Справа № 539/4922/21
Провадження №1-кп/548/27/24
У Х В А Л А

про закриття кримінального провадження

(повний текст)

12.06.2024 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю прокурора - ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

представника потерпілого- ОСОБА_7

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Хорол кримінальне провадження № 0000149 по обвинуваченню :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України,уродженця м. Харків, мешканця АДРЕСА_1 , освіта середня- спеціальна, не працюючого, одруженого, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Хорольського районного суду Полтавської області на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0000149 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

23.12.2021 до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000149 від 14.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 12.03.2021, приблизно о 18 годині 50 хвилин, ОСОБА_6 , керуючи технічно-справним сідловим тягачем «Daf» д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом «Kogel» д.н.з. НОМЕР_2 , виїжджаючи із другорядної дороги на головну автодорогу «Київ-Харків-Довжанський», в районі 202 км автошляху у Лубенському районі, Полтавської області, грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 2.1 розділу 33 ПДР України, а саме не переконався в безпеці маневру та не надав дорогу автомобілю «Mercedes Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який рухався по головній дорозі, в сторону м. Полтава прямолінійна, чим створив останньому аварійну ситуацію. В результаті чого автомобіль «Mercedes Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_8 зіткнувся із задньою лівою боковою частиною напівпричепа «Kogel» д.н.з. НОМЕР_2 , що був прикріплений до сідлового тягача «Daf» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Mercedes Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_8 , у відповідності до висновку експерта № 206, від 12.04.2021, за результатами проведеної судово-медичної експертизи отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому зовнішнього виростка правої великогомілкової кістки зі зміщенням, забитої рани по тильній поверхні правої кисті, садна лобної ділянки голови, які утворились від дії тупого (тупих) предмету (предметів) або при ударі об такий, можливо при ДТП в указаний в постанові строку і по ступеню тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Вказаними діями водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 2.1 розділу 33 «Правил дорожнього руху України» затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 (надалі Правила дорожнього руху України), хоча мав можливість та повинен був їх виконувати. Зазначені пункти Правил дорожнього руху України означають:

п. 10.1 - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п.2.1 розділу 33 «Дати дорогу» - водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що під`їжджають до нерегульованого перехрестя по головній дорозі, а за наявності таблички 7,8 - транспортним засобам, що рухаються по головній дорозі;

дати дорогу - вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/117-21/12221-ІТ від 28.10.2021 за результатами проведеної автотехнічної експертизи в описаній вище дорожній обстановці в діях водія сідлового тягача «Daf» д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом «Kogel» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_6 маються невідповідності з вимогами п.п. 10.1, п. 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

В умовах даної пригоди водій ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти зіткненню шляхом виконання вимог п.п. 10.1, 2.1 розділу 33 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому ОСОБА_8 , середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, яке обвинувачений ОСОБА_6 підтримав, просив задовольнити, та підтвердив, що наслідки закриття кримінального провадження йому зрозумілі.

Заслухавши думку прокурора, який погодився з обґрунтованістю заявленого клопотання та не заперечував щодо його задоволення, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття даного кримінального провадження у частині обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України, виходячи з наступного.

Вислухавши позиції сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали справи, суд надходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальний актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні 12.02.2021 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України станом на час вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбачала покарання у виді карається штрафом від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Після набрання чинності Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», який набув чинності 01.07.2020, покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, посилене та санкція ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018) передбачає покарання у виді штрафу у розмірі від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018) кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В той же час, відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018) нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Згідно з ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення діяння) злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, діяння, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, на час його вчинення було злочином невеликої тяжкості, на день проведення судового засідання є нетяжким злочином.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення діяння), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за яке передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі;

3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Отже, строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення злочину невеликої тяжкості, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення діяння), становить три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діє на час постановлення ухвали), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

З огляду на вказане в даному випадку підлягають застосуванню норми Кримінального кодексу України, що діяли на час вчинення діяння.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 КК України (в редакції, що діє на час постановлення ухвали) перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Так, в ухвалі Верховного Суду від 14 вересня 2020 року в справі № 493/1843/16-к зазначено наступне: «Матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.

Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК України».

ОСОБА_6 в межах строків давності притягнення до кримінальної відповідальності нового злочину не вчинив.

До 02 лютого 2023 року була дійсна позиція Верховного Суду, яка викладена у постанові від 05.04.2021 у справі № 328/1109/19, в якій зазначено, що перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду, є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК. В цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років - з часу вчинення кримінального проступку.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду зробила висновки, які викладені в постанові від 02.02.2023 у справі № 735/1121/20, в якій вважала за необхідне відступити від правового висновку Об`єднаної палати, викладеного нею в постанові від 05.04.2021 у справі № 328/1109/19, навела новий підхід щодо застосування диференційованих та загальних строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що з наведеним підходом, який виловлений Об`єднаною палатою, Велика Палата не погоджується і вважає його таким, що не відповідає точному змісту кримінально-правової норми і дійсній волі законодавця. Велика Палата вважає, що особа, котра ухилялася від досудового розслідування або суду, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованих строків, передбачених частиною першою статті 49 КК, подовжених на час ухилення. Встановлені частиною другою цієї статті загальні строки повинні застосовуватися лише в разі, якщо вони сплинули на час розгляду справи судом, тобто минуло більш як п`ять років з дня вчинення кримінального проступку і понад п`ятнадцять років з дня вчинення злочину. У разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення. (п. 29, 58-60 Постанови).

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17 (провадження №13-47кс20), звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності), є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус судді» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, що мало місце 12.03.2021, а отже з часу вчинення злочину минуло понад 3 роки .

З огляду на викладене, виходячи з фактичних обставин справи, так як вони викладені в обвинувальному акті, оскільки подія кримінального правопорушення, з приводу якої ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України, мала місце 12.03.2021, відтак на даний час сплинув передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України (в редакції, що діяла на час вчинення діяння) трьохрічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності, продовжений на час ухилення обвинуваченого від суду, суд, за наявності згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження, з урахуванням правової позиції Великої Палити Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 735/1121/20, приходить до висновку про наявність підстав звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Питання витрат на залучення експертів у сумі 3367,04 грн. про які необхідно вирішити відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 284 КПК України, ст. 49 КК Украни, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження № 0000149 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України- у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000149 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрити у зв`язку із закінченням строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України,уродженця м. Харків, мешканця АДРЕСА_1 , освіта середня- спеціальна, не працюючого, одруженого, раніше не судимого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 3367,04 грн.

Речові докази:

- сідловий тягач " DAF" державний номер НОМЕР_1 з напівпричепом "Kogel" державний номер НОМЕР_2 та Mercedes-Benz Sprinter державний номер НОМЕР_3 , які повернуті власникам, після набрання ухвалою суду законної сили вважати повернутим законному володільцю.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 18.03.2021 року.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1