Провадження №1-кп/369/9/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

ОСОБА_7

за участю обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

за участю перекладача ОСОБА_15

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 строку тримання під вартою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 311, ч.3 ст. 313, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 311, ч.3 ст. 313, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 317, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 313, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 317 КК України та ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 311, ч.3 ст. 313, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 317 КК України,

встановив:

01 грудня 2023 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області від Київського апеляційного суду надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 311, ч.3 ст. 313, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 311, ч.3 ст. 313, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 317, ч.1 ст. 263 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 28 ч.1 ст. 263, ч. 3 ст. 15 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 313, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 317 КК України та ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 311, ч.3 ст. 313, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 317 КК України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2024 року обвинуваченому ОСОБА_11 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на 60 днів, до 06 квітня 2024 року включно, з альтернативою внесення застави у розмірі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 302 800 грн.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_11 обвинувачується у тому числі у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 313 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжкими злочинами, за вчинення яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна. Вважає, що існують ризики того, що останній може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення. Вказує, що застосування іншого запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні не є можливим.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_7 заперечували щодо клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисник заявив клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем його проживання, а у випадку задоволення клопотання прокурора, просить визначити, як альтернативний запобіжний захід щодо ОСОБА_11 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у розмірі 242 240 грн.

Вислухавши думку учасників судового процесу суд приходить до наступного.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За приписами статті 2 КПК України основними завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Європейським судом з прав людини сформовано правову позицію, відповідно до якої доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення "Єлоев проти України", "Фельдман проти України").

У справі «Гавула проти України» (2013 р.) ЄСПЛ висловив думку, що хоча спочатку взяття заявника під варту могло бути виправдано серйозністю висунутих проти нього обвинувачень, а також ймовірністю його втечі і перешкоджанні розслідуванню, «з плином певного часу суди зобов`язані були дати більш чіткі причини триваючого тримання під вартою», «в дійсності …вони неодноразово покладалися на ті ж самі підстави, без надання конкретних деталей і без аналізу того, чи були зміни у ситуації заявника».

Так, з рішення ЄСПЛ у справі "Смирнов проти Росії" від 24 липня 2003 року вбачається, що питання щодо того, чи була розумною тривалість тримання особи під вартою, не може вирішуватися абстрактно (п.п.61, 62). Наявність підстав тримання під вартою обвинуваченого повинні оцінюватися в кожній конкретній справі з урахуванням конкретних її обставин. Тривале ж утримання під вартою людини може виявитися виправданим лише за наявності конкретних ознак, інтересами суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (аналогічне рішення ЄСПЛ від 26 січня 1993 року у справі "Ш. проти Швейцарії"). Саме на національні судові органи покладається обов`язок забезпечувати розумність строків тримання обвинуваченого під вартою. Для цього суди повинні розглянути всі факти на користь і проти існування суспільного інтересу, який, при належному забезпеченні принципу презумпції невинуватості, виправдовує відхід норми про повагу до особистісної свободи і викласти ці міркування у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення з-під варти.

Згідно рішень ЄСПЛ у справі «Панченко проти Росії» ризик втечі не повинен оцінюватися тільки на підставі суворості покарання, яке може слідувати; «Бегчіев проти Молдови» - ризик втечі повинен оцінюватися в світлі таких факторів, як характер людини, його моральні принципи, наявність місця проживання і роботи, сімейні узи, будь-які інші зв`язки з країною, в якій ведеться його переслідування; справа «Ньюмейстер проти Австрії» - ризик втечі неминуче знижується з плином часу, проведеного в ув`язненні; «Ідалов проти Росії», «Гаріцкі проти Польщі», «Храіді проти Німеччини», «Іліжков проти Болгарії» - серйозність майбутнього покарання є релевантною обставиною при оцінці небезпеки втечі обвинуваченого, сама по собі тяжкість звинувачення не може служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення, що також знайшло своє відображення в рішенні Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003.

При цьому, ризик переховування від суду не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Також, ризики щодо продовження злочинної діяльності, перешкоджання судовому розгляду іншим шляхом, незаконного впливу на свідків, не можуть ґрунтуватися на припущеннях та не доведених фактах.

Мотиву однієї лише тяжкості злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_11 недостатньо для вирішення питання на користь подальшого його тримання під вартою, оскільки таке буде суперечити рішенню Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається обов`язковою підставою для застосування взяття під варту.

Тому суд застосовує наведені рішення ЄСПЛ, а також рішення ЄСПЛ у справі «Орловський проти України», згідно якого було встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції - право на судовий розгляд протягом розумного строку та/або право на звільнення обвинуваченого під час розгляду справи, для обґрунтування рішення про пом`якшення запобіжного заходу та його режиму.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_11 тримається під вартою з 22.02.2023, тобто вже більше року та немає можливості внести заставу, яка судом неодноразово зменшувалась, через її непомірність для обвинуваченого; останній раніше не судимий; має постійне місце проживання, де проживає зі своїми батьками, тобто має міцні соціальні зв`язки; є дитиною, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, у зв`язку із чим має численні хронічні захворювання.

Обґрунтованих даних, які б свідчили про реальні наміри обвинуваченого ОСОБА_11 переховуватись від суду, а також незаконно впливати на свідків, прокурором не доведено.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених обставин, суд вважає, що прокурором в достатній мірі не доведено, що на даний час у кримінальному провадженні існують реальні ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_11 від суду з метою уникнення відповідальності та незаконного впливу на свідків.

З цих підстав суд вважає за необхідне змінити ОСОБА_11 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, які будуть необхідними, достатніми та доцільними для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_11 та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

За таких обставин, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає до задоволення, в той же час суд вважає за доцільне задовольнити клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 та змінити обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту.

За таких обставин, керуючись ст. 176 178, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 205, 315, 376, 392 КПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_11 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці до 02 червня 2024 року включно.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_11 прибувати до прокурора та суду за їх першою вимогою; не відлучатися із Київської області без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора, суд про зміну місця свого проживання, роботи.

Роз`яснити обвинуваченому, що у випадку невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення в розмірі 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Виконання ухвали доручити Фастівському РУП ГУНП в Київській області.

Негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1