Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/2155/22
Провадження № 1-кп/490/222/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, є розлученим, має доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює у Комунальному Підприємстві "Миколаївелектротранс" на посаді слюсаря-електрика, раніше не вчиняв злочинів та не судився, -

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 1142 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

04 квітня 2022 року о 18 годині 23 хвилині ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , у особистій переписці в соціальній мережі Вконтакте із користувачем під іменем (логіном) " ОСОБА_9 " (ідентифікатор сторінки ID НОМЕР_1 ) (який є активним проросійським блогером- активістом та має широку аудиторію підписників) передав тому інформацію про перебування військовослужбовців Національної Гвардії України разом із військовою технікою на території ДП "Миколаївський бронетанковий завод" ДК "Укроборонпром", надавши при цьому карту з точними координатами зазначеного комплексу.

При цьому відповідно до статті 1 Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року № 757/2022 (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ), від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ), від 01 травня 2023 року (затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ), від 26 липня 2023 року № 451/2023 (затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ), від 06 листопада 2023 року № 734/2023 (затвердженим Законом України від 07 листопада 2023 року № 3429-IX), від 05 лютого 2024 року (затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ)/ з 24 лютого 2022 року й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 2 статті 1142 Кримінального Кодексу України поширення інформації про розташування Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

І……Під час судового розгляду 10 квітня 2024 року - між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором була укладена угода про визнання винуватості.

ІІ……На виконання вимог ст. 474 КПК судом з`ясовано обставини, що дозволяють впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним

Так, судом обвинуваченому роз`яснені права, передбачені частиною 5 статті 474 КПК України, зокрема - його право на справедливий судовий розгляд, під час якого, зокрема:

-прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого її обвинувачують;

-він має низку прав, зокрема:

-право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;

-допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь

Також судом ОСОБА_4 роз`яснені наслідки як судового розгляду в повному обсязі, так й - укладання угоди.

Проте ОСОБА_4 , усвідомивши свої права у суді, свою винуватість визнав, скористатись правом на розгляд справи у повному обсязі не побажав та наполягав на затвердженні укладеної угоди.

ІІІ......Вирішуючи питання про наявність передбачених законом підстав для відмови у затвердженні угоди, суд враховує таке.

1. Законодавство допускає укладання угод по справам цієї категорії.

Отже, підстави вважати, що надана суду угода суперечить вимогам кримінального процесуального закону, є відсутніми.

2. Вирішуючи питання про відповідність цієї угоди інтересам суспільства, суд відзначає таке.

2.1. Відповідно до приписів статті 470 Кримінального Процесуального Кодексу України

Прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини:

1)ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб;

2)характер і тяжкість обвинувачення (підозри);

3)наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень;

4)наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

При цьому Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 761/13021/19 зробив обов`язковий для врахування висновок про застосування норм права, відповідно до якого

"Перевірка достовірності обставин, які згідно ст. 470 КПК підлягають врахуванню при укладенні угоди про визнання винуватості, є обов`язком прокурора. При цьому, зважаючи на визначені законом наслідки невиконання угоди (процесуального характеру, передбачені ст. 476 КПК, або за наявності для того підстав - ініціювання прокурором кримінального провадження за ст. 389-1 КК) на суд при затвердженні угоди про визнання винуватості не можуть бути покладені інші обов`язки щодо перевірки можливості її затвердження ніж ті, які прямо передбачені у ст. 474 КПК".

2.2. З огляду на ці приписи діючого законодавства суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає, що відомості, які б давали підстави для припущення про те, що ініціюючи угоду у цьому кримінальному провадженні та підтримуючи її під час підготовчого судового засідання, прокурор не дотримав вказаних вимог статті 470 Кримінального Процесуального Кодексу України, матеріали кримінального провадження не містять; сторони про наявність таких відомостей не посилаються.

З огляду на таке, а також на процитовані вище настанови судової практики суд вважає доведеним, що в цьому випадку укладання угоди відповідає суспільному інтересу у забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень цієї категорії, а також у запобіганні кримінальним правопорушенням цієї категорії.

2.3. Суд також відзначає, що одним з принципів кримінального права є саме невідворотність, але не суворість покарання, адже саме невідворотність покарання головним чином перешкоджає розповсюдженню злочинів.

Та в цьому випадку внаслідок укладання угоди цей інтерес задовольняється в повному обсязі, адже протиправна діяльність викривається та припиняється, та обвинувачений притягається до кримінальної відповідальності за скоєне відповідно до ступеню його провини.

Отже, підстави вважати, що надана суду угода суперечить інтересам суспільства, є відсутніми.

3. Сутність висунутого обвинувачення є таким, що воно вочевидь не стосується конкретних окремих осіб, які не є його учасниками (на відміну від суспільства в цілому).

Таке доводить, що запропонована угода не суперечить інтересам конкретних окремих осіб, які не є його учасниками.

4. Вирішуючи питання про відповідність укладеної угоди інтересам обвинуваченого, суд виходе з такого.

В цьому випадку обвинувачений добровільно заявив про визнання винуватості та бажанні укласти угоду.

При цьому ця його заява є усвідомленою та однозначною.

Таке доводить, що надана суду угода не суперечить інтересам обвинуваченого.

5. Вказана позиція обвинуваченого, стосовно обставин цього кримінального провадження, не дозволяє вважати наявними відомості на спростування факту вчинення злочину обвинуваченим.

Отже, підстави вважати, що надана суду угода була укладеною за відсутності фактичних підстав для визнання винуватості, є відсутніми.

Наведене у сукупності доводить, що передбачені законом підстави для відмови у затвердженні угоди є відсутніми.

З огляду на це, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочинів за встановлених судом обставин доведеною.

Застереження щодо висунутого ОСОБА_4 обвинувачення.

1. У наданому суду обвинувальному акті органи досудового розслідування та публічне обвинувачення, окрім обставин, що утворюють елементи складу вчиненого ОСОБА_4 злочину, передбаченого частиною 2 статті 1142 Кримінального Кодексу України, виклали й інші обставини (зокрема - обставини ведення агресивної війни проти України, доводи щодо протиправності широкомасштабного вторгнення армії російської федерації на територію України, результати обстрілів території України армією російської федерації тощо).

Проте, ці обставини, як такі, до вчиненого ОСОБА_4 злочину відношення не мають.

За такого при формулюванні обвинувачення ОСОБА_4 у вироку суду ці обставини не наводяться.

2. У наданому суду обвинувальному акті органи досудового розслідування та публічне обвинувачення також наводять суто технічні характеристики вилучених у ОСОБА_4 (але - не використаних ним під час вчинення злочину) приладів.

Проте, ці обставини також не містять посилання про ознаки вчиненого обвинуваченим правопорушення, з огляду на що у вироку суду ці характеристики також не наводяться.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

І……Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, в угоді зазначене щире каяття обвинуваченого.

З приводу цих посилань сторін суд відзначає таке.

1. Верховний Суд у своїй послідовній практиці сформулював правову позицію, відповідно до якої

щире каяття "передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження"

/див, окрім іншого, постанову від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19/

2. В цьому ж випадку обвинувачений, як доведено вище, добровільно погодився на угоду, тим самим відмовившись від права на гарантії справедливого судового розгляду, та заявив про повне визнання своєї провини.

Оцінюючи цю обставину в аспекті підстави для пом`якшення покарання, суд відзначає таке.

Досліджені судом матеріали кримінального провадження не містять доказів (на відміну від ознак), які дозволяють незалежно від позиції обвинуваченого виключити будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що ОСОБА_4 шляхом вчинення вказаних дій розповсюдив відомості про перебування у певному місці саме військовослужбовців Національної Гвардії України.

За таких умов відмова ОСОБА_4 від права на гарантії справедливого судового розгляду в обставинах цього кримінального провадження є вирішальною.

3. Суд враховує й те, що обвинувачений під час судового розгляду висловив жаль із приводу скоєного.

4. Відзначає суд й ту обставину, що жаль із приводу вчиненого та готовність нести покарання обвинувачений висловив після тривалого судового розгляду.

Але з цього приводу суд відзначає, що закон не пов`язує можливість врахування каяття, як обставини, що пом`якшує покарання, з певним часовим проміжком, що сплинув з моменту вчинення злочину, але вимагає лише, щоб відповідне ставлення до скоєного обвинувачений виявив до ухвалення вироку по суті висунутого обвинувачення.

5. Враховує суд також те, що наслідком протиправної поведінки обвинуваченого є само по собі розповсюдження певних відомостей.

За такого єдиною дією, щодо виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації може бути лише відповідне ставлення винного до скоєного, бажання уникнути відповідної поведінки у майбутньому та згода понести покарання за кримінальне правопорушення.

З огляду на таке суд повторює, що таке ставлення ОСОБА_4 , як доведено вище, було повною мірою продемонстрованим, та таке знайшло своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Враховуючи наведене, суд вважає посилання сторін, що аналізуються, слушними, та на підставі пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_4

ІІ……Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, в угоді зазначене активне сприяння у розкритті злочину.

З приводу цих посилань сторін суд відзначає, що така обставина є встановленою, зокрема, стороною обвинувачення. При цьому показовим є той факт, що в обвинувальному акті від 21 червня 2022 року, що надійшов на розгляд суду, з самого початку органом досудового розслідування та публічним обвинуваченням відзначалось, що ОСОБА_4 активно сприяв у розкритті злочину та співпрацював з правоохоронними органами у розкритті "злочинної діяльності інших осіб"

Таке доводить, що сторона обвинувачення, яка й здійснювала розкриття цього злочину, визнала надану ОСОБА_4 допомогу у такому вагомою такою мірою, що це має призвести до пом`якшення його покарання.

Враховуючи наведене, суд вважає посилання сторін, що аналізуються, слушними, та на підставі пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального Кодексу України враховує активне сприяння у розкритті злочину, як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_4

ІІІ……Суд також враховує дороговкази, що містяться у Постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 297/562/17, відповідно до яких

що щире каяття як таке, характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.

При наявності щирого каяття особи не обов`язковим має бути активне сприяння у розкритті злочину. Активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання п. 1 ч. 1 ст. 66 КК.

Тобто, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 66 КК обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної.

З огляду на ці дороговкази суд відзначає, що за обставинами цього кримінального провадження є наявними дві обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 .

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, під час здійснення цього кримінального провадження встановлено не було; сторони про наявність таких обставин не посилаються.

Мотиви призначення покарання.

Щодо покарання, яке було узгоджене сторонами.

Сторонами узгоджено, що за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 1142 Кримінального Кодексу України, обвинуваченому призначається покарання із застосуванням статті 69 цього Кодексу у вигляді позбавлення волі строком на 02 (два) роки.

Щодо добровільності згоди обвинуваченого на призначення такого покарання.

На виконання вимог статті 474 Кримінального Процесуального Кодексу судом з`ясовано обставини, що дозволяють впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним.

Щодо відповідності запропонованого сторонами покарання вимогам кримінального закону.

1. Вирішуючи питання про відповідність запропонованого сторонами покарання вимогам закону про кримінальну відповідальність, суд виходе з таких приписів закону та настанов судової практики

1.1. Відповідно до частини 1 статті 69 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 1576-IX від 29 червня 2021 року, що діяла на момент вчинення злочину/

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу ... У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

1.2. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 12 Постанови № 13 від 11 грудня 2015 року Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

"Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи:

…

-ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК…

/частина 2/

1.3. Суд враховує також наведені вище приписи статті 470 Кримінального Процесуального Кодексу України та відповідні їй настанови судової практики, що містяться у згаданій вище Постанові Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 761/13021/19

2. З огляду на ці приписи суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

2.1. Стаття 69 Кримінального Кодексу України в редакції, що була чинною на момент вчинення кримінального правопорушення, яке є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, передбачала можливість призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 2 статті 1142 Кримінального Кодексу України.

Умовами такого згадана норма визначала:

-наявність щонайменше двох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого;

-наявні обставини у сукупності мають істотно знижувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення.

2.2. З огляду на таке суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

(а) Стосовно кількості обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , нагадує, що, як доведено вище, в цьому випадку є наявними дві обставини, що пом`якшують його покарання.

(б) Говорячи про ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину та вплив обставин, що пом`якшують його покарання, зокрема - його щирого каяття, сприяння у розкритті злочину - на можливість застосування в цьому випадку статті 69 Кримінального Кодексу України, суд відзначає, що ці обставини знайшли своє відображення у тексті наданої сторонами угоди, що прокурором підписана та підтримана під час розгляду питання про можливість її затвердження.

За такого суд вважає, що ці обставини є належним чином оцінені прокурором та визнані достатніми для призначення запропонованого в угоді покарання. Та процесуальні підстави здійснювати додаткову перевірку цих обставин самим судом є відсутніми.

З огляду на таке суд вважає доведеним, що ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину дозволяє застосувати відносно обвинуваченого покарання у розмірі, що є меншим за найнижчу передбачену законом межу покарання, а наявні в цьому випадку обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, свідчать про істотне зниження суспільної небезпечності вчиненого ним злочину та його особи.

2.3. Говорячи про особу винного, суд відзначає, що він раніше не засуджувався, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки.

Отже, в цьому випадку є наявними усі передбачені кримінальним законом умови для застосування статті 69 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 1576-IX від 29 червня 2021 року, що діяла на момент вчинення злочину/.

Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що, визначаючи покарання, сторони скористались наданим їм правом, діяли в межах наданого їм законом розсуду, а підстави для тверджень про очевидну невідповідність узгодженого ними покарання вимогам кримінального закону є відсутніми.

За такого обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 02 роки.

Порядок застосування покарання.

1. Строк відбуття покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

2. При цьому на підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України у строк покарання, що призначається ОСОБА_4 за цим вироком, слід зарахувати період його попереднього ув`язнення під час здійснення цього кримінального провадження - період з 05 травня 2024 року до моменту набрання чинності цим вироком з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Вирішення питання про речові докази

Постановою слідчого з особливо важливих справ слідчого відділу Управління Служби Безпеки України в Миколаївській області капітана юстиції ОСОБА_10 речовими доказами у кримінальному провадженні визнані:

-мобільний телефон марки "Xiaomi" /imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , у якому є сім-картка мобільного оператора з номером НОМЕР_4 ;

-ноутбук сріблястого кольору, марки "Jamper", моделі "E2book LB10";

-системний блок чорного кольору, на передній частині якого мається напис у вигляді "Elite"

1. Вирішуючи питання про подальшу долю цих речових доказів, суд виходе з такого.

1.1. Предметом злочину, передбаченого частиною 1 статті 1142 Кримінального Кодексу України є інформація певного змісту.

1.2. Для впливу ж на інформацію особа використовує певні термінали або кінцеві пристрої (як то - мобільний термінал, ноутбук, системний блок комп`ютера тощо) , які можуть виступати, як знаряддя злочину.

1.3. При цьому, з огляду на характер предмету злочину, матеріальні знаряддя злочину (кінцеві пристрої) не мають та й не можуть мати на собі слідів злочину; вони є лише засобами доступу до відповідної інформації.

2. Порядок вирішення питання про подальшу долю такого майна є врегульованим такими приписами діючого законодавства та настановами судової практики.

2.1. Відповідно до частини 6 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України, речові докази, що не містять на собі слідів кримінального правопорушення, повертаються їх власнику.

2.2. Відповідно до пункту 1 частини 9 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України

… гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

2.3. Відповідно до частини 1 статті 961 Кримінального Кодексу України

Спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 962 Кримінального Процесуального Кодексу України

Спеціальна конфіскація застосовується, зокрема, у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

2.4. У постанові від 02 вересня 2020 року у справі № 761/48436/18 Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду зробив такий висновок про застосування норм права

пунктом 1 частини 9 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України регулюються питання щодо процесуального порядку застосування спеціальної конфіскації, тоді як матеріально-правові підстави її застосування визначені законом України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 96-1 та ст. 96-2 КК України.

Далі у цій же постанові суд зазначив, що

виходячи з того, що у касаційній скарзі не вказується на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 96-1 та ст. 96-2 КК України, та не порушується питання щодо погіршення становища засудженого через необхідність застосування відносно нього зазначених положень закону про кримінальну відповідальність, Верховний Суд позбавлений можливості самостійно вирішувати, чи існували в цьому випадку матеріально-правові підстави для застосування спеціальної конфіскації.

3. З огляду на ці приписи діючого законодавства та настанови судової практики суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, зазначає про таке.

3.1. Поза розумним сумнівом, інформація, що є предметом вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, була створеною та розповсюдженою за допомогою одного з кінцевих пристроїв (не виключно- з тих, що є речовими доказами у цьому кримінальному провадженні).

В той же час, матеріали справи не містять посилань про будь-який єдиний (один) пристрій, саме за допомогою якого був вчинений злочин, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження.

Отже, фактичні підстави для конфіскації будь-якого з предметів, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, є відсутніми.

3.2. Далі, з огляду на дороговкази, визначені у процитованій вище постанові Верховного Суду, суд, стосовно обставин цього кримінального провадження, визначає таке.

В цьому випадку сторони за участі прокурора в укладеній ними угоді визначили та узгодили кримінально-правові наслідки скоєного злочину для обвинуваченого, та визначені ними наслідки спеціальної конфіскації не передбачають.

За такого застосування спеціальної конфіскації лише вироком суду призведе до погіршення становища обвинуваченого порівняно із тим, про яке між сторонами кримінального провадження досягнута угода.

Таке доводить, що в цьому випадку з огляду, зокрема, на позицію прокурора, процесуальні підстави для конфіскації будь-якого з речових доказів є відсутніми

Наведене у сукупності доводить, що підстави для конфіскації

-мобільного телефону марки "Xiaomi" /imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , у якому є сім-картка мобільного оператора з номером НОМЕР_4 ;

-ноутбуку сріблястого кольору, марки "Jamper", моделі "E2book LB10";

-системного блоку чорного кольору, на передній частині якого мається напис у вигляді "Elite"

за наслідками розгляду цього кримінального провадження є відсутніми.

За такого та оскільки на цих предметах сліди кримінального правопорушення відсутні, на підставі частини 6 статті 100 Кримінального Процесуального Кодексу України його також слід повернути обвинуваченому.

Вирішення питання про заходи забезпечення кримінального провадження.

1. В межах цього кримінального провадження відносно ОСОБА_4 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Наразі відносно нього обирається покарання у вигляді позбавлення волі.

Отже, підстави для зміни цього запобіжного заходу є відсутніми.

За такого до набрання законної сили цим вироком запобіжний захід відносно ОСОБА_4 слід залишити попереднім у вигляді тримання під вартою

2. Ухвалою від 26 квітня 2022 року слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_11 (справа № 490/1495/22, провадження № 1 кс/490/1215/2022) накладений арешт на

-мобільний телефон марки "Xiaomi" /imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , у якому є сім-картка мобільного оператора з номером НОМЕР_4 ;

-ноутбук сріблястого кольору, марки "Jamper", моделі "E2book LB10";

-системний блок чорного кольору, на передній частині якого мається напис у вигляді "Elite"

Наразі конфіскація цього майна судом не призначається; судом ухвалюється про його повернення обвинуваченому

З огляду на таке потреба у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження наразі є відсутньою.

Відповідно до статті 174 Кримінального Процесуального Кодексу України за такого арешт, накладений на це майно під час досудового розслідування, слід скасувати.

Судові витрати у справі відсутні.

Цивільний позов в межах цього кримінального провадження не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

З А С У Д И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 10 квітня 2024 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 1142 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання із застосуванням статті 69 Кримінального Кодексу України /в редакції Закону № 1576-IX від 29 червня 2021 року, що діяла на момент вчинення злочину/ у вигляді позбавлення волі строком на 02 /два/ роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту набрання чинності цим вироком.

До моменту набрання чинності цим вироком запобіжний захід відносно ОСОБА_4 залишити попереднім у вигляді тримання під вартою.

Зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_4 час його попереднього ув`язнення, а саме період з 05 травня 2022 року до моменту набрання чинності цим вироком - з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Речові докази у справі:

-мобільний телефон марки "Xiaomi" /imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , у якому є сім-картка мобільного оператора з номером НОМЕР_4 ;

-ноутбук сріблястого кольору, марки "Jamper", моделі "E2book LB10";

-системний блок чорного кольору, на передній частині якого мається напис у вигляді "Elite"

- повернути ОСОБА_4 .

Арешт, накладений ухвалою від 26 квітня 2022 року слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_11 на

-мобільний телефон марки "Xiaomi" /imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , у якому є сім-картка мобільного оператора з номером НОМЕР_4 ;

-ноутбук сріблястого кольору, марки "Jamper", моделі "E2book LB10";

-системний блок чорного кольору, на передній частині якого мається напис у вигляді "Elite"

- скасувати.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим - у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДЯ = ОСОБА_12 =

10.04.2024