Справа № 730/1218/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/450/24
Категорія - ч.4 ст. 154 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

її законного представника ОСОБА_9

психолога ОСОБА_10

прокурора ОСОБА_11

Розглянула у закритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції з Борзнянським районним судом, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000282 від 05 червня 2023 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2024 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берестовець Борзнянського району Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, який має на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в цьому ж населеному пункті по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 та ч. 4 ст. 152 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений:

- за ч. 3 ст. 152 КК України до 10 років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 152 КК України, в редакції Закону України №2617-VIIІ від 22 листопада 2018 року, до 12 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточно призначено покарання у виді 13 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислюється з моменту його фактичного затримання, з 07 червня 2023 року.

Відомості щодо ОСОБА_6 внесені до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що влітку 2019 року в нічний час (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 , перебуваючи разом зі своєю малолітньою дочкою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в її кімнаті, в житловому будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що вона не досягла чотирнадцяти років, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, діючи умисно, використовуючи свою фізичну перевагу та безпорадний стан потерпілої в силу її малолітнього віку, ліг на ліжко до малолітньої потерпілої, де всупереч її волі вчинив із нею дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним проникненням в тіло малолітньої потерпілої ОСОБА_8 з використанням геніталій.

Крім того, 17 травня 2023 року у вечірній час (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 , знаходячись разом зі своєю неповнолітньою дочкою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в приміщенні сараю господарства за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що вона є неповнолітньою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, діючи умисно, повторно, використовуючи свою фізичну перевагу, утримуючи рукою потерпілу ОСОБА_8 за руку, поклав її на килим, який лежав на підлозі приміщення, вчинивши таким чином стосовно неї фізичне насильство та подолавши її волю до опору, всупереч волі потерпілої, без її добровільної згоди, вчинив із нею дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним проникненням в тіло неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 з використанням геніталій.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, оскільки в основу судового рішення були покладені неправдиві свідчення потерпілої та свідків, які були під впливом представника потерпілої та їх хрещеної, а прямих доказів його винуватості не встановлено.

Звертає увагу, що перебуваючи на свободі він неофіційно працював трактористом на місцевого фермера, чим заробляв на життя та забезпечував свою багатодітну родину, при цьому, від держави жодної допомоги не отримував. На даний час він дев`ять місяців перебуває в слідчому ізоляторі і не може забезпечувати свою родину, адже його дружина на даний час працювати не може, оскільки перебуває в декретній відпустці. Просить надати йому можливість вийти на свободу та й надалі забезпечувати свою сім`ю.

Захисник адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі також просить вирок суду скасувати, за результатами апеляційного розгляду кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити, оскільки своє рішення суд першої інстанції використав ряд доказів, які були отримані з суттєвими порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства України та мали бути визнані судом недопустимими в процесі дослідження.

Аргументує тим, що під час допиту потерпілої ОСОБА_8 суд отримав інформацію, яка не зовсім відповідає тій інформації, яка міститься у тексті вироку і має розбіжності з технічним записом судових засідань. При цьому, судом не було надано оцінки взаємовідносинам потерпілої і ОСОБА_6 , що потерпіла повідомила суду про те, що батько її часто бив, інколи безпричинно кричав на неї, при ній бив матір та сестру ОСОБА_13, аргументуючи таке побиття тим, щоб примусити її вступити з ним в статевий зв`язок. Однак, допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_13 в суді про такі обставини не повідомляли. До того ж матір потерпілої в судовому засіданні не підтвердила показання потерпілої про те, що остання повідомляла їй про насилля з боку батька.

Надаючи превагу свідку ОСОБА_13 в тій частині, що остання повідомляла про існування проблем у потерпілої з ОСОБА_6 , який її бив, кричав на неї, був вимогливий, при тому, що фактично про події між батьком та сестрою, їй було відомо тільки зі слів потерпілої, суд залишив поза увагою показання свідка в тій частині, що вона повідомляла про вимогливість батька до всіх дітей, вказувала, що ОСОБА_6 міг карати усіх, був агресивним та його усі боялися. При цьому, суд не намагався з`ясувати в чому саме полягала агресія ОСОБА_6 , чи були підстави вважати його поведінку агресивною, що могло спонукати свідка ОСОБА_13 до таких висновків, адже розповідати, що було між ОСОБА_8 та батьком вона розповідати не хоче.

Вказує на те, що законний представник потерпілої, її бабуся, в судовому засіданні повідомила, що саме ОСОБА_8 розповіла їй про те, що обвинувачений проявив до неї сексуальне насильство. При цьому повідомила, що за 15 років спільного життя обвинуваченого з родиною ніхто з дітей не скаржився на те, що до них застосовувалось насильство. Не заперечувала, що ОСОБА_18 міг покарати дітей, але більш за всіх страждала ОСОБА_8 , бо вона найстарша.

Свідок ОСОБА_19 в порядку ст. 63 Конституції України відмовилась надавати показання, але чомусь у вироку суд зазначив інформацію, яка отримана не у процесуальний спосіб і не носить доказової сили.

Наголошує на тому, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 повідомила, що коли її запрошували слідчі для допиту малолітнього свідка під час досудового розслідування в якості психолога, то вона на той час не працювала на посаді психолога. Захисник вважає, що малолітній свідок ОСОБА_21 був допитаний з порушенням вимог, оскільки залучений на той час психолог не мав повноважень виконувати функціональні обов`язки психолога, адже ОСОБА_20 на час проведення слідчої дії не займала штатну посаду психолога та не перебувала в реєстрі психологів, не має сертифікату.

Переконаний, що необ`єктивність судового розгляду і обвинувальний ухил суду проявився в тому, що на порушення вимог ст.ст. 23, 96, 255 КПК України суд долучив до кримінальної справи протокол допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_21 , зафіксований на цифровий носій слідчим. Сторона захисту ставила під сумнів можливість брати до уваги в якості доказу технічні носії, оскільки останні не були надані захисту під час відкриття матеріалів кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України. Суд проігнорував, що в протоколі про надання доступу до матеріалів зазначена інформація про надання доступу до матеріалів на паперових носіях, жодної згадки про цифрові носії даний протокол не містить. Суд також проігнорував думку сторони захисту про те, що в умовах слідчого ізолятору ОСОБА_6 не мав можливості ознайомитись з технічними носіями за відсутності комп`ютерної техніки, що є порушенням права на захист.

Про обвинувальний ухил суду, на думку захисника, вказує і те, що обґрунтовуючи неправомірність обраних способів оцінки доказів на предмет їх допустимості та належності, суд використав Закон №2201-ІХ від 14 квітня 2022 року, яким суду було надано право обґрунтовувати свої висновки показаннями, наданими свідками, потерпілим чи підозрюваним під час допиту слідчим чи прокурором у кримінальних провадженнях, що здійснюються в умовах воєнного стану. Посилаючись на цей Закон, суд не врахував роз`яснення Верховного Суду про те, що в такому випадку необхідно надати докази неможливості виконання вимог, передбачених КПК через умови воєнного стану. Фактично, маніпулюючи доказами, суд надав перевагу не безпосередньо отриманим в суді доказам, а відеозапису показань, який став результатом допиту свідка слідчим під час досудового розслідування.

Суд може обґрунтовувати свої висновки показаннями свідка чи потерпілого, яких не було безпосередньо допитано під час судового засідання, лише у разі, коли ці особи були допитані слідчим суддею в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 225 КПК (постанова ВС від 01.03.2023 у справі №628/1284/20). Позиція суду про порівняння показань, наданих учасником процесу під час досудового розслідування органу досудового розслідування і під час судового розгляду, прямо порушує вимог ст. 23 КПК України.

Апелянт вказує на те, що судом не було надано належної оцінки акту №5 про відвідування сім`ї 13 червня 2023 року, де зазначено, що комісією не було встановлено проявів жорсткого поводження з дітьми, в той час як ця обставина ніким не спростована.

Недопустимим доказом вважає пояснення ОСОБА_6 , надані експерту, які зазначені у висновку №68 від 05.06.2023, оскільки суд не переконався в правдивості інформації, яка була повідомлені обвинуваченим, на цьому документі відсутній підпис його підзахисного, а також пояснення ним надавались за відсутності захисника.

Наголошує на тому, що під час огляду потерпілої ургентним лікарем акушером-гінекологом та завідувачкою ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_23 05 червня 2023 року будь-яких патологій та тілесних ушкоджень виявлено не було, дівоча перетинка відсутня, свіжих пошкоджень не містить. Ймовірна давність порушення дівочої перетинки не менше як місяць до моменту огляду (є припущенням), що не може свідчити про причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому злочинів.

Неприпустимим вважає посилання суду на ту обставину, що психолог категорично заперечила те, що дитині задавали питання, які містили відповідь, а також на те, що видно, що потерпіла не видумує та не вигадує, діти кажуть правду, що підтверджується тим, що вони називали речі своїми іменами. Фактично суд зрівняв висновки психолога з повноваженнями експерта, який уповноважений надавати висновок щодо певних дій учасників процесу, що є неприпустимим.

Посилання суду на ту обставину, що показання обвинуваченого є мінливими та відрізняються від тих показань, які він надавав пі час досудового розслідування захисник вважає неприйнятними, оскільки в такому випадку судом порушена безпосередність дослідження доказів, що підтверджує факт перебирання судом функції сторони обвинувачення.

Невірним є вказівка суду на те. що сторони були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК, оскільки усі клопотання, які були заявлені стороною захисту в суді, були проігноровані, що призвело до ухвалення неправосудного рішення. Усі підстави для визнання доказів недопустимими судом також були проігноровані, які самі факти істотних фундаментальних порушень прав і свобод обвинуваченого ОСОБА_6 , регламентованих ст. 87 КПК України.

Під час досудового розслідування стороною обвинувачення було призначено та проведено низку експертиз в тому числі була проведена і молекулярно-генетична експертиза, але за результатами досліджень сторона обвинувачення не отримала позитивних для себе висновків, при цьому, клопотання сторони захисту про долучення цих висновків, які є у розпорядженні сторони обвинувачення, судом без обґрунтування було відхилено.

Сторона захисту переконана у тому, що відсутні належні, достовірні, достатні та допустимі докази, які б підтверджували факт зґвалтування обвинуваченим потерпілої, ОСОБА_6 жодним чином не перешкоджав встановленню обставин події, надавав добровільну згоду на відібрання всіх необхідних зразків, які могли бути використані для проведення експертних досліджень, дій для знищення можливих слідів злочину не вживав, в той же час визнавав свою причетність до застосування фізичного покарання до дітей через їх неслухняність.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційних скарг та просили про закриття кримінального провадження через відсутність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, потерпілу та її представника, які заперечували проти аргументів сторони захисту, потерпіла наполягала, що вона говорить правду і нічого не видумує, прокурора, яка вказувала на безпідставність доводів апеляційних скарг, на законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 та ч. 4 ст. 152 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, та підтверджені дослідженими судом доказами, які правильно оцінені та обґрунтовано покладені судом в основу вироку.

Заперечуючи свою причетність до інкримінованих кримінальних правопорушень, ОСОБА_6 висунув версію, що ним усиновлена дочка дружини ОСОБА_24 , його обмовляє через те, що він не купив їй обіцяний телефон, а також сукню на випускний вечір у школі. Переконаний, що всі допитані судом свідки кажуть неправду, при цьому пояснити, чому його обмовляють рідні діти не міг. Зауважив, що під час досудового розслідування визнав свою винуватість тому, що перебував у депресійному стані, підписував документи, що йому надавав слідчий, не читаючи.

Однак, обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував той випадок, що коли до кімнати зайшла його дружина, то він перебував в кімнаті де сплять дівчата, але заперечив, що перебував в ліжку з ОСОБА_8. Вказує на те, що його дружина перебуває під впливом своєї матері, а тому обмовляє його.

Вказав на те, що припинив вживати спиртні напої з липня 2022 року після лікування. Вихованням дітей практично не займався через відсутність вільного часу. З дружиною прожили 15 років, статеве життя його повністю влаштовує.

Однак, такі показання обвинуваченого повністю спростовуються зібраними та дослідженими під час судового розслідування доказами.

При цьому, вказуючи на недопустимість покладених в основу вироку доказів, сторона захисту не вказує в чому полягає така недопустимість, чому захисник вважає, що під час досудового розслідування докази були зібрані та отримані з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства.

Так, 05 червня 2023 року на лінію служби «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_9 , матері ОСОБА_6 про те, що протягом трьох років її онуку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ґвалтував її вітчим ОСОБА_6 .

З метою перевірки отриманого повідомлення на місце події виїхала слідчо-оперативна група, яка встановила, що ОСОБА_6 ніде не працює, перебивається тимчасовими заробітками, проживає по АДРЕСА_2 , разом з дружиною ОСОБА_6 , дочками ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_5, синами ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_8.

У ході перевірки відомостей про вчинене сексуальне насильство по відношенню до неповнолітньої дитини, слідчий ОСОБА_25 опитала ОСОБА_6 який пояснив, що здійснив статевий акт з неповнолітньою ОСОБА_8 близько місяця тому в сараї за місцем проживання. (т. 1 а.п. 186)

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що влітку 2019 року ОСОБА_6 зґвалтував свою неповнолітню дочку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.п. 187)

Під час допиту в судовому засіданні суду першої інстанції, в присутності психолога та законного представника, неповнолітня потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що вперше батько її зґвалтував влітку 2019 року, в кімнаті, де вони разом сплять із сестрою. Батько перебував у нетверезому стані почав її мацати за груди, сам при цьому роздягнувся. Спочатку він її лише мацав, а потім вже відбувся статевий акт, який тривав приблизно 3 хвилини. Потерпіла вказувала, що не погоджувалась, була проти, відштовхувала батька, проте ОСОБА_6 просто сказав, що це не боляче. Коли він закінчив статевий акт, була сперма, яку він витер рушником. Після цього він сказав, щоб вона про це нікому нічого не розповідала, оскільки вона його боялася, то мовчала.

Після цього він прийшов до неї десь через місяць, загалом в період з 2019 по 2023 ОСОБА_6 ґвалтував її часто, міг через тиждень приходити, по-різному, міг й через місяць прийти до неї. Про вказані акти насильства вона нікому не розповідала, але їх бачила декілька раз сестра ОСОБА_13, вона бачила, що сестра не спить. Більш того, сестра ОСОБА_13 бачила це кілька разів, у процесі насильства вона та ОСОБА_13 бачили одна одну, але мовчали про це. Після того, як ОСОБА_13 стала розпитувала у неї про те, що відбувалося, вона їй все розповіла, потім розповіла бабусі та хрещеній.

Потерпіла вказала, що довгий час мовчала, бо боялася батька, який заборонив їй комусь про щось розповідати, погрожував, що вона нікуди не вступить на подальше навчання та буде завжди біля нього.

Востаннє він її зґвалтував за місяць до його затримання. Це було увечері у хліві. ОСОБА_6 прийшов до неї та сказав, щоб вона йшла з ним, їй все було зрозуміло. Коли вони прийшли до хліву, то обвинувачений був зверху на ній, вони лежали на підлозі на килимі, все було хвилин 5, після чого він її відпустив.

Крім сексуального насильства, батько на неї кричав, бив, міг вдарити просто так, наприклад, рукою по спині. Вона постійно намагалась йому відмовляти в близькості, не хотіла цього, але батько злився на неї через це. Для того, щоб вона погоджувалась на статевий контакт з ним, ОСОБА_6 міг бити на очах потерпілої матір або сестру ОСОБА_13, казав, що якщо вона не погодиться, то він буде продовжувати.

Одного разу увечері, на той час мати та батько вже були п`яні, її матір ОСОБА_6 все побачила, бо вона зайшла до кімнати, коли батько тільки все починав, при цьому вона та батько вже були наполовину роздягнуті. Мати просто вилаялася та пішла з кімнати до веранди. Коли мати пішла, то вона почала плакати і того разу батько зупинився, хоча мав намір продовжувати свої дії. Мати в неї про це нічого не питала, просто мовчала. Насильство було лише у господарстві, хоча один раз й на городі. Бувало, що коли потерпіла батьку відмовляла, він її бив.

Обвинувачений ОСОБА_6 не є її рідним батьком, спочатку добре до неї ставився, але все одно виділяв потерпілу серед інших дітей, а потім почав ґвалтувати, до хлопців ставився краще, їх не чіпав особливо. Мати та батько часто пили горілку, пили зазвичай удвох, потім мати йшла спати, а він дивився телевізор, кричав, або йшов також спати. Друзі у потерпілої були, спілкування було нормальне, але батько, зазвичай, гуляти дітей не пускав, лише до школи, хоча на випускний потерпілу відпустив.

Після того, як ОСОБА_6 став чіплятися до її молодшої сестри ОСОБА_13, вона вирішила все розповісти. Спочатку про чіпляння батька їй розповіла сестра ОСОБА_13, але потім вона сама це побачила. Коли потерпіла все розповіла матері, то вона переживала лише за те, що в домі буде сварка.

Щодо відносин в родині, то потерпіла вказувала, що родина була дружньою, батько забезпечував сім`ю, він працював, купляв продукти, одяг купляв рідко. Бабуся купляла одяг та інші мамині родичі такий одяг їм приносили. Діти довіряли хрещеній, бабусі, але їм розповідали не все, бо були маленькі, боялися. Вона хотіла все комусь розповісти про зґвалтування, але боялася, їй було соромно й страшно.

Такі показання потерпілої узгоджуються з показаннями неповнолітньої ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні, в присутності психолога вказала, що показання їй буде надавати комфортніше за відсутності матері. Свідок зазначила, що по відношенню до батька ( ОСОБА_6 ) в неї погані відчуття. Загалом, відносини вдома були погані, часто мати з татом вживали алкогольні напої, лаялися. Свідок розповіла, що знає про те, що батько був затриманий через те, що зґвалтував сестру, вчинив сексуальне насильство. Про це вона дізналася, бо сама це бачила, батько наказав їй спати, але вона не спала та бачила, як він мацав ОСОБА_8 за груди, сідниці, ліз до неї в труси. Це все відбувалось в тій кімнаті, де вони з потерпілою спали, їх ліжка з сестрою стоять поруч, тому вона бачила, як в ОСОБА_8 з батьком були статеві відносини. Статеві зносини особисто бачила два рази, перед тим, як батька забрали. Все відбулося у ліжку у їх з потерпілою кімнаті. Батько не знав, що вона бачить, а сестра бачила, що вона не спить та все бачить. Після цього вона розпитувала сестру про те, що сталося, вона їй розповіла, що батько до неї лізе, а вона відмовляла, він їй робив боляче, погрожував, казав що віддасть потерпілу в інтернат, якщо вона не буде вступати з ним в статеві відносини.

Крім того, ОСОБА_13 повідомила, що батько почав також «лізти» й до неї, гладити її, коли вона лежала, він її також мацав за груди та нижче, торкався до статевих органів. Вказала, що ОСОБА_6 намагався проникнути в неї, зняв з неї труси та намагався увійти в неї у «середину», але вона пручалася та не дозволила йому це зробити, тому він її відпустив. Таке було декілька разів, більше трьох. Про ці дії батька вона розповіла ОСОБА_8. Потім про це вони розповіли бабусі, яка вже їм допомогла.

На даний час ОСОБА_13 зауважила, що боїться батька.

Свідок впевнено вказала, що матір здогадувалась про те, що батько робить з потерпілою, адже колись вона зайшла до їх з сестрою кімнати в той час, коли ОСОБА_8 та ОСОБА_6 були там удвох, а вона лежала у своєму ліжку та не спала. Матір нічого не зробила, накричала на батька та просто пішла, бо була п`яна, як і батько.

Батько казав їй, щоб вона про те, що він з нею робить нічого іншим не розповідала. Зі слів потерпілої знає, що був випадок коли батько пропонував ОСОБА_8 200 гривень за те, щоб вона мовчала про статеві відносини.

Свідок охарактеризувала батька, як такого, що поводився агресивно, міг карати дітей, його усі боялися, тому їй було страшно розповідати про все слідчому, страшно й зараз (в суді), бо вона боїться обвинуваченого.

Після допиту, запрошений в судове засідання психолог вказала, що за своїм психологічним станом ОСОБА_13 дуже хвилюється, переживає, боїться, що батько повернеться та продовжить свої дії.

Доводи сторони захисту про те, що суд не конкретизував у свідка ОСОБА_13 , яку саме агресію проявляв батько до неї та потерпілої не приймаються до уваги, адже відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства до обов`язків суду не входить збір доказів у кримінальному провадженні, сторона захисту, як і сторона обвинувачення наділені рівними правами у зборі доказів, тому захисник мав можливість поставити свідку уточнюючи запитання для того, щоб з`ясувати питання наявності чи відсутності агресії свого підзахисного по відношенню до своїх дітей.

Більш того, колегія суддів звертає увагу на вік та психологічний стан свідка, з показань якої убачається, що вона досить детального все розповіла про відомі їй обставини вчинення сексуального насильства по відношенню до потерпілої та особисто себе, виклала це відповідно до свого психоемоційного стану, фізичного та розумового розвитку, свого віку та словникового запасу.

Судом у мотивувальній частині вироку викладається короткий зміст показань учасників кримінального провадження, законодавцем не визначено обов`язку суду викладати детальні та дослівні показання допитаних осіб. У даному випадку суд досить детально виклав показання всіх учасників провадження, після чого надав їм оцінку щодо відповідності здобутим доказам, та виклав свої висновки щодо тих обставин, які ними підтверджуються чи спростовуються.

Оспорюючи повідомлені ОСОБА_13 обставини про прояви агресії ОСОБА_6 по відношенню до всіх дітей, захисник в апеляційній скарзі не наводить доказів, якими б ці відомості спростовувались, а відтак, це лише маніпулювання словами з боку захисника, адже свідок ОСОБА_13 та потерпіла ОСОБА_8 чітко вказували, що батько міг покарати дітей фізично, на потерпілу кричав, підвищував голос.

Агресія це будь-яка форма ворожої або негативно-активної взаємодії, спрямованої на досягнення певної мети, може проявлятися у фізичній, вербальній чи пасивній формах. Фізична агресія проявляється у конкретних діях, таких як удари, штовхання, бійки та інші форми прямого фізичного впливу на іншу людину чи об`єкт. Якщо особа виражає агресію за допомогою слів або образ, така форма називається вербальною. Пасивна агресія виявляється у непрямих випадках агресії, таких як відмовчування, пасивний супротив або ігнорування.

Отже, повідомлені потерпілою та свідком ОСОБА_13 обставини щодо поведінки обвинуваченого по відношенню до своїх дітей та загалом в родині, свідчать саме про прояви агресії з його боку, як про це вірно вказано у вироку.

Твердження захисника про суперечливість показань потерпілої та допитаного свідка в тій частині, що особисто ОСОБА_13 свідком сексуального насильства не була та все їй відомо зі слів сестри ( ОСОБА_8 ) не відповідають встановленим під час судового розгляду обставинам, адже свідок чітко розповіла саме про те, що бачила особисто. Дійсно, спочатку вона вказувала, що не хоче про це розповідати, що пояснюється її схвильованістю та страхом перед батьком, як про це зауважила запрошений психолог, але ж в подальшому, на уточнюючи запитання свідок детально все розповіла. Її показання відповідають показанням потерпілої та не містить суперечностей, як намагається довести захисник.

Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги захисника в тій частині, що показаннями неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_13 обставини винуватості ОСОБА_6 не підтверджуються, оскільки ОСОБА_34 особисто свідком насильницьких дій по відношенню до сестри не був, а ОСОБА_21 пояснив, що нічого того, що кажуть про батька, він не бачив, оскільки показання цих свідків підтверджують раніше викладені показання ОСОБА_8 та ОСОБА_13 щодо поведінки батька в родині, при цьому ОСОБА_21 в судовому засіданні повідомив про більше обставин, ніж намагається переконати захисник.

Так, неповнолітній свідок ОСОБА_34 у присутності психолога дійсно пояснив, що він нічого не бачив, коли все трапилося, він спав.

Разом з тим, ОСОБА_34 повідомив, що його брат ОСОБА_21 не спав та все бачив, про що потім розповів йому, а саме те, що тато та ОСОБА_8 (потерпіла) були роздягнені. Таку ж інформацію він почув і від сестри ОСОБА_8, коли вона про все розповідала матері, що батько мацав її, трогав, роздягав. Йому відомо, що це бачили ОСОБА_13 та ОСОБА_21 , які в цей час не спали та все бачили. Хоча вони з братом сплять в іншій кімнаті, але ОСОБА_21 через двері бачив те, що батько робив з ОСОБА_8 . При цьому, неповнолітній ОСОБА_34 чітко пояснив, яким чином брат ОСОБА_21 міг все бачити - у дверях відпала ручка і залишилася дірка, ОСОБА_21 дивився в цю щілину і бачив те, що відбувається в кімнаті у сестер.

Така деталізація свідчить про те, що неповнолітній ОСОБА_8 виклав саме ту інформацію, яка йому стала відома від молодшого брата, при цьому, малоймовірним є те, що дитина ІНФОРМАЦІЯ_8 могла вигадати такі деталі, в тому числі і розповісти, яким чином він міг бачити те, що відбувається у кімнаті сестер. У той же час, свідок виклав відомі йому обставини тими словами, якими він володіє в силу свого віку та розвитку, що вказує на неможливість впливу на свідків, як про це вказує сторона захисту.

Більш того, показання ОСОБА_34 узгоджуються з показаннями потерпілої та інших свідків, при цьому не є єдиним доказом винуватості ОСОБА_6 , їм надано оцінку з огляду на сукупність з іншими показаннями та доказами, а тому суд вірно прийняв їх до уваги, вони є належними та допустимими, в тому числі й з тих підстав, що отримані безпосередньо в судовому засіданні, шляхом прямого допиту неповнолітнього свідка за участі психолога.

Щодо відносин в родині ОСОБА_34 пояснив, що батько відносився погано до всіх дітей, бив, міг бити просто так без приводу, ОСОБА_8 також він бив, не пускав гуляти на вулицю, погано відносився також і до матері. Повідомив, що батько з матір`ю зловживають алкогольними напоями, зазвичай пили алкоголь вдвох. Батько працював, друзі у дітей були, але до них гуляти не ходили, бачилися з ними лише у школі. Влітку також бачилися, могли вийти погуляти. Сестри також могли вийти погуляти, але гуляли не довго. Батько давав завдання дітям по господарству. Вони все виконували вчасно, але він все одно бив, лаявся.

Будучи допитаним в судовому засіданні в присутності психолога неповнолітній свідок ОСОБА_21 вказав на те, що соромиться розповідати та взагалі нічого не бачив. Показання надавати свідок не відмовлявся, тому на уточнюючи запитання пояснив, що батько зробив погану річ, як називається те, що батько ( ОСОБА_6 ) робив з сестрою, він не знає, слово зґвалтування ніколи не чув.

Йому відомо, що інші люди також казали про те, що батько зробив погану річ. Також, про те, що тато зробив погану річ, казали й інші люди. Загалом, він живе із братами та сестрами, зараз живуть у Чернігові. Коли жили в будинку у селі, то у нього з братом була своя кімната, а у сестер своя. Кімнати не далеко одна від одної, але прямо не видно. Тато відносився до свідка добре, не сварив, до всіх відносився нормально, а до сестри ОСОБА_8 погано. Він до неї вночі ходив, але що він робив, свідок не знає.

Такі показання малолітнього свідка також вірно прийняті судом до уваги, як доказ винуватості ОСОБА_6 , адже ОСОБА_21 повідомив, що йому соромно говорити про те, що він знає про батько, але в силу свого віку розповів, що батько вчинив погано. Те, що малолітня дитина не усвідомлює тяжкості та наслідків вчиненого обвинуваченим насилля над неповнолітньою сестрою, жодним чином не виправдовує обвинуваченого та не свідчить на користь версії сторони захисту про невинуватість ОСОБА_6 .

Сором дитини розповідати про речі, які в силу його віку, є незрозумілими для нього, не свідчить про те, що він нічого не бачив. Свідок чітко вказав, що батько вчинив погано по відношенню до сестри. Те, що він міг розповісти своєму брату про деталі того, що він спостерігав, але не зміг розказати про це в присутності дорослих та чужих для нього людей (в судовому засіданні) не свідчить про те, що свідок нічого не бачив, або показання ОСОБА_38 не відповідають дійсності, як про це переконана сторона захисту.

Показання всіх неповнолітніх та малолітніх дітей, які були допитані в судовому засіданні за участі психолога вірно прийняті судом до уваги в якості належних та допустимих доказів. Жодні показання не є окремим та єдиним доказом у провадженні, їх аналіз утворює сукупність елементів, які надають можливість судити про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні насильницьких дій по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_8 , а також свідчать про те, що він був агресивним по відношенню до всіх членів родини, фактично керував їх життям, застосовуючи при цьому фізичне насилля до дітей.

Вказівка захисника, що суд не надав оцінку Акту №4 від 13 червня 2023 року, яким не було зафіксовано проявів жорстокості з дітьми, не приймається до уваги. Встановлені в цьому акті відомості не можуть прийматися до уваги в даному кримінальному провадженні, адже на момент його складання, ОСОБА_6 був затриманий, отже, висновки комісії є необ`єктивними, з 07 червня 2023 року діти перебували без батька, при цьому розуміли, що він затриманий, отже, могли почувати себе вільно. Є логічним, що за відсутності особи, яка проявляла агресію до дітей, факти застосування такої агресії не могли бути зафіксовані. Про застосування жорстокості жодна дитина, допитана у кримінальному провадженні, не повідомляла.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що обвинувачений ОСОБА_6 є її чоловіком, разом вони виховують п`ятьох дітей, сам обвинувачений не є біологічним батьком потерпілої. Офіційно він її не вдочеряв. З обвинуваченим вони у шлюбі вже 15 років, спільних дітей четверо. Вказала, що до всіх дітей, в тому числі й до потерпілої, обвинувачений відносився добре. Відносини у сім`ї були загалом добрі. Зазначила, що на даний час дочка ОСОБА_8 ненавидить батька за те, що він її зґвалтував. Не заперечувала, що в кінці травня 2023 року потерпіла їй розповіла про те, що батько її ґвалтує, про це вона розповіла їй, як матері, а також розповіла про це хрещеній, але поліцію викликала її матір, оскільки бабусі діти довіряють більше. Зауважила, що як матір своїй дитині вона вірить, від повідомленого вона особисто була дуже здивована, адже особисто свідком небатьківських відносин обвинуваченого та потерпілої не була, але усвідомлювала, що обвинувачений має почуття до потерпілої, їй так здалося з огляду на поведінку чоловіка.

На поставлені прокурором питання ОСОБА_6 не заперечувала, що будучи допитаною під час досудового слідства у слідчого судді вона вказувала на те, що була безпосереднім свідком того, що сталося між обвинуваченим та її дочкою, тобто небатьківських відносин між ними. Свідок пояснила, що рік тому, точного часу вона вже не пам`ятає, вона застала ОСОБА_8 та свого чоловіка голими в кімнаті дівчат, вони лежали на ліжку. Коли вона зайшла, то вони нічого не робили, а просто лежали. Потерпіла лежала під ковдрою на боку обличчям до ОСОБА_6 , обвинувачений лежав біля неї, на ньому були труси.

Коли вона це все побачила, то просто розвернулася та пішла, оскільки і вона і обвинувачений перебували у стані алкогольного сп`яніння. В подальшому, з приводу того свідком чого вона стала, розмову з обвинуваченим не вела, вирішила не реагувати та жодних заходів не вживала. Раніше роздягнутими їх у ліжку не бачила. При цьому, свідок так і не змогла пояснити, чому ніяк не відреагувала на побачене, навіть не зважаючи на те, що дочка казала їй, що не хоче бачити батька, ненавидить його. Чому не захистила свою дитину свідок не змогла повідомити і в суді першої інстанції.

Щодо виховних заходів, які застосовувались в їх родині, ОСОБА_6 зазначила про те, що з боку обвинуваченого по відношенню до потерпілої було підвищення голосу, через провини він міг на неї накричати, але такі ж заходи виховання застосовувались і до інших дітей в родині, але не заперечувала, що іноді до потерпілої ОСОБА_6 міг застосовувати більш жорсткіші методи виховання. Фізичне покарання по відношенню до дітей також застосовувалось в їх родині, підтвердила, що ОСОБА_6 бив дітей.

Колегія суддів вважає, що показання ОСОБА_6 хоча містять деякі суперечності, але загалом, свідок однозначно вказала, що довіряє своїй дитині, в даному випадку потерпілій, а також не виключає того факту, що обвинувачений міг зґвалтувати ОСОБА_8 , особливо коли перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Намагання свідка все ж таки виправдати свої дії в тій частині, що вона як матір не відреагувала на побачене вчинення сексуальне насильство по відношенню до власної дитини, не виправдовує обвинуваченого, не свідчить про те, що показання ОСОБА_6 можуть бути визнані недопустимим доказом, адже фактично свідок підтвердила факт зґвалтування, вказувала, що словам дочки вірить та не виказувала недовіри повідомленим нею обставинам. Виправдання своїх дій є цілком закономірною поведінко жінки, яка намагаючись зберегти чоловіка, від якого народила чотирьох дітей, та від якого залежала матеріально, адже ОСОБА_6 був єдиним працюючим членом їх багатодітної родини, надає такі показання, які хоча б якимось чином можуть допомогти обвинуваченому та виправдати її власну недбалість по відношенню до дочки.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що довірливих стосунків з матір`ю в дітей не було, адже під час допиту в судовому засіданні їм комфортніше було надавати показання в присутності психолога, фактично чужої людини, та за відсутності матері свідка ОСОБА_6 .

За отриманою в судовому засіданні інформацією, довірою дітей користувались бабуся та хрещена матір, до яких потерпіла і звернулась за допомогою, оскільки усвідомила, що потерпілою від дій обвинуваченого може стати її молодша сестра, чого вона намагалась уникнути, не зважаючи на те, що усвідомила, що від матері такої допомоги не отримає.

Законний представник потерпілої ОСОБА_8 - ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що після випускного в школі в червні 2023 року ОСОБА_39 , яка є її онучкою, розповіла їй, що обвинувачений проявив до неї сексуальне насильство, а також почав вчиняти такі ж дії по відношенню до молодшої сестри. Потерпіла сказала, що тато її «трогає», по-справжньому, як робив з мамою, робить з нею те, що робить й з мамою. Після отриманої інформації обох дівчат возили до гінеколога, який все підтвердив. Гінеколог ОСОБА_12 після огляду ОСОБА_13 повідомила, що в неї також проникали, але пальцями.

ОСОБА_9 зауважила, що ОСОБА_8 не рідна дочка ОСОБА_6 , всі інші діти є його рідними. Не заперечувала, що відносини ОСОБА_8 з батьком були добрі, як в нормальній сім`ї, але відмітила, що всі діти в родині були замкнуті.

За показаннями ОСОБА_9 , ОСОБА_39 їй розповіла, що все почалося дуже давно, на той час в неї ще не було менструації, можливо навіть з 11 років відбувалось сексуальне насильство, було по два і три рази на місяць. Вчиняючи насильство ОСОБА_6 не завжди був в стані сп`яніння. Не соромлячись він приходив до кімнати дівчаток та лягав в ліжко до потерпілої, не звертаючи уваги, що ОСОБА_13 все чула та бачила. Насильство він вчиняв і у веранді, і в хліву. Згоди потерпіла не давала, просила його не чіпати, плакала, але батько казав: «терпи». Казала: «папа - не треба». Він її залякував, підкупав, казав, що купить їй фарбу (для волосся). Міг її вдарити, застосовував загалом до дітей фізичне насильство - більше всього щодо ОСОБА_8, бо вона старша. Потерпіла була дуже залякана , прийшла до свідка, бо обвинувачений почав вчиняти насильство й щодо ОСОБА_13. Потерпіла злякалася та їй стало за це соромно.

Зауважила, що з сім`єю обвинуваченого свідок спілкувалася не часто, оскільки вони обоє зловживали алкогольними напоями, але в домі було чисто. Подружжя ОСОБА_18 навіть лікували від алкоголю, але все марно. Знає сім`ю з моменту, як вони одружилися, вже 15 років. За ці роки ніхто з дітей не скаржився, щоб до них застосовували насильство. Діти мовчали, були замкнуті, не спілкувалися, без дозволу обвинуваченого гуляти не ходили. У присутності батька діти завжди сиділи тихо, було видно, що вони його бояться. ОСОБА_18 міг дітей покарати за погано зроблене завдання по дому, але більше всього страждала ОСОБА_8 , бо вона старша, то неправильно прибрала, посуд не домила, по городу не зробила. Проблем у школі у дітей не було, вони старанні, ОСОБА_8 вступила на навчання до гімназії.

Особисто вона дізнавалась про все, що відбулося в родині з ОСОБА_8 тільки зі слів потерпілої.

Критикуючи показання законного представника ОСОБА_9 та вказуючи на їх суперечливість, захисник не вказує в чому полягає ця суперечливість, що саме представник потерпілої повідомила не так, адже її показання повністю узгоджуються з показаннями потерпілої та свідків у провадженні, з висновками експерта. Той факт, що ОСОБА_42 повідомила, що за словами потерпілої останній статевий контакт в неї з батьком був за кілька днів до розмови з бабусею, не свідчить про суперечливість цих показань, адже представник потерпілої уточнила, що точно цього не пам`ятає.

На думку колегії суддів, з огляду на ситуацію, яка склалась в родині, емоційний стан бабусі ( ОСОБА_9 ), яка мала досить довірливі стосунки з усіма дітьми, опікувалась ними, та яка дізналась про насильство до своїх неповнолітніх онук, є цілком логічним, що таку деталь, як час останнього сексуального контакту потерпілої з обвинуваченим, свідком якого вона не була, вона могла і не запам`ятати, навіть за умови, що потерпіла його повідомляла. В той же час, потерпіла, яка тривалий час зазнавала сексуального насильства з боку близької людини, яку називала батьком, могла не пам`ятати з точністю до дати ні перший раз, коли ОСОБА_6 застосував до неї сексуальне насильство, ні останній раз, тому могла назвати цей проміжок часу досить приблизно.

Така єдина неточність не є суперечливістю показань, як помилково вважає захисник, та не може бути підставою для визнання показань ОСОБА_9 недопустимим доказом, так само як ця суперечність не може бути визнана і доказом, яка спростовує об`єм пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні дійсно відмовилася надавати показання проти ОСОБА_6 , повідомивши, що обвинувачений є її братом, тому психологічно їй важко все розповідати. Однак, свідок однозначно та впевнено вказала на те, що ОСОБА_6 винний, про все їй розповіла ОСОБА_39 , якій вона доводиться хрещеною.

Той факт, що ОСОБА_19 відмовилась надавати показання не спростовує обсяг обвинувачення та не доводить, що ОСОБА_6 не причетний до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень по відношенню до неповнолітньої дитини, як помилково вважає захисник. При цьому, впевнена заява свідка про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні насильства над дівчинкою, навпаки підтверджує його винуватість та свідчить про правильність висновків суду. Висловлена свідком впевненість у винуватості брата звісно не є однозначним та беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_6 , але є підтвердженням показань потерпілої та інших свідків, які були безпосередніми учасниками та свідками насильницьких дій сексуального характеру з боку обвинуваченого по відношенню до ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні повідомила, що працювала психологом у службі в справах дітей. В 2021 році до Служби надійшло повідомлення з ОСОБА_43 школи, що діти родини ОСОБА_18 не навчаються, але при здійсненні перевірки було встановлено, що вони не мали засобів для дистанційного навчання. Батьки дітей дуже пили, родина дуже бідна, Інтернету в будинку не було, в сім`ї був один телефон на всіх, але батько його забирав на роботу, тому через це діти не могли навчатися. Для дітей батько авторитет, приносить гроші, а це їжа. В хаті чисто, але бідність повна.

З перевірками в родині вони були кілька разів. Зауважила, що в родині все залежить від батька, він один працював, хоча й неофіційно, матір не працювала. Їй відомо, що сім`ї допомагали й сторонні люди, волонтери. Батьки дітей проходили лікування від алкогольної залежності. Сім`ю розглядали на комісії з приводу вилучення дітей.

В той же час, про насильство в сім`ї Службі стало відомо від працівників поліції. В подальшому дітей забрали до хрещеної матері - ОСОБА_43 . Цій сім`ї допомагали соціальними послугами, залучали до роботи психолога. Мати дітей не захищала, не зрозуміло чого, можливо через інтелектуальний рівень чи любов до обвинуваченого. В роботі з родиною мати на контакт не йшла, позбавляти батьківських прав обвинуваченого не хотіла, їй було все одно, що відбулося.

ОСОБА_20 повідомила, що перший раз про зґвалтування батьком свідок почула від ОСОБА_8 у 2023 році. Вказала, що вона спілкувалася з дітьми. ОСОБА_21 сказав, що він бачив, як іноді батько рано встає та ходить у спальню до дівчаток. Також, був випадок, коли запрошували психолога до хлопців родини Джугових, бо діти, перебуваючи в школі, імітували статевий акт. Як тоді пояснила мати, в них маленька хата та, можливо, діти бачили їх статевий акт з чоловіком. Сім`я ОСОБА_18 перебувала на обліку у центрі надання соціальних послуг. Все, що відомо свідку про насильство, відомо зі слів потерпілої.

Свідок вказала, що в якості психолога її запрошували під час допиту малолітнього свідка в ході досудового розслідування.

Твердження апелянта про те, що свідок ОСОБА_20 на час допиту малолітнього свідка в ході досудового розслідування не займала посаду штатного психолога, а тому допит ОСОБА_21 не може вважатись належним доказом у кримінальному провадженні не приймається до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 226 КПК України допит малолітньої або неповнолітньої особи проводиться у присутності законного представника, педагога або психолога, а за необхідності - лікаря.

Отже, під час допиту малолітнього свідка законодавцем визначено обов`язку участь або педагога, або психолога. При цьому, в законі не визнaчено кoнкретні функції педагога й психолога. Але основна функція як педагога, так і психолога нa допиті - встaнoвлення кoнтaкту з допитуваним малолітнім потерпілим. Їхня допомога необхідна під час отримання та оцінки показань.

Станом на липень 2023 року Реєстр психологів не був створений та не функціонував, а тому зауваження захисника про відсутність ОСОБА_20 в такому реєстрі є маніпуляцією та намаганням будь-яким чином домогтися визнання доказів недопустимими, навіть не зважаючи на відсутність певних вимог законодавства, на які посилається сторона захисту.

Під час допиту ОСОБА_21 06 липня 2023 року була присутня в якості законного представника малолітнього ОСОБА_6 - його мати та психолог ОСОБА_20 , яка була запрошена слідчим та слідчому також надала усі документи. Дійсно, на момент допиту вона не займала штатну посаду психолога та не перебувала у реєстрі психологів, не має сертифікату, однак від неї це не вимагали, не вимагають цього і положення ч. 1 ст. 226 КПК України.

Психолог має відповідну кваліфікацію, освіту та досвід, станом на 06.07.2023, ОСОБА_20 була працівником Служби в справах дітей, до матеріалів кримінального провадження надала копію диплома магістра за фахом «Соціальна педагогіка», тобто відповідно до вимог законодавства мала всі підстави приймати участь у допиті малолітнього потерпілого. Більш того, за родом діяльності, ще до проведення допиту, ОСОБА_20 була знайома з родиною ОСОБА_18 , знала дітей цієї родини, в тому числі і хлопчиків, Служба працювала з членами цієї родини, тобто для малолітнього вона не була геть незнайомою людиною, що навпаки сприяло проведенню допиту, адже свідок перебував в колі знайомих йому людей та міг вільно себе почувати розповідаючи про речі, значення яких в силу свого віку ще не розумів.

Після допиту всіх неповнолітніх та малолітніх потерпілої та свідків, в тому числі і після допиту малолітнього ОСОБА_21 в суді першої інстанції психолог суду пояснив, що після засідання дитина була дуже перелякана та повідомила психологу, що йому було не комфортно, він розгубився. Дитина чітко сказала, що боїться та йому соромно все розповідати, побачивши батька він злякався його. Як загальний підсумок допиту дітей, психолог пояснила, що після судового засідання діти повідомили, що їм було важко надавати пояснення, коли вони побачили у суді батька.

З урахуванням того, що ОСОБА_21 перелякався в судовому засіданні, коли побачив батька, зважаючи на психологічний стан та вік свідка, за клопотанням прокурора в судовому засіданні був відтворений технічний носій до протоколу допиту ОСОБА_21 від 06 липня 2023 року. З перегляду вказаного запису, убачається, що ОСОБА_21 вказує на те, що його батько зробив велике лихо, він ліз до ОСОБА_8. Це йому відомо, оскільки він не спав та все бачив, як тато ліз до ОСОБА_8, таке бачив багато разів. Як тато приходив до ОСОБА_8, бачив три рази, бачив, як тато її обіймав. При цьому тато та ОСОБА_8 лежали на ліжку. Тато був у стані сп`яніння. Також, він чув, як ОСОБА_8 казала, що тато вночі приходив, вона розповідала, що їй було боляче. Сам він нікому про таке не розказував. ОСОБА_8 зазвичай гуляти не ходила, але на випускний ходила, батько не дозволяє ходити гуляти. ОСОБА_8 свідку допомагає, вчить з ним уроки. Друзі до них додому не приходять. Коли він бачив, як тато прийшов до ОСОБА_8, він не спав, бо йому було страшно. При цьому, він нічого не чув, але бачив, оскільки підглядав у щілину, бо було цікаво. Тато сварив ОСОБА_8 за те, що не хоче з ним бути. Свідок бачив, як тато лапав ОСОБА_8 за сідниці, за ноги, бачив таке багато разів, мамі про це не розповідав, бо боявся.

Критика стороною захисту вказаного доказу через те, що запис протоколу допиту не був відкритий стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, на думку колегії суддів є безпідставною.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 104 КПК України запис, здійснений за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів під час проведення слідчим, прокурором допиту, є невід`ємним додатком до протоколу. Дії та обставини проведення допиту, не зафіксовані у записі, не можуть бути внесені до протоколу та використані як доказ у кримінальному провадженні.

Протокол допиту ОСОБА_21 містить вказівку на те, що текст показань свідка до протоколу не вносився у зв`язку з тим, що здійснювалась безперервна відеофіксація. Додатком до протоколу значиться флеш- картка, яка прикріплена на окремому аркуші.

Під час відкриття в порядку ст. 290 КПК України матеріалів кримінального провадження як обвинувачений, так і його захисник мали можливість ознайомитись з цим проколом та достеменно знали про існування відеозапису проколу допиту малолітнього свідка, але клопотання про перегляд вказаного запису не заявили та в протоколі зазначили про повне ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Той факт, що ОСОБА_6 перебуває під вартою в умовах слідчого ізолятора, не позбавляло сторону захисту можливості переглянути запис допиту у разі виявлення такого бажання, але такого клопотання заявлено не було. Тобто, слідчим були виконані вимоги кримінального процесуального закону та відкриті всі наявні докази стороні захисту. Підпис захисника та обвинуваченого про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження свідчить про те, що вони ознайомились з цими матеріалами в повному обсязі.

Жодних доказів, які б не були відкриті стороні захисту, прокурором в судовому засіданні долучено не було, такі докази не досліджувались судом та не враховувались під час постановленні вироку.

Аналіз показань потерпілої та свідків, які є послідовними, узгодженими та переконливо свідчать про причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення насильства по відношенню до неповнолітньої ОСОБА_8 . Жодних обставин які б вказували на те, що будь-хто з допитаних в судовому засіданні осіб обмовляє обвинуваченого не встановлено.

Потерпіла ОСОБА_8 в апеляційному суді заявила, що вона не обмовляє обвинуваченого, вона довго мовчала про насильство фізичного та сексуального характеру і під загрзою того, що наступною жертвою стане її молодша сестра, наважилася і все розповіла.

Усі допитані свідки та потерпіла надавали логічні та послідовні показання, які не містять суттєвих суперечностей, при цьому надають можливість судити про особу обвинуваченого, який зловживав алкогольними напоями разом з дружиною, при цьому, діти виховувались під тотальним контролем обвинуваченого, який застосував, як психологічний так і фізичний тиск щодо дітей, вимагаючи покори своїм вимогам. В той час, коли вони з дружиною вживали алкоголь, діти мали дбати про порядок на присадибній ділянці, про порядок та чистоту в будинку, потерпіла мала приділяти увагу молодшим дітям та вчити з ними уроки. Діти були позбавлені можливості спілкуватися з друзями в інші дні, окрім часу в школі.

Психологічна характеристика ОСОБА_8 з місця навчання свідчить про те, що ОСОБА_24 навчалася у Берестовецькій гімназії з першого класу. За період навчання зарекомендувала себе як дисциплінована, скромна, доброзичлива, врівноважена учениця. На уроках завжди уважна. Навчальним матеріалом володіє на середньому і достатньому рівнях. Вчилася в міру своїх можливостей, на уроках уважна, але не завжди активна. Особливого інтересу до окремих навчальних дисциплін не проявила. Під час дистанційного навчання мала труднощі через відсутність особистого телефона. До вчителів та дорослих відноситься з повагою. Підтримує добрі стосунки з ровесниками. Має вузьке коло друзів. Дотримується норм поведінки у колективі. Доброзичлива. Правила поведінки завжди свідомо виконувала, на уроки не запізнювалася, заняття без поважних причин не пропускала. Про неможливість відвідувати заняття через хворобу завжди повідомляла класного керівника. Брала участь у позакласних заходах, не проявляючи особистої ініціативи. ОСОБА_8 виховується в повній багатодітній сім`ї з низьким матеріальним достатком, має вдома багато обов`язків, які добросовісно виконує (т. 1, а.п. 216).

Тобто, потерпіла є позитивною дитиною, яка не схильна до обману та вигадувань, як намагається переконати обвинувачений, тобто не могла просто так безпідставно обмовити людину, яку називала батьком в тяжкому злочині.

У той же час, показання працівника Служби у справах дітей, свідчать про те, що малолітні ОСОБА_21 та ОСОБА_34 були помічені в тому, що імітували статевий акт, тобто були свідками цих дій, що свідчить про правдивість їх показань про дії, які вчиняв ОСОБА_6 по відношенню до своєї доньки.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 539/558 від 19.09.2023 у ОСОБА_8 на теперішній час ознак психічного захворювання та тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявлено, за своїм психічним станом на теперішній час здатна правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження та давати про них правильні свідчення. У ОСОБА_8 виявлений низький рівень інтелектуальної норми на тлі резидуально-органічної слабкості та педагогічної занедбаності. Також, відмічається зниження первинних психічних процесів, які, в свою чергу, проявляються в підвищеній виснажливості. Після ситуацій, які розглядаються у провадженні, що з нею відбулись (зґвалтування), де підекспертна опинилася під дією стресового фактору (примусове здійснення сексуальних дій, які супроводжувалися приниженням людської гідності), в цілому явилося поглибленням психологічних розладів, таких, як почуття тривоги, страху, повторного переживання психотравми у вигляді нав`язливих пригадувань снів та кошмарів, емоційної притупленості, відчуженням від інших людей. Враховуючи емоційний стан, індивідуально-психологічні особливості та рівень розумового розвитку, потерпіла ОСОБА_24 на своєму віковому рівні могла правильно сприймати обставини, що мають значення для кримінального провадження, та давати про них правильні свідчення. Ознак патологічної схильності до фантазування у підекспертної на теперішній час не виявлено. Враховуючи рівень розумового розвитку (рівень низької інтелектуальної норми ), неповнолітня потерпіла ОСОБА_24 на своєму віковому рівні могла правильно розуміти характер і значення вчинених відносно неї протиправних дій та давати про них правильні свідчення. Патологічної схильності до фантазування у неповнолітньої ОСОБА_8 на теперішній час не виявлено. До психологічних особливостей ОСОБА_8 відносяться низький рівень інтелектуальної норми на тлі резидуально-органічної слабкості та педагогічної занедбаності з порушеннями емоційно-вольової регуляції діяльності в умовах соціальної взаємодії. Емоційна напруженість з рисами невпевненості, підвищеною уразливістю та почуттям тривоги і страху. Розвиток неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 відповідає рівню низької інтелектуальної норми даної вікової групи. (т. 2, а.п. 17-24)

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції був залучений сертифікований психолог, який перебуває у реєстрі (практичний психолог, міжнародний медичний корпус, освіта вища. Практична психологія, дитяча психологія).

В судовому засіданні психолог зазначила, що діти давали пояснення добровільно, видно, що були довірливі відносини. Психолог категорично заперечувала, щоб дитині задавали питання, що містили відповідь. Видно, що потерпіла не видумує та не вигадує. Діти кажуть правду, про що свідчить й те, що вони називали речі своїми іменами, не надавали пояснення завченими фразами, повідомляли подробиці обставин кримінального првопорушення по-дитячому. Тиску не було, відповіді чіткі, на однакові запитання, однак з різного ракурсу, відповіді однакові.

Такий висновок психолога не є експертним висновком, як помилково вважає захисник в апеляційній скарзі, а є висновком психолога за результатами проведених допитів малолітніх та неповнолітніх осіб. Саме з метою надання оцінки показанням допитуваних осіб та створення комфортних умов для проведення допиту і покликана присутність психолога в судовому засіданні під час здійснення допиту.

Під час проведення судово-медичної експертизи на той час підозрюваний ОСОБА_6 був оглянутий судово-медичним експертом в приміщенні районного відділення СПД АДРЕСА_3 . Із записів огляду лікаря судово-медичного експерта вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , пояснював лікарю про статеві зносини з дочкою ОСОБА_8 , яка була всиновлена і не є його біологічною донькою, це було близько 10 разів на протязі 3-х років. Статевий акт був завжди класичний, він їй купував подарунки і секс був по згоді. Бувало, що інколи жалілась на біль, він припиняв. Вона ніколи не відбивалась і не пручалась, завжди все було по згоді. ОСОБА_6 вважав, що усиновлена донька на нього образилася, що він не купув на випускний те, що вона хотіла і тому розповіла все. Дружина здогадувалась його дії, які він вчиняв з її донькою ( висновок експерта №68 від 05 червня 2023 року т. 1, а.п. 224-226).

При цьому, тілесних ушкоджень чи патологій фізичного розвитку лікар у ОСОБА_6 не виявив, останнього до пояснень про обставини його життя ніхто не спонукав.

Аргументи захисника про те, що суд безпідставно послався на пояснення обвинуваченого, які викладені експертом, не приймаються до уваги, оскільки дослідницька частина експертиза це невід`ємна частина всього висновку, при цьому експерт повідомлявся за дачу неправдивих показань. Більш того, експерт виокремив, що пояснення підекспертного викладені зі слів ОСОБА_6 .

Колегія суддів, під час апеляційного розгляду, перевіривши висновок експерта, приходить до висновку, що дослідницька частина цього висновку та пояснення ОСОБА_6 , надані експерту 05 червня 2023 року, свідчать про неправдивість його показань в судовому засіданні, адже після затримання він усвідомив наслідки вчинених ним дій.

Згідно висновку експерта № 69 від 05.06.2023, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була оглянута лікарем-гінекологом 05.06.2023р. у гінекологічному відділенні Борзнянської МЛ та лікарем судово-медичним експертом. Також, була оглянута лікарем судово-медичним експертом 05.06.2023 року о 23:45 год. в приміщенні районного відділення СПД № 1, м. Борзна. Судово-медичний експерт і в цьому разі дослівно записав пояснення під експертної. «Зі слів гр. ОСОБА_8 : «Приблизно три роки назад мій папа, ОСОБА_6 , почав до мене чіплятися, трогати, лапати і пропонувати подарунки та гроші за секс. Заставляв, змушував та міг вдарити. За 3 роки було більше 10-ти разів. Усі ці рази змушував, бив, тримав за руки, погрожував. Останній раз був місяць тому назад. За секс він купував мені подарунки і давав гроші. Давав ляпасів, але синяків не було». Об`єктивно: тілесних ушкоджень виявлено не було. Дівоча перетинка представлена лише залишками у вигляді миртовидних сосочків у верхній та нижній частині входу. Будь-яких ушкоджень, крововиливів та патології не виявлено».

Медичний огляд проведений лікарем -гінекологом ОСОБА_48 спільно із зав. Ніжинського МОВ СМЕ ОСОБА_23 потерпілої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будь-яких патологій та тілесних ушкоджень не виявив, дівоча перетинка відсутня, свіжих пошкоджень немає. Розвиток статевих органів по жіночому типу, відповідно віку.

За остаточними висновками експерта та оглядом лікарів у потерпілої ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкоджень в проекції промежини, зовнішніх статевих органів виявлено не було. Дівоча перетинка відсутня давно, крововиливів і пошкоджень немає. Ймовірна давність порушення дівочої перетинки не менше як місяць до моменту огляду. Зважаючи на стан дівочої перетинки, не виключено, що статевий акт міг відбуватись, в тому числі неодноразово. (т. 1, а.п. 230-232)

Посилання сторони захисту на відсутність статевих стосунків у потерпілої з обвинуваченим у 2019 році, оскільки порушення дівочої перетинки мало місце не більше місяця тому до моменту огляду, не випрвдовують обвинувчаеного в інкримінованоих йому кримінальних правопорушеннях.

Експерт зазначив, що стан дівочої перетинки свідчить про те, що статевий акт у потерпілої міг відбуватися неодноразово. При цьому, саме по дівочій перетинці експерт визначила, що ймовірність її порушення неменше ніж як за місяць до проведення огляду, тобто до 05 червня 2023 року. Отже, експертом не визначався час останнього статевого контакту, а визначався час давності порушення дівочої перетинки. В той же час, висновок експерта щодо ймовірного часу порушення дівочої перетинки співпадає з показаннями потерпілої щодо часу останнього статевого контакту, який був у неї ОСОБА_6 . З об"єктивної сторони згвалтування полягає у статевих зносинах із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування або з використанням безпорадного стану потерпілої особи і вважається закінченим з моменту початку насильницького статевого акту. Закінчення насильницького статевого акту в фізіологічному розумінні для визнання згвалтування закінченим, не вимагається.

Той факт, що під час досудового розслідування органом досудового розслідування було призначено низку експертних досліджень в тому числі й молекулярно-генетичну експертизу, не свідчить про необ`єктивність судового розгляду, як безпідставно вважає захисник.

За встановленими обставинами, з 2019 року обвинувачений ОСОБА_6 вчиняв сексуальне насильство по відношенню до своєї малолітньої, а потім вже неповнолітньої дочки ОСОБА_8 . Останній статевий контакт між потерпілою та обвинуваченим мав місце за місяць до звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів, що виключає можливість збереження будь-якої слідової інформації.

Відсутність біологічних слідів ОСОБА_6 на вилучених під час огляду місця події речах, не виключає фактів його причетності до вчинення насильницьких дій по відношенню до ОСОБА_8 в період з 2019 року по травень 2023 року.

Таким чином, під час досудового розслідування, судового та апеляційного розгляду були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні слідчі дії, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

У даному кримінальному провадженні стороною обвинувачення було доведено належними та допустимими доказами факт вчинення ОСОБА_6 зґвалтування, тобто дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчиненого щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, а також зґвалтування, тобто дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи, вчинені щодо неповнолітньої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, повторно, окрім проаналізованих вище, дослідженими в судовому засіданні доказами.

Оцінюючи надані сторонами докази на предмет їх допустимості згідно з ч. 1 ст. 87 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій виходять із того, що зазначені положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані у відповідній нормі. Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими.

У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не вдалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

Таким чином, як убачається з матеріалів цього кримінального провадження, його розгляд здійснено відповідно до положень КПК України, з додержанням засад диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_6 саме у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 та ч.4 ст. 152 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Апеляційним судом для перевірки доводів сторони захисту, допитутвалася потерпіла ОСОБА_8 , яка переконливо розповіла, що не обмовляє свого батька ОСОБА_6 , що події, про які вона повідомляла мали місце в дійності, вона боялася ОСОБА_6 , оскільки він в сімї був головний і не мала захисту чи підтримки з боку матері, ні з ким із хлопців ровесників, вона не зустрічалася і не зусрічається і не могла цього робити в силу тотального контролю з боку ОСОБА_6 .

Якщо за версією сторони захисту потерпіла нерідна дочка, обмовляє його із-за того, що той не купив речей на випускний вечір, то рідні діти ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , підтвердила, що батько приходив у кімнату, де вони спали з ОСОБА_8 , вступав з нею у статеві зносини, при цьому вважав, що молодша дочка спить, а та вдавала, що спить і все бачила, ОСОБА_34 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_21 ІНФОРМАЦІЯ_7 , імітували статевий акт, що бачила психолог, а потім надали пояснення у присутності психолога та власної матері про те, що батько робив з ОСОБА_8 , що поза розумним сумнівом підтверджує гвалтування обвинуваченим своєї старшої не рідної дочки і свідчить про намагання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення покарання і з урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, особи винного, який офіційно не працював, маючи на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, зловживав алкогольними напоями, прповину не визнав, не засуджує своєї поведінки і в нього відсутня будь-яка критика до вчинених дій, і за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання, призначив покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2024 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який перебуває під вартою в той, же строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4