Справа № 488/4778/23
Номер провадження № 1-кп/488/164/24
У Х В А Л А
Корабельний районний суд міста Миколаєва
в складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,
законного представника потерпілих - ОСОБА_8 ,
представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 6 ст.152, ч.3 ст.153, ч.2 ст.156, ч.1 ст.301-1 КК України,-
21.03.2024 р. у судовому засіданні прокурором, посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК України, такі як, можливість переховування обвинуваченого від органу досудового розслідування і суду, скоєння нового злочину, незаконного впливу на свідків і потерпілу, не зменшилися, заявлене клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , позицію якого обвинувачений підтримав, вважав за необхідне у клопотанні прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити та обрати обвинуваченому домашній арешт, посилаючись на те, що зі спливом часу ризики, заявлені прокурором, зменшились. У іншому випадку захисник просив визначити обвинуваченому розмір застави.
Потерпіла сторона клопотання прокурора підтримала.
Законний представник потерпілих ОСОБА_8 та їх представник адвокат ОСОБА_9 суду показали, що ризик щодо впливу на потерпілих обвинуваченим не зменшився.
Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ухвали Корабельного районного суду м.Миколаєва від 24.01.2024 року, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 діє до 24.03.2024 року включно.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, що передбачено п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України.
При прийнятті судового рішення, суд враховує вагомість доказів, що підтверджують обвинувачення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; його соціальні зв`язки в місці його постійного проживання, наявність постійного місця проживання; відсутність судимостей у обвинуваченого.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів. Санкція статті 152 частини 6 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, ч.3 ст. 153 КК України - позбавлення волі на строк від п`яти до семи років, ч.2 ст. 156 КК - на строк від п`яти до восьми років, ч.1 ст.301-1 КК - на строк від двох до шести років,у зв`язку з чим є всі підстави вважати, що тяжкість покарання, у разі визнання судом його винним, сама по собі є обставиною, яка може обумовити ризик переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування, суду.
Про існування названого ризику також свідчить репутація обвинуваченого, який не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, не має стабільного легального джерела прибутку та стійких соціальних зв`язків, або інших чинників, які б утримували його від втечі.
Інкриміновані злочини вчинено обвинуваченим за обтяжчуючих обставин - відносно малолітньої дитини та у присутності дитини, вчинення злочину повторно та щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах.
Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 вчиняв кримінальні правопорушення відносно своїх рідних малолітніх племінників неодноразово та систематично, а також в ході своєї злочинної діяльності з використанням «мережі «Інтернет» одержував доступ до дитячої порнографії та самостійно створював графічні файли з інформацією щодо дитячої порнографії, яку зберігав за місцем свого мешкання без мети збуту, що вказує на схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень сексуального характеру щодо неповнолітніх.
Враховуючи, що обвинуваченому відомо місце проживання потерпілих, їх місце навчання, наявні засоби зв`язку з останніми як родичами, аналогічне стосується і свідків у вказаному кримінальному провадженні, а також законного представника потерпілих, суд також знаходить слушними доводи прокурора про наявність ризику здійснення ОСОБА_6 тиску на потерпілих, які є малолітніми, та можуть легко піддаватись впливу, з метою вжиття заходів до підмови потерпілих чи свідків, здійснити тиск на них шляхом погроз та інших заходів впливу, на зміну їх показів та створення штучного алібі для уникнення можливого покарання, у разі доведення його вини.
Таким чином, ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, своєї актуальності не втратили та продовжують існувати.
При обґрунтуванні рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Ст.5 п.1 підпункт с Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини вказує, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Окрім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Крім того, суд враховує, що злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , є злочинами проти статевої свободи та статевої недоторканості, що становить підвищену суспільну небезпеку. Тому, враховуючи наявні ризики, суд вважає доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу у даному випадку не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
У зв`язку з чим, клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, задоволенню не підлягає.
Будь-яких підстав, які б унеможливлювали застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено та сторонами не наведено.
Відтак, виключно у сукупності з усіма наведеними вище обставинами, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та для запобігання спробам останнього переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, за відсутності доказів щодо неможливості тримання обвинуваченого під вартою, в тому числі за станом здоров`я, із врахуванням вимог щодо наявності наведеного вище ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. ст. 177 КПК України, а також того, що судовий розгляд не може бути закінченим до спливу строку дії попередньої ухвали суду про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, відсутності підстав для застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів робить висновок про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу
До того ж, такий строк перебування обвинуваченого під вартою не можна визнати таким, що є свавільним або таким, що порушує принцип справедливої співрозмірності.
Суд застосовує таке обмеження права на свободу обвинуваченого ОСОБА_6 виходячи з потреб цього судового розгляду, який несе за собою великий суспільний інтерес, як суворий виняток із загального правила презумпції на користь свободи та гарантій недопущення свавільного затримання і тримання під вартою, які з огляду на практику Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України») для суду залишається домінантним керівним принципом і в цьому випадку, враховуючи мету застосування запобіжного заходу - допровадження обвинуваченого до компетентного судового органу, як того вимагають справжні інтереси суспільства щодо повного, неупередженого та як можливо швидкого у продовж розумного строку проведення цього судового розгляду.
Рішення про відсутність підстав для визначення розміру застави вирішено судом при постановленні ухвали від 28.11.2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , відтак у клопотанні захисника з цього приводу слід відмовити за необгрунтованістю.

На підставі викладеного і керуючись ст. 176-178, 183, 331, КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 (шістдесяти) діб, а саме до 20.05.2024 року включно.

У клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та визначення розміру застави - відмовити за необгрунтованістю.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року, ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, що не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3