Номер провадження: 11-кп/813/354/24
Справа № 511/2251/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 03.04.2023 у кримінальному провадженні №0001040, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.10.2018 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богданівський Хутір, Доманівського району, Миколаївської області, громадянина України, працюючого «СМРТР АГРО МЕНЕДЖМЕНТ» м. Київ (водій), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_7 від покарання, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_7 судом не застосовувався.

Позовні вимоги ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в якості відшкодування матеріальної шкоди 27623,78 гривні.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в якості відшкодування моральної шкоди 200000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз у загальній сумі 18444,14 гривні.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 24.10.2018 приблизно о 05 год. 40 хв., керуючи засобом підвищеної небезпеки, а саме: автомобілем моделі «DAF», д/з НОМЕР_1 , з причепом д/з НОМЕР_2 , по правій крайній смузі руху автодороги «Київ-Одеса» М-05 в напрямку міста Одеса на 440 км., зазначеної автодороги, що проходить по території Роздільнянського району Одеської області, у порушення п.п. 10.1; 2.3 «б» Правил дорожнього руху, які діють в Україні, не вибрав безпечний режим руху, проявив неуважність, відволікся від керування автомобілем, в результаті чого керований ним автомобіль змістився вправо, перетнув суцільну лінію поздовжньої горизонтальної розмітки дороги, що обмежує: її правий край, виїхав за межі автодороги та скоїв зіткнення із припаркованим на правому узбіччі (за межами автодороги) автомобілем «МАН», д/з НОМЕР_3 , з причепом д/з НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_11 . Від зіткнення автомобіль «МАН», д/з НОМЕР_3 , з причепом д/з НОМЕР_4 , зрушив з місця та у подальшому здійснив зіткнення із припаркованим попереду у попутному напрямку на узбіччі (за межами автодороги) автомобілем «RENAULT», д/з НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_10 .

В результаті вказаної дорожньо-транспортної події, ОСОБА_10 який здійснював огляд автомобілю «RENAULT», д/з НОМЕР_5 та перебував під зазначеним автомобілем, були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді: відкритої травми лівого над п`ятково-гомілкового суглобу, яка поєднує: поширену забито-рвану рану і садна збоку тильної поверхні стопи, перелом обох кісточок і при середньої клиноподібної кістки з вивихом стопи, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася у зв`язку з порушенням водієм автомобілю моделі «DAF», д/з НОМЕР_1 , з причепом д/з НОМЕР_2 , ОСОБА_7 «Правил дорожнього руху», які діють в Україні, а саме: п.п. 10.1; 2.3 «б» та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням даної пригоди.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із рішення суду захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, яку змінив в частині вирішення цивільного позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_7 не може бути цивільним відповідачем у даному кримінальному провадженню, так як він не є власником джерела підвищеної небезпеки, а з ТОВ «Транскон Логістик» він перебував в трудових відносинах - що підтверджується світлокопією його трудової книжки. В судовому засіданні ОСОБА_7 зазначив, що транспортний засіб, яким він керував на момент ДТП належав ТОВ «Транскон Логістик», з яким він перебував в трудових відносинах. Окрім того допитаний в судовому засіданні в якості свідка директор ТОВ «Транскон Логістик» ОСОБА_12 також підтвердив, що ОСОБА_7 керуючи транспортним засобом належним «Транскон Логістик» офіційно перебував з даним ТОВ в трудових відносинах.

Посилаючись на неправильне застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, просив вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову скасувати та ухвалити новий вирок, яким відмовити в задоволенні цивільного позову до ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Висновки суду про доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України ніким із учасників кримінального провадження не оскаржуються, тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника в частині вирішення цивільного позову колегія суддів дійшла висновків про таке.

Зазначеним вироком, суд першої інстанції частково задовільнив позовні вимоги ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, при цьому виходив з того, що ОСОБА_7 в трудових відносинах з ТОВ «Транскон Логістик» на час дорожньо-транспортної пригоди не перебував.

З вказаним висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Згідно статей 128, 129 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого, який розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За приписами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У ч. 1 ст. 1172 ЦК України зазначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Аналіз статей 1187 та 1172 ЦК України, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц (провадження №14-497цс18), дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної події з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 працював водієм у ТОВ «Транскон Логістик» і під час дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем моделі «DAF», д/з НОМЕР_1 , з причепом д/з НОМЕР_2 , власник якого застрахував цивільно-правову відповідальності згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № НОМЕР_6 від 12.04.2018.

Зазначене підтверджується належними доказами сторони захисту, які були дослідженні в суді апеляційної інстанції, а саме полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/ 5884503 від 12.04.2018, та світлокопією трудової книжки ОСОБА_7 , зі змісту якої вбачається, що останній був прийняти на роботу до ТОВ «Транскон Логістик» на посаду водія 01.02.2018, звільнений за угодою сторін 22.11.2018.

Дорожня-транспортна пригода, за яку ОСОБА_7 притягують до кримінальної відповідальності відбулася 24.10.2018, тобто у період перебування ОСОБА_7 у трудових відносинах із ТОВ «Транскон Логістик».

Крім того, у судовому засіданні від 13.10.2022, у суді першої інстанції, під час допиту свідка ОСОБА_12 , який на той час займав посаду директора ТОВ «Транскон Логістик», останній також підтвердив, що ОСОБА_7 керуючи транспортним засобом належним ТОВ «Транскон Логістик» офіційно перебував з даним ТОВ у трудових відносинах на посаді водія.

Наведене залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Оскільки суд першої інстанції, вирішуючи цивільний позов, не взяв до уваги вимоги статей 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, не врахував усіх обставин дорожньо-транспортної події за участю застрахованого транспортного засобу і того, що ОСОБА_7 перебував у трудових відносинах із власником джерела підвищеної небезпеки, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, судове рішення в частині вирішення цивільного позову підлягає скасуванню, кримінальне провадження - направленню на новий судовий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 370, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - задовільнити частково.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 03.04.2023 у кримінальному провадженні №0001040, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.10.2018 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - скасувати в частині вирішення цивільного позову.

Призначити новий розгляд цивільного позову ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4