інстанційності судової системи і зумовить порушення розумних строків апеляційного розгляду.

При цьому учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й навести, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Апеляційним судом встановлено, що всі докази досліджені судом першої інстанції в повному обсязі, безпосередньо та без порушень.

Так, потерпіла ОСОБА_10 в судовому засідані суду першої інстанції дала покази, які були логічними, послідовними, захисником ОСОБА_8 їй задавалися запитання, і вона на них надавала відповіді.

Колегія суддів вважає, що зі змісту заявлених клопотань вбачається, що вони зумовлені незгодою сторони захисту з юридичною оцінкою судом вказаних доказів, що відповідно до ч.3 ст.404 КПК України не є підставою для їх повторного дослідження апеляційним судом.

Виходячи з наведеного, в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 , заявленого під час апеляційного розгляду про повторне дослідження апеляційним судом всіх доказів по справі та повторного допиту потерпілої ОСОБА_10 - відмовлено.

Отже, обстановка й обставини події, динаміка їх розвитку, спосіб вчинення обвинуваченим злочину, застосоване знаряддя злочину, кількість, і локалізація нанесених ударів ОСОБА_9 , поведінка ОСОБА_7 під час і після вчинення злочину, свідчать про наявність у діях обвинуваченого всіх об`єктивних і суб`єктивних складових злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

З викладеного вище вбачається спрямованість дій та умислу ОСОБА_7 на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння після спільного розпивання спиртних напоїв, у ході побутового конфлікту, що виник раптово на грунті особистих неприязних стосунків до потерпілого. Наведене узгоджується з орієнтирами, викладеними в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», за якими умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч.2 ст.115 КК України, а також за відсутності ознак, передбачених ст.ст.116-118 КК України, зокрема, в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного із загиблим, підлягає кваліфікації за ч.1 ст.115 КК України.

На переконання колегії суддів, установивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані під час досудового розслідування й надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення, в тому числі допитавши потерпілу, свідків, надавши доказам оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.З таким процесуальним рішенням колегія суддів погоджується.

В п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звертається увага суддів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Згідно роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, повинні виходити із кваліфікації злочинів, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб вчинення, кількість епізодів, характер і ступінь тяжкості наслідків тощо).

Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з положень ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції відповідно до вимог статті 65 КК України обґрунтовано врахував наступне: позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання (прокурор просив призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді 11 років позбавлення волі; обвинувачений та його захисник просили ухвалити щодо ОСОБА_7 виправдувальний вирок; потерпіла підтримала позицію прокурора); відношення обвинуваченого до вчиненого (невизнання вини, відсутність щирого каяття та жалю з приводу загибелі людини); ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких; особливості й обставини вчинення злочину: форму вини (прямий умисел), мотив і мету вчинення злочину, спосіб вчинення кримінального правопорушення (завдання потерпілому проникаючого поранення грудної клітки з ушкодженням серця, що спричинило його смерть, а також одного удару клинком ножа в спину, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень), стадію вчинення (закінчений злочин), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали (смерть потерпілого); поведінку обвинуваченого після вчинення злочинних дій, який з метою приховання слідів вказаного злочину кинув знаряддя злочину у піч, а також здійснив телефонний дзвінок на лінію «102», в ході якого повідомив неправдиву інформацію про те, що вбивство ОСОБА_9 скоїла невідома особа; особу обвинуваченого, який є раніше не судимим /т. 2 а.п. 169-170, 171-172/; за місцем постійного проживання характеризується посередньо /т. 2 а.п. 173/; непрацевлаштований; неодружений; утриманців не має; особою з інвалідністю не являється; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває /т. 2 а.п. 167,168/.

Обставин, передбачених ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , не встановлено.

Обставиною, передбаченою ст. 67 КК України, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Призначене ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України, яке не є максимальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Тому, суд першої інстанції, на підставі повного, всебічного аналізу та оцінки всіх досліджених доказів у провадженні, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Підстави для скасування вироку суду та закриття провадження згідно ч.1 п.3 ст. 284 КПК України у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 в суді і вичерпанням можливості їх отримати, як про це просив обвинувачений та його захисник, відсутні.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 та скасування законного, обґрунтованого та вмотивованого вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 26 червня 2023 року відносно ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді