Справа № 204/6225/24
Провадження № 1-кп/204/955/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000366 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 квітня 2023 року за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_5 , захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту. Окрім цього, заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обраного відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . В обгрунтування своїх клопотань зазначив, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть вчинити дії щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином. Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду обгрунтовується тим, що ч. 1 ст. 111-2 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої. Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є особливо тяжким, має високий ступінь суспільної небезпеки та передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років, тому, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованого їм діянні, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть вчинити дії щодо переховування від органів досудового розслідування та суду. При визначенні ймовірності переховування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України слід враховувати тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання їх винним у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого вони обвинувачуються. Зазначене свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо об`єктивної можливості переховування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у разі не застосування відносно останніх запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Що стосується ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, та впливу обвинувачених на іншого підозрюваного у вказану кримінальному провадженню слід зазначити, що обвинувачений ОСОБА_3 , будучи директором ТОВ «Арматурний завод «Адмірал»», та ОСОБА_8 , будучи співробітником комерційного відділу ТОВ «Арматурний завод «Адмірал», під час вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення, діяли спільно з іншими співробітниками ТОВ, з якими останні, перебуваючи на свободі, зможуть вільно спілкуватись та координувати дії щодо приховування слідів вчинення кримінального правопорушення. З урахування вказаної обставини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , усвідомлюючи невідворотність покарання, з великим ступенем ймовірності намагатимуться вплинути на інших учасників кримінального провадження з метою повідомлення неправдивих відомостей щодо ролей кожного у реалізації злочинного плану, відмовитися надавати викривальні показання. Також, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Таким чином, факт направлення обвинувального акту до суду та призначення судового розгляду не зменшує ризик можливого незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, а навпаки збільшує вірогідність його настання внаслідок обізнаності обвинувачених з усіма наявними матеріалами кримінального провадження, у тому числі, протоколами допитів свідків з наданими показаннями та наближенням стадії допиту свідків. Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином зазначив, що зважаючи на те, що на даний час не встановлені усі спільники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яким останні можуть повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі їм в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб. Матеріали відносно співучасників ОСОБА_3 та ОСОБА_9 виділено в окреме провадження № 0000551. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть намагатися не допустити викрити себе, які співвиконавців вчинення розслідування кримінальних правопорушень, а також встановлення обставин їх підготовки та вчинення і таким чином перешкоджати кримінальному провадженню. З урахуванням викладених обставин жоден інший більш м`який запобіжний захід, крім виключного запобіжного заходу тримання під вартою, не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження. Вік обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , стан їх здоров`я, соціальні зв`язки дозволяють їм ефективно переховуватися від органів досудового розслідування та суду, у тому числі за межами України, що унеможливить проведення з ними процесуальних дій. Стан здоров`я обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дозволяє утримання останніх під вартою.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або ж у вигляді домашнього арешту. Не заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 вважав, що обвинувальний акт може бути призначеним до судового розгляду. Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу є необґрунтованим. Ризиків, на які посилається прокурор у своєму клопотанні, не існує. Просив змінити його підзахисному запобіжний захід із тримання під вартою на інший, не пов`язаний із триманням під вартою.

В судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 не заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду. Просив його підзахисну етапувати до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» задля подальшого розгляду справи. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, у зв`язку із чим подав суду заперечення на вказане клопотання. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що сторона обвинувачення у своєму клопотанні зазначила про наявність такого ризику, як можливість переховування, обґрунтовуючи це тяжкістю кримінального правопорушення та ймовірністю переховування ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду шляхом переховування за кордоном. При цьому, будь-яких аргументів щодо того, що вона має намір це зробити, має таку можливість, стороною обвинувачення надано не було. Застосування до його підзахисної цілодобового домашнього арешту із носінням електронного браслета та передача останньою закордонного паспорту прокурору взагалі унеможливлює вчинення зазначених у клопотанні прокурора дій. Зазначає, що ОСОБА_4 05 жовтня 2023 року була вручена підозра у м. Новомосковськ після проведення обшуку у її квартирі. Після чого вона сама 06 жовтня 2023 року приїхала з м. Новомосковськ в м. Київ на допит та судове засідання, де їй було обрано запобіжний захід. Хоча вона, знаючи, що їй загрожує варта, могла переховуватися від слідства шляхом, наприклад виїзду за кордон, однак вона цього не зробила. Щодо відсутності ризику незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні зазначив, що досудове розслідування вже є завершеним і всі свідки були допитані. Перебуваючи, під запобіжним заходом у вигляді домашнього арешту, дистанційно ОСОБА_4 фізично на свідків впливати не зможе, так само і на іншого підозрюваного. Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином зазначив, що, обґрунтовуючи вказаний ризик, прокурор у своєму клопотанні зазначив, що на даний час не встановлені всі спільники ОСОБА_4 , яким остання може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності, що унеможливлює їх притягнення до кримінальної відповідальності. Досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню триває з квітня 2023 року, що дає підстави вважати, що допит всіх свідків та встановлення всіх осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення. Окрім цього, зазначив, що ОСОБА_4 є раніше не судимою особою, перебуває у шлюбі, позитивно характеризується як за місцем проживання, так і по місцю роботи. Тобто, його підзахисна має стійкі сімейні зв`язки та постійне місце проживання. Таким чином, ОСОБА_4 характеризується позитивно, а отже є всі підстави застосувати відносно неї менш тяжкий запобіжний захід, аніж тримання під вартою без визначення розміру застави або визначити заставу із покладенням на неї певних обов`язків. Окрім цього, його підзахисна є волонтером та членом Благодійної організації «Благодійний фонд «Стефанія Дніпро», надавала посильну допомогу військовій частині НОМЕР_1 . Також, ОСОБА_4 після початку повномасштабного вторгнення надавала волонтерську допомогу пораненим військовослужбовцям. Щодо надання ОСОБА_4 дозволу на користування платною послугою ІР-телефонії. Ухвалою слідчого судді від 30 травня 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу було надано ОСОБА_4 доступ до ІР-телефонії. Враховуючи той факт, що дія запобіжного заходу обраного слідчим суддею, закінчується і строк надання дозволу на користування платною послугою з доступу до Інтернет та голосової електронної комунікації за допомогою засобів ІР-телефонії (телефонний зв`язок), а тому просив задовольнити клопотання в цій частині.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 підтримала думку свого захисника.

Вислухавши думки учасників підготовчого судового засідання, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що дане кримінальне провадження підсудне Красногвардійському районному суду міста Дніпропетровська, підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, або повернення обвинувального акту - не встановлено, тому дане кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Розглядаючи клопотання прокурора щодо продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2023 року, які вподальшому були продовжені ухвалами від 30 листопада 2023 року, 28 грудня 2023 року, 01 квітня 2023 року, 30 травня 2023 року, відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05 липня 2024 року, без визначення розміру застави.

Відповідно до ч. 3 статті 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно зі змістом ст. ст. 131-132 КПК України - запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали суду.

Так, надаючи оцінку доводам прокурора, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Обставини, що враховуються при застосуванні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, відповідно до якої, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання піл вартою суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть переховуватися від суду, окрім цього існує певна ймовірність того, що обвинувачені, з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, можуть вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику слід віднести те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, а тому з великою ймовірністю обвинувачені можуть вчинити дії щодо уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення, враховує, що така оцінка стосується перспективних фактів, тому суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Судом також береться до уваги той факт, що на території України, починаючи, з 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан, а тому у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості в повному обсязі виконувати органами влади свої повноваження на певних територіях, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинувачених.

Судом також береться й до уваги той факт, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за попередньою змовою групою осіб, згідно з обвинувальним актом, протягом тривалого часу, а саме більше ніж рік здійснювали дії щодо пособництва державі агресору шляхом реалізації та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, а тому можуть вдатися до дій, спрямованих на виїзд з території України або ж на території, які на даний час є тимчасово окупованими, задля уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Крім того, перевіряючи наявність ризику впливу обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Ризик впливу на свідків існує не лише під час зібрання доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

Оскільки, судовий розгляд по кримінальному провадженню ще не розпочато, свідки, залишаються не допитаними, а тому існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на свідків, вони можуть надавати неправдиві свідчення або ж відмовитись від їх надання, а тому існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Що стосується наявності ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд зазначає наступне.

Як вбачається із обвинувального акту, на даний час є невстановленими всі спільники обвинувачених, які були задіяні у неправомірних діях обвинувачених. Таким чином, можливо дійти до обгрунтованого висновку про те, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть повідомити іншим учасникам своїх незаконних дій про факт виявлення таких дій та обставини, які стали їм відомі під час досудового розслідування, що в свою чергу може призвести до неможливості притягнення інших причетних осіб до відповідальності.

Отже, встановлені під час розгляду клопотань обставини у своїй сукупності дають достатні підстави стверджувати, що наявні ризики, а саме можливості переховування обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від суду, а також можливості обвинуваченими здійснити вплив на свідків, іншого підозрюваного, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у достатній мірі виправдовують подальше застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання сторони захисту про визначення відносно обвинуваченої ОСОБА_4 альтернативного запобіжного заходу, суд зазначає наступне.

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, а ст. 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну обставин підозри, зміну або зменшення встановлених ризиків та впливають на виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому суд на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до обвинуваченого відповідний захід або його виконання та які виникають у зв`язку з плином часу судового розгляду.

Тому, при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу суд має виходити з того, чи доводить особа, яка подала відповідне клопотання, наявність обставин, які безпосередньо можуть вплинути на висновок про зміну, зменшення встановлених ризиків кримінального провадження.

При цьому, такі обставини мають бути новими, тобто такими, які з`явилися після постановлення попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу, але не були відомі суду.

Проаналізувавши клопотання сторони захисту, суд приходить до наступного висновку.

Так, виходячи із заперечень, які були заявлені стороною захисту в судовому засіданні, сторона захисту висловлює незгоду із ухвалою суду про обрання запобіжного заходу та продовження строку дії такого запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_4 , тобто із висновками слідчих суддів, які були викладені в попередніх ухвалах суду про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У той же час, така незгода не може бути сама по собі підставою для визначення альтернативного запобіжного заходу або ж його зміни, а сторона захисту не була позбавлена права оскаржити відповідні рішення суду до апеляційного суду.

Щодо посилання сторони захисту на бездоганну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_4 до вручення підозри, та після її вручення, судом приймаються до уваги, однак вони не можуть бути безумовною підставою зменшення або ж припинення існування ризиків, існування яких було встановлено судом та які на даний час є дійсними.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандатри охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летьє проти Франції»).

Крім того, відповідно до уставленої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Оскільки, відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, на сьогодні в країні діє воєнний стан та тривають бойові дії, суд вважає, що в такому випадку, з урахуванням встановлених ризиків та можливих наслідків, такий запобіжний захід, як тримання під вартою, є виправданим.

Між тим, виключно суспільний інтерес, на думку суду, не завжди може превалювати над свободами окремого громадянина, тому суд вирішує питання необхідності та достатності виду та строку запобіжного заходу, виходячи з існуючих ризиків, їх співвідношення та вагомості порівняно з цілями, які можуть бути досягнуті шляхом обмежень прав та свобод окремого громадянина.

При цьому, розглядаючи можливість застосування до обвинувачених будь-якого іншого альтернативного запобіжного заходу, суд зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками їх звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше тримання обвинувачених під вартою.

Суд вважає, що обраний та продовжений відносно обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

При цьому, застосований до обвинувачених запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни міри запобіжного заходу на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених суд на даному етапі не встановив.

За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу відносно обвинувачених у вигляді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати їх належну поведінку, а тому дію обраного запобіжного заходу з урахуванням ризиків, встановлених судом слід продовжити на 60 днів.

Тому, беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання винними у вчиненні кримінального правопорушення, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно обвинувачених з тримання під вартою на інші не пов`язані з триманням під вартою, тому у задоволенні клопотання сторони захисту про визначення альтернативного запобіжного заходу слід відмовити.

Судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2023 року, дія якої вподальшому неодноразово була продовженою, до обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор» строком до 05 липня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Обвинувачені не мають змоги з`явитися до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з підстав, незалежних від них, що порушує право осіб на розгляд кримінального провадження відносно них в розумні строки.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська 25 червня 2024 року, призначено підготовче судове засідання у вищевказаному кримінальному провадженні.

Під час проведення підготовчого судового засідання обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_10 було виявлено бажання безпосередньої участі під час розгляду кримінального провадження відносно них в залі судових засідань Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першої статті 7 цього Кодексу.

У відповідності до 12 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати такі питання: про тимчасове залишення засудженого у слідчому ізоляторі або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до слідчого ізолятора для проведення відповідних процесуальних дій під час досудового розслідування кримінальних правопорушень, вчинених іншою особою або цією самою особою, за які вона не була засуджена, чи у зв`язку з розглядом справи в суді.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України питання, передбачене п. 12 ч. 1 ст. 537 КПК України може бути вирішено судом, який здійснює судовий розгляд, у разі якщо вирішення питання необхідне в зв`язку із здійсненням такого розгляду.

У зв`язку з вищевикладеним, виникла необхідність доручити Державній установі «Київський слідчий ізолятор» перевести обвинувачених: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4», для розгляду кримінального провадження відносно останніх.

Що стосується клопотання захисника ОСОБА_7 про дозвіл на користування платною послугою з доступу до Інтернету та голосової електронної комунікації за допомогою ІР-телефонії (телефонний зв`язок), суд зазначає наступне.

Питання надання особам, взятим під варту, можливості користування IP-телефонією, доступом до голосової пошти, врегульоване Порядком облаштування камер з поліпшеними умовами тримання та надання особам, взятим під варту, у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України платних послуг із забезпечення поліпшених умов тримання (далі Порядок) затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 15 вересня 2023 року № 3292/5.

Так, відповідно до п. 1 розділу ІІІ Порядку для надання особам, взятим під варту, можливості користуватися платною послугою з доступу до Інтернету та голосової електронної комунікації за допомогою засобів IP-телефонії адміністрація СІЗО забезпечує оптимальний спосіб підключення цієї установи до провайдера, який надає послугу з доступу до Інтернету.

Підстави відмови у наданні особам, взятим під варту, можливості користуватися платною послугою з доступу до Інтернету та голосової електронної комунікації за допомогою засобів IP-телефонії визначені у п. 2 розділу ІІІ Порядку.

Станом на сьогодні у суду відсутні відомості щодо заборони обвинуваченій ОСОБА_4 користуватися платною послугою з доступу до Інтернету та голосової електронної комунікації за допомогою ІР-телефонії (телефонний зв`язок).

Враховуючи викладене, заявлене клопотання стороною захисту в цій частині, є передчасним та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314-317, 369, 371,372 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Призначити судовий розгляд по кримінальному провадженню № 0000366 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 квітня 2023 року за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, у відкритому судовому засіданні 28 червня 2024 року на 15:55 год. в залі судового засідання № 18 Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська за адресою: пр. Лесі Українки, 77б, місто Дніпро.

Судовий розгляд по кримінальному провадженню здійснювати суддею одноособово у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання викликати учасників процесу.

Згідно ст. 317 КПК України роз`яснити учасникам судового провадження можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, якщо вони про це заявлять клопотання.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 26 серпня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 26 серпня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Доручити Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України перевести обвинувачених: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4», для розгляду кримінального провадження № 0000366 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 квітня 2023 року за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Копію ухвали направити до Державної установи «Київський слідчий ізолятор» та Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про дозвіл на користування платною послугою з доступу до Інтернету та голосової електронної комунікації за допомогою ІР-телефонії (телефонний зв`язок) відмовити.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на інший не пов`язаний із триманням під вартою або застосування альтернативного запобіжного заходу відмовити.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

В іншій частині ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1