Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3188/24
Провадження № 1-кп/332/399/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

секретар: ОСОБА_2

за участі:

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківська, громадянина України, який має середню спеціальну освіту,не одружений, є водієм 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької ротивійськової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , проходячи військову службу за мобілізацією на посаді водія 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат» в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 01 березня 2023 року, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, не з`явився вчасно без поважних причин з лікувального закладу до місця несення служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану), свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини не приймав та незаконно перебував за межами місця служби до 15 березня 2024 року.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному висновку. Зазначив, що він, будучи військовослужбовцем на посаді водія 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат» 1 березня 2023 року не з`явився вчасно без поважних причин з лікувального закладу до місця несення служби та ухилявся від неї за місцем свого проживання. Вчинив протиправні дії через низький психо-емоціональний стан, стан свого здоров`я, оскільки був тричі контуженим, перебуваючи тривалий час на нульових позиціях. Щиро кається у скоєному.

З урахуванням повного визнання вини обвинуваченим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнає недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за ч. 5 ст. 407 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України є тяжким злочином;

- дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває;

- обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення;

- обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про доцільність та необхідність призначення покарання обвинуваченому у межах санкції інкримінованої статті обвинувачення у вигляді позбавлення волі в мінімальному розмірі.

Законодавцем заборонено застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України до осіб, засуджених за ст. 407 КК України.

Враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування та речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст. ст. 370, 374, 377 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання з 01.05.2024.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити ОСОБА_6 без змін до набрання вироком чинності.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1