Дата документу 27.03.2024 Справа № 320/6754/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/153/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №320/6754/16-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора (зі змінами, поданими першим заступником керівника Запорізької обласної прокуратури в порядку ст.36 КПК) на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 вересня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Мелітополь Запорізької області, який проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України, та визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та виправдано,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

07 лютого 2018 року приблизно о 23 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрав чищені ядра грецького горіху, фасовані в пакети, загальною вагою 11 кг, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду у розмірі 1 300 грн.

18 травня 2018 року приблизно о 02 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись за місцем проживання ОСОБА_9 по АДРЕСА_3 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи повторно, шляхом обману ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що повертати майно не буде, під приводом тимчасового користування отримав від останньої телевізор марки «Самсунг», діагоналлю 50 см, в корпусі чорного кольору, вартістю 2000 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на вищевказану суму.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, та за ч.2 ст.190 КК як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Крім того, відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

25 липня 2016 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, знаходячись на АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинені двері проник до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де зі спальної кімнати таємно викрав належне ОСОБА_10 майно, а саме: електронасос БЦН 4/17 «Полтава», серійний номер 1814 в корпусі жовто-блакитного кольору, вартістю 1000 грн. та електронасос БЦ 1,1-18у.1.1 «Харків», серійний номер 0535547 в корпусі синього кольору, вартістю 1000 грн., спричинивши потерпілому майнову шкоду на загальну суму 2000 грн.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 прокурором були кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК, та виправдано.

За ч.2 ст.190 КК ОСОБА_7 призначено покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, за ч.2 ст.185 КК у виді 3 років позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі статей 75, 76 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки і на нього покладено відповідні обов`язки.

Вирішено питання про речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор просив вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.185, ч.2 ст.190 КК, та призначити покарання: за ч.2 ст.185 КК 3 роки 6 місяців позбавлення волі; за ч.2 ст.190 КК 1 рік 6 місяців позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК 4 роки позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.70 КК шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання (за вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 10.05.2019 року) більш суворим (за цим вироком) призначити остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі. У строк відбуття покарання зарахувати покарання, що відбуте ОСОБА_7 за вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 10.05.2019 року у виді 3 років позбавлення волі.

Першим заступником керівника Запорізької обласної прокуратури в порядку ст.36 КПК подано зміни до апеляційної скарги, в яких останній просив вирок змінити та на підставі ст.ст.49,74 КК звільнити ОСОБА_7 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вирок в частині виправдання ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК є обґрунтованим. Також зазначив, що ОСОБА_7 засуджений за вчинення 07.02.2018 року крадіжки та 18.05.2018 року шахрайських дій. Вказані злочини є нетяжкими, а тому у відповідності до ст.49 КК закінчилися строки давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, які становлять 5 років. За таких обставин вважав, що є підстави для звільнення обвинуваченого від покарання, тому ухвалення нового вироку є недоцільним.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги зміненої апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що змінена апеляційна скарга заступника керівника Запорізької обласної прокуратури, подана в порядку ст.36 КПК, підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирок в частині виправдання ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК прокурор вважав обґрунтованим, а тому у відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК в цій частині апеляційним судом не переглядався.

Подія кримінальних правопорушень за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК, доведеність винуватості ОСОБА_7 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині також не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК кримінальних правопорушень обвинуваченим за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

На переконання судової колегії, доводи зміненої апеляційної скарги, поданої першим заступником керівника Запорізької обласної прокуратури в порядку ст.36 КПК, стосовно необхідності звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, є слушними з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.4 КК злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК кримінальних правопорушень, які мали місце 07.02.2018 року та 18.05.2018 року відповідно.

Відповідно до ч.3 ст.12 КК (в редакції Закону, що діяла на момент вчинення злочинів) передбачені ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК кримінальні правопорушення відносились до категорії злочинів середньої тяжкості.

У той же час, положеннями ч.1 ст.5 КК передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Відтак, розглядаючи можливість застосування звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від покарання, колегія суддів вважає за доцільне керуватись положеннями закону про кримінальну відповідальність (в редакції Закону від 22.11.2018 року), що поліпшують становище особи.

Передбачені ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК кримінальні правопорушення відповідно до ч.4 ст.12 КК (в редакції Закону від 22.11.2018 року) відносяться до нетяжких злочинів.

Згідно положень ч.5 ст.74 КК особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на передбачених ст.49 цього Кодексу підставах.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК (в редакції Закону від 22.11.2018 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Враховуючи те, що кримінальні правопорушення вчинені ОСОБА_7 07.02.2018 року та 18.05.2018 року, а тому передбачені п.3 ч.1 ст.49 КК строки давності закінчилися у 2023 році.

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне змінити вирок суду першої інстанції та звільнити ОСОБА_7 від призначеного вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 вересня 2021 року покарання за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України відповідно до положень п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК, що, в свою чергу, обумовлює задоволення зміненої апеляційної скарги заступника керівника Запорізької обласної прокуратури, поданої в порядку ст.36 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Змінену апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури, подану в порядку ст.36 КПК, задовольнити.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 в цій справі в частині призначення покарання змінити.

На підставі п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного йому покарання за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України.

В решті вирок щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4