Справа №704/260/21
Провадження №1-кп/701/28/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року Маньківський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

адвоката - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Маньківка справу по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зеньків Тальнівського району Черкаської області та жителя АДРЕСА_1 , громадянин України, українця, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Маньківського районного суду Черкаської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 заявив клопотанняпрокурор заявив клопотання про визнання протоколів за результатами проведення негласних слідчих/розшукових дій аудіо-, відеоконторолю особи в кримінальному провадженні №0000043 від 13.01.2021 р. вихідний №306т/55/122/01-2021 та вихідний №304т/55/122/01-2021 очевидно недопустимими, обгрунтовуючи дане клопотання тим, що 03.04.2024 року в судовому засіданні прокурором було надано суду та стороні захисту документи , які підтверджують факт не надання доступу стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України до ухвали Полтавського апеляційного суду №161 т від 20.01.2021 року про дозвіл на проведення НСРД у кримінальному провадженні №0000043 від 13.01. 2021 року , незважаючи на те, що сторона обвинувачення, мала у своєму розпорядженні вищевказану ухвалу апеляційного суду на момент звернення до суду з обвинувальним актом та під час судового розгляду , але сторона обвинувачення своєчасно не вжила всі необхідні та залежні від неї заходи, спрямованіна розсекречення процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД. Так, ухвала Полтавського апеляційного суду №161т у кримінальному провадженні №0000043 від 13.01. 2021 року була винесена 20.01.2021 року. Досудове розслідувння у справі було закінчено 29 .03.2021 року та 30.03.2021 року обвинувальний акт було скеровано до суду. Як з`ясував суд, сторона обвинувачення під час відкриття матеріалів кримінального провадження не надала стороні захисту доступу до вказаної ухвали апеляційного суду, хоча така була у розпорядженні сторони обвинувачення на момент звернення до суду з обвинувальним актом, що підтверджується листом начальника режимно-секретної частини Черкаської обласної прокуратури від 27.02.2024 року №28-43 вих-24. Так відповідно до вищевказаного листа ухвала Полтавського апеляційного суду №161т від 20.01.2021 року про дозвіл на проведення негласних слідчих(розшукових) дій у кримінальному провадженні №0000043 від 13.01.2021 року надійшла до Черкаської обласної прокуратури відразу після її винесення (про що свідчить номер номенклатурної справи) на початку 2021 році та була зареєстрована в режимно-секретній частині Черкаської обласної прокуратури і зберігалася у номенклатурній справі №09/2-8 за 2021 рік. Таким чином ухвала Полтавського апеляційного суду від 20.01.2021 року №161т знаходилася у розпорядженні органів обвинувачення більше року, а саме з 20.01.2021 року по 25.02.2022 року, до знищення її відповідно до акту №28-37 вн-22 (лист від 27.02.2024 року №28-43 вих-24). Лише після отримання листа від начальника режимно-секретної частини Черкаської обласної прокуратури начальник відділу прокуратури області ОСОБА_6 06.03.2024 року звернувся до голови Полтавського апеляційного суду щодо надання інформації про наявність у розпорядженні Полтавського апеляційного суду ухвали слідчого судді №161т., від 20.01.2021 року та її подальше зберігання для вирішення питання про внесення на розгляд Полтавського апеляційного суду клопотання про її розсекречення. Як вбачається з листа Полтавського апеляційного суду від 19.03.2024 року №4.1-01/59/24 ухвала Полтавського апеляційного суду від 20.01.2021 року №161т., знищена, згідно рішення експертної комісії Полтавського апеляційного суду у звязку з воєнним станом в Україні на підставі акту експертної комісії №20 вих/дск від 24.02.2022 року. З наведеного вбачається, що раніше орган обвинувачення не звертався до Полтавського апеляційного суду з клопотаннями про розсекречення даної ухвали. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року (справа №751/7557/15-к), у випадку невідкриття стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД, суд не має права допустити відомості, що містяться в цих матеріалах кримінального провадження, в якості доказів. При цьому, документи, які стали правовою підставою проведення НСРД (зокрема, не розсекречені на момент звернення до суду з обвинувальним актом, не можуть вважатися додатковими матеріалами до результатів проведених негласних слідчих (розшукових) дій, отриманими до або під час судового розгляду, оскільки є їх частиною. Ці процесуальні рішення виступають правовою підставою проведення НСРД, з огляду на їх функціональне призначення щодо підтвердження допустимості доказової інформації, отриманої за результатами проведення таких дій, і повинні перевірятися та враховуватися судом під час оцінки доказів. В той же час, враховучи правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 року №640/6847/15-к, відповідно до якої, якщо сторона обвинувачення під час досудового розслідування своєчасно вжила всіх необхідних та залежних від неї заходів, спрямованих на розсекречення процесуальних документів, які стали підставами для проведення НСРД, однак такі не були розсекречені з причин, що не залежали від волі і процесуальної поведінки прокурора, то суд не може автоматично визнати протоколи НСРД недопустимими. Прокурором не надано суду даних, що на час скерування обвинувального акта до суду щодо ОСОБА_5 , Полтавський апеляційний суд відмовив прокурору у скасуванні грифу таємності із рішення суду про надання дозволу на їх проведення. Проте, документів, які б підтверджували його звернення в апеляційний суд та відмову у розсекреченні документів, прокурор в суд не надав. Разом з тим захист звертає увагу суду, що прокурор не надав документів, які б підтверджували його посилання на те, що на час скерування обвинувального акта до суду Полтавський апеляційної інстанції відмовив стороні обвинувачення у скасуванні грифу таємності із рішень про надання дозволу на проведення НСРД. Отже сторона обвинувачення під час досудового розслідування та розгляду справи в суді своєчасно не вжила всі необхідні та залежні від неї заходи, спрямовані на розсекречення процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД і такі документи не були розсекречені з причин що залежали від волі і процесуальної поведінки прокурора, то судможе автоматично визнати протоколи НСРД недопустимими доказами з мотивів невідкриття процесуальних документів, якими санкціоноване їх проведення. Таким чином встановивши, що ухвала, якою надавався дозвіл на проведення НСРД, в установленому КПК порядку сторонні захисту не відкривалась, керуючись доктриною «плодів отруєного дерева» вважаю, що протоколи за результатами проведення НСРД є недопустимими доказами згідно з вимогами ст. 86 КПК України. Дана позиція захисту грунтується на правовому висновку Касаційного кримінального суду в складі Верховного суду викладеному в постанові від 21.02.2023 року у справі №683/1507/16-к. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право підчас судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Адвокат ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримали дане клопотання в повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні заперечував на задоволення даного клопотання.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши клопотання адвоката ОСОБА_4 , вивчивши матеріали кримінального провадження прийшов до наступного.

Конституційний Суд України у рішенні №12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Частиною першою статті 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Виходячи з положень ч.1 ст.86 КПК України допустимість доказів - це придатність їх для використання у кримінальному процесі за формою. Вимогами допустимості доказів є законність джерела, способу отримання доказів, процесуальне оформлення ходу і результатів проведення слідчих дій, належний суб`єкт, що має право проводити процесуальні дії з отримання доказів.

Так, жоден доказ обвинувачення чи захисту не має наперед визначеної сили серед інших доказів, і такі докази, підлягають врахуванню судом на рівні з іншими доказами у справі.

Отже, для прийняття відповідного процесуального рішення оцінка доказів повинна проводитися не тільки з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а і в їх сукупності, з врахуванням достатності та взаємозв`язку, без відокремлення один від одного в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Учасник провадження має право заявити клопотання про очевидну недопустимість й з визначених підстав, проте й в такому випадку, він не може керуватись тільки підставою, наведеною в ст. 87 КПК України, а має довести наявність критерію очевидності. Зазначена позиція підтверджується листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від05.10.2012 № 223-1446/0/4-12«Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», в якому визначено, що докази, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими. В листі визначено, що зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Таким чином, процесуальний закон не визначає чіткого переліку підстав для визнання доказу очевидно недопустимим, і клопотання про очевидну недопустимість може бути заявлено з будь-яких підстав порушення порядку отримання доказів, в тому числі у зв`язку з істотним порушенням прав і свобод людини. В свою чергу єдиним критерієм, яким суд повинен керуватись при визнанні чи невизнанні доказу недопустимим на стадії судового розгляду є критерій очевидності недопустимості, який полягає у відсутності сумніву в тому, що було порушено КПК Україниі таке порушення може бути встановлено судом відразу під час огляду доказу та не потребує проведення додаткових дій, зокрема дослідження всіх доказів.

Суд бере до уваги, що докази, які просить визнати недопустимими захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 , можуть бути визнані недопустимими судом під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду справи по суті, шляхом дослідження цих доказів у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими, що надані учасниками кримінального провадження.

Вирішення питання щодо очевидної недопустимості доказів на цій стадії судового провадження без дослідження їх у взаємозв`язку з іншими доказами, на думку суду - є передчасним, а тому відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.87, 89, 358, 369-372 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 про визнання протоколів за результатами проведення негласних слідчих/розшукових дій аудіо-, відеоконторолю особи в кримінальному провадженні №0000043 від 13.01.2021 р. вихідний №306т/55/122/01-2021 та вихідний №304т/55/122/01-2021 очевидно недопустимими - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошений 29.04.2024 р.

Суддя ОСОБА_1