Номер провадження 1-кп/462/254/24
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000747 від 05.08.2023 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого згідно ст. 89 КК України,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

Рух справи в суді.

22.12.2023 року (вх. № 27519) з Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області у Залізничний районний суд м. Львова надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000747 від 05.08.2023 року відносно ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, до якого долучено реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування та цифровий носій (а.с. 1, 2-4, 5-7, 8, 9).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2023 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю ОСОБА_1 (а.с. 10).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26.12.2023 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні (а.с. 11).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15.02.2024 року кримінальне провадження призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 25-26).

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , 04.08.2023 року близько 22 год. 05 хв., керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним у напрямку вул. Шевченка, поблизу буд. № 16а по вул. Левандівській у м. Львові, всупереч ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», згідно якої учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху (далі ПДР) та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху грубо порушив вимоги чинних ПДР, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями, а саме: Р 1 п. 1.5; Р 2 п. 2.3 б), д); п.12.3 чинних ПДР. Вказані порушення виявились у тому, що ОСОБА_4 проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не відреагував на виникнення небезпеки для руху, хоча мав об`єктивну можливість виявити те, що пішохід ОСОБА_6 вибіг на проїзну частину дороги зліва на право відносно руху керованого ОСОБА_4 автомобіля, не зменшив швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, у свою чергу продовжив рух та вчинив наїзд на потерпілого ОСОБА_6 . Внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху, потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження: рубець у лобній ділянці, рубці на задній поверхні правого плеча, садно на зовнішньо-боковій поверхні правого стегна, відкритий перелом кісток правої гомілки, закриті переломи 8, 9, 10, 11, 12 ребер ліворуч із забоєм легень, двобічним гідротораксом та компресивними ателектазами, травма органів черевної порожнини із видаленням селезінки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 , обвинувачується у порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 , тяжкі тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Щодо позиції обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав суду пояснення, свою вину у інкримінованому йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.

Судом було встановлено, що ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції.

Щодо позиції потерпілого.

Суд звертає увагу на те, що 05.03.2024 року (вх. № Еп-1092/24) від уповноваженого представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на електронну пошту суду надійшла письмова заява із змісту якої вбачається, що потерпілий примирився з обвинуваченим, претензій до нього немає. Із цивільним позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди до обвинуваченого звертатися не буде. Так, просить при призначенні покарання обвинуваченому застосувати ст. 75 КК України, не призначаючи додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.

09.04.2024 року (вх. № Еп-1655/24) від уповноваженого представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на електронну пошту суду надійшла письмова заява, із змісту якої, у тому числі вбачається, що раніше висловлену позицію у письмовій заяві від 05.03.2024 року сторона потерпілого підтримує.

Щодо позиції сторони обвинувачення.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні наполягав на вказаній кваліфікації дій обвинуваченого, просив суд визнати його винними у вчиненому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у межах санкції статті з позбавленням права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою, обмежившись лише допитом обвинуваченого.

Мотиви суду, оцінка та висновки.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимог ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

Так, показання обвинуваченого у судовому засіданні послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є у матеріалах кримінального провадження, обвинуваченим не оспорюються.

Призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обвинувачений, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також повне та беззастережне визнання вини обвинуваченим.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Згідно роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали) тощо.

Отже при призначенні міри покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який має на утриманні малолітню дитину доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. матеріалів кримінального провадження 76), яку сам і утримує, його стан здоров`я, зокрема те, що він на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває (а.с. матеріалів кримінального провадження 68, 69), роль у скоєному кримінальному правопорушенні та поведінку до і після вчинення такого, а також думку потерпілої особи, котрий просив обвинуваченого суворо не карати, з огляду на те, що такий примирився з потерпілим, також те, що останній визнав свою вину, висловив щире каяття у скоєному.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та реального відбуття покарання, тому ОСОБА_4 слід призначити основне покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, з покладенням окремих обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що буде необхідним і достатнім для його перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Щодо призначення додаткового покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 , отримував посвідчення водія (а.с. матеріалів кримінального провадження 71).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з урахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням прийнятого рішення.

Так, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, суд, зважаючи на обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення та на особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого правопорушення, яке виражається у тому, що він усвідомив неправомірність своїх дій, щиро жаліє за тим що сталося, а також те, що право керування транспортними засобами є необхідним, оскільки обвинувачений має на утриманні малолітню дитину, яку виховує сам, а тому такому потрібне посвідчення водія на право керування транспортним засобом, щоб доставляти дитину до навчального закладу, а окрім цього і самому добиратись до роботи, дійшов висновку про можливість не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Суд дійшов глибокого переконання, що таке призначене судом покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, у рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2.11.2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Щодо процесуальних витрат.

Процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судових експертиз у кримінальному провадженні становлять 9 560 грн. 40 коп., які відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави, зокрема:

- 2 390 грн. 00 коп. витрат на проведення судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/114-23/15424-ІТ від 21.08.2023 року (а.с кримінального провадження 123);

- 2 390 грн. 00 коп. витрат на проведення судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/114-23/15423-ІТ від 18.08.2023 року (а.с кримінального провадження 115);

- 2 390 грн. 00 коп. витрат на проведення судової інженерно-транспортної експертизи № КCE-19/114-23/16356 від 07.09.2023 року (а.с кримінального провадження 132);

- 2 390 грн. 00 коп. витрат на проведення судової інженерно-транспортної експертизи № CE-19/114-23/20832-1T від 15.11.2023 року (а.с кримінального провадження 141).

Щодо арешту майна.

Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні ухвалами слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова № 462/5926/23 від 08.08.2023 року (а.с. 32-33, 37-38 матеріалів кримінального провадження), було накладено арешт на речові докази, а згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, тому накладений арешт слід скасувати, а вказане майно повернути законним власникам.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід обвинуваченому на момент ухвалення вироку суду не обраний, підстав для його обрання суд не вбачає.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку, тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати у розмірі 9 560 (дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 40 коп.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова № 462/5926/23 від 08.08.2023 року (а.с. 32-33, 37-38 матеріалів кримінального провадження), а саме на:

-на пару чоловічих кросівок марки «PROGRES» темного кольору, 43 розміру та два фрагменти скла розміром 1, 5 см та 1, 6 см, які вилучені в ході огляду місця події 04.08.2023 року;

-на автомобіль марки «ВАЗ 21099», державний номерний знак НОМЕР_2 , в цілому (на його комплектуючі деталі, вузли, агрегати та інше обладнання) без права відчуження, розпорядження та користування (ремонт, експлуатація), який належить ОСОБА_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Речові докази у кримінальному провадженні:

- пара чоловічих кросівок марки «PROGRES» темного кольору 43 розміру (а.с. кримінального провадження 28) повернути законному власнику;

- два фрагменти скла розміром 1, 5 см. та 1, 6 см. (а.с. кримінального провадження 28) знищити;

- автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21099» державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с кримінального провадження 29) повернути законному власнику;

Порядок оскарження вироку, набрання ним законної сили та отримання копії вироку.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

З текстом судового рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Вирок суду виготовлений та підписаний суддею у нарадчій кімнаті 09.04.2024 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1