Єдиний унікальний номер: 448/1438/19
Провадження № 1-кп/448/14/24
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

(повний текст)

22.02.2024 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

та захисників адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні в залу суду в м.Мостиська матеріали кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.345 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Мостиського районного суду Львівської області перебуває об`єднане кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.2 ст.345 КК України.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 28.12.2023р. продовжено тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою в Державній установі «Львівська установа виконання покарань - 19» строком на 60 (шістдесят) днів, - до 25.02.2024р. включно, без визначення розміру застави.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою без визначення застави, покликаючись на те, що 25.02.2024р. закінчується строк тримання обвинуваченого під вартою. В обґрунтування такого зазначає, що останній обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі терміном від 3 до 7 років, яке відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, який раніше судимий 13.01.2022 року Мостиським районним судом Львівської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки із застосуванням ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із іспитовим терміном 2 роки, (тобто вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку), ніде не працює, хоч і є особою працездатного віку, не одружений, на утриманні малолітніх/неповнолітніх дітей не має, тобто в останнього відсутні стійкі соціальні зв`язки, а тому, враховуючи вид і розмір передбаченого санкцією ч.4 ст.296 КПК України покарання, вагомість доказів зібраних органом досудового розслідування, є достатні підстави вважати, що не продовживши тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, останній буде мати реальну можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, а також вчинити нові кримінальні правопорушення. Ствердила, що останній обґрунтовано обвинувачується і у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення (обмеження) волі на строк до 5 років. Зазначила, що інші запобіжні заходи, які не пов`язані з триманням під вартою, не здатні запобігти вищенаведеним ризикам, з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 своїх процесуальних обов`язків, а також на даний час завершити судовий розгляд вказаного об`єднаного кримінального провадження неможливо з об`єктивних причин, зокрема: не досліджено речові докази, не отримано показань обвинуваченого ОСОБА_4 , не проведено судових дебатів. З огляду на вищенаведене, просила суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 вищевказаний запобіжний захід строком на 60 днів, однак без визначення розміру застави, оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства щодо потерпілого ОСОБА_7 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечив щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зазначив, що хоч і дійсно обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, однак просить замінити даний запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.В обґрунтування такого покликався на те, що ризики надумані, обвинувачений проживає з бабусею, з якою має близькі відносини.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив замінити даний запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. В обґрунтування такого покликався на те, що на даний час усі свідки та потерпілі уже допитані, а тому можливість впливу на таких виключається, а також відсутні докази неналежної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав доводи захисників адвокатівОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Заслухавши думку учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали провадження, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Розділ II КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення.

До них, згідно з п.9 ч.2 ст.131 КПК України, віднесені запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання передбаченим у статті 177 КПК України ризикам.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 30.09.2022 року, обвинуваченому ОСОБА_4 обрано запобіжний захід - тримання під вартою в Державній установі «Львівська установа виконання покарань №19» строком на 60 днів, до 28.11.2022 року включно, без визначення розміру застави. В подальшому строк тримання під вартою неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 28.12.2023 року обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Львівська установа виконання покарань - 19» строком на 60 днів, до 25.02.2024 року включно, без визначення розміру застави.

Так, підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконного впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити злочинну діяльність.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити злочинну діяльність.

За змістом ст.199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

З моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_4 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання частково змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, під час іспитового строку, будучи 13.01.2022 року засудженим згідно з вироком Мостиського районного суду Львівської області за ч.3 ст.185 КК України до чотирьох років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання, на підставі ст.75 КК України, з іспитовим строком у 2 роки. І ці ж обставини свідчать про наявність ризику вчинення нового кримінального правопорушення.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом не встановлено.

Отже, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його характеризуючі дані (ніде не працює, не одружений, немає міцних соціальних зав`язків, які б слугували запорукою переховування обвинуваченого від суду), ризики, котрі стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати, а також те, що останній обвинувачується у вчиненні кількох умисних злочинів (нетяжкого та тяжкого злочинів), а отже, усвідомлюючи ризик бути засудженим до тривалого терміну ув`язнення, є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи на свободі може переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також, суд вважає, що утримання обвинуваченого під вартою, буде запобігати перешкоджанню встановленню істини у кримінальному провадженні, запобіганню скоєння ним нових кримінальних правопорушень і буде сприяти виконанню процесуальних рішень.

Поряд з цим, судом не здобуто відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

За вказаних обставин, суд не може погодитися із доводами обвинуваченого і його захисників щодо відсутності ризиків, які існували на час обрання і продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка імовірно може настати за наявності певних підстав, а доводи обвинуваченого щодо невчинення ним вказаних кримінальних правопорушень судом не приймаються, оскільки вказані обставини підлягають перевірці та оцінці судом в залежності від досліджених в судовому засіданні доказів.

Також, судом враховано, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнногостану в Україні» на всій території держави введено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, а тому тимчасово не контролюється уся лінія державного кордону.

Так, доводи сторони захисту не спростували в суді доводи прокурора, а також не перевищили суспільного інтересу у справі, який також полягає і у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, встановленні істини у справі, забезпеченні виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобіганні процесуальних ризиків. Підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід - відсутні.

Зрештою, судом не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість утримання ОСОБА_4 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування.

Отже, ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, що виправдовує тримання ОСОБА_4 під вартою. Застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, за даних обставин, суд вважає недоцільним, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід продовжити.

Відповідно до частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке вчинено із застосуванням насильства, суд приходить до висновку, що запобіжний захід - тримання під вартою необхідно продовжити без визначення розміру застави.

Згідно зі ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 21.04.2024 року включно, без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 193-194, 196, 197, 199, 205, 331, 371, 372, 376, 395, 615 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державній установі «Львівська установа виконання покарань - 19» строком на 60 (шістдесят) днів до 21.04.2024 року включно, без визначення розміру застави.

Строк дії даної ухвали встановити до 21.04.2024 року включно.

Копію даної ухвали вручити прокурору та обвинуваченому ОСОБА_4 .

Копію ухвали направити для відома начальнику Державної установи «Львівська установа виконання покарань - 19».

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора ОСОБА_3 .

У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

На ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Повний текст ухвали складено 27.02.2024 року.

Суддя ОСОБА_1