Житомирський апеляційний суд
Справа №285/5807/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі судове провадження №285/5807/22 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05.04.2024,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 03.06.2024 включно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_9 запобіжний захід домашній арешт із забороною залишати житло з 21 години до 07 години. При цьому, зазначає, що матеріалами клопотання обвинувачення не доведено неможливості запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом. Звертає увагу, що ОСОБА_10 вперше притягується до кримінальної відповідальності, являється особою молодого віку, має постійне місце проживання, в м. Звягель проживає його бабуся, з якою він підтримує тісний родинний зв`язок, мама обвинуваченого знаходиться за межами України, тобто, на даний час ОСОБА_10 єдиний працездатний повнолітній онук (родич), який може піклуватись про свою бабусю, яка є пенсіонеркою, інвалідом 2 групи безстроково; відповідно ОСОБА_10 має тісні соціальні зв`язки; у випадку зміни запобіжного заходу обвинувачений матиме можливість проживати з бабусею та піклуватися про неї, вчасно з`являвся на всі виклики до слідчого під час досудового розслідування, в зв`язку з чим питання про обрання будь якого запобіжного заходу навіть не ставилось ні слідчим, ні прокурором; телефоном, на які могли приходити смс про розгляд справи він не користувався, а тому не знав про дати розгляду справи; в матеріалах справи є довідки про те, що телефон, на який надходили смс про розгляд справи був поза зоною досяжності, а тому ОСОБА_10 не знав та не міг знати про дату та час розгляду справи; після того, як він залишив центр відновлення особистості в м.Вінниця, постійно знаходився за місцем свого проживання у м.Звягель, жодного разу працівники поліції не відвідували його за місцем проживання. З урахуванням цього, є сумнівним факт виконання ухвали суду про привід обвинуваченого. Звертає увагу, що ОСОБА_10 обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу з метою збуту, жодного епізоду збуту наркотичного засобу не встановлено, на даний час стверджує, що наркотичні засоби зберігав для особистих потреб, мети збуту не мав, а тому відсутні ризики шкоди суспільним інтересам. Свідки, які зазначені обвинуваченням лише підтверджують факт вилучення у ОСОБА_11 наркотичних засобів, але ніяк не мету збуту. Наголошує, що на даний час жодних доказів ухилення від суду, крім неявки на виклик, немає, разом з тим, вже більше 3 місяців обвинувачений утримується під вартою. Зазначає, і те, що сама по собі тяжкість інкримінованого правопорушення не може бути підставою для обрання запобіжного заходу. Крім того, при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом у порушення вимог ч.3 ст.183 КПК України не визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених законодавством, крім випадків, передбачених ч.4 ст.183 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд, при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як убачається з виділених матеріалів судового провадження №285/5807/22, в провадженні Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000086 від 09.05.2022 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

В ході судового розгляду вказаного кримінального провадження, 05.04.2024 в судовому засіданні Новоград-Волинського міськрайонного суду, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 .

Вирішуючи клопотання прокурора (після відповідного обговорення в судовому засіданні між всіма учасниками провадження, захисник та обвинувачений заперечували в задоволені клопотання прокурор, просили застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою), суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання під вартою обвинуваченого.

При цьому, під час розгляду клопотання прокурора, судом першої інстанції належно проаналізовані доводи сторони захисту, зокрема, про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, цим доводам дана відповідна оцінка та належний аналіз.

В свою чергу, кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, метою якого відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом факту винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті кримінальному правопорушенні за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, а тому з огляду на цю стадію кримінального провадження для вирішення питання продовження строку запобіжного заходу відсутня необхідність оцінки зібраних у справі доказів на підтвердження чи спростування обґрунтованості підозри, а встановлення на даному етапі обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відноситься до виключної компетенції суду першої інстанції при постановленні вироку.

Таким чином, апеляційні посилання захисника на невірну кваліфікацію кримінального правопорушення (відсутність мети збуту) та відсутність доказів винності ОСОБА_8 , в інкримінованих йому злочинних діях, в даному випадку є безпідставними.

Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер, тяжкість та наслідки кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Перевіряючи доцільність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою та наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого з огляду на наступне.

При цьому, твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу є, на думку апеляційного суду, непереконливими.

Апеляційний суд знаходить наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою належним чином обґрунтованими та вмотивованими, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не втратили свою актуальність та не змінилися.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Апеляційний суд звертає увагу, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується саме з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При цьому, апеляційний суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину (в разі доведення його вчинення), може вдатися до відповідних дій.

В свою чергу, ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, тобто, у вчиненні тяжкого правопорушення, санкція якого, передбачає покарання виключно у виді позбавленням волі від 6 до 10 років позбавленням волі з конфіскацією майна.

При цьому, слід взяти до уваги, що обвинувачений ОСОБА_12 не судимий, не одружений, не має осіб на утриманні (доказів протилежного не надано стороною захисту), офіційно не працює, має місце реєстрації та проживання, разом з цим, перебував у розшуку (ухвала Новоград-Волинського міськрайонного суду від 05.12.2023, постановлена в зв`язку з систематичною не явкою обвинуваченого), за відсутності переконливих доводів (доказів) сторони захисту щодо безпідставності оголошення в розшук останнього. Вище зазначене (перебування в розшуку) явно свідчить про допущення обвинуваченим в попередньому порушення своєї процесуальної поведінки, яке є опосередковано можливим і в подальшому.

Одночасно, апеляційний суд враховує і те, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення пов`язане з незаконним обігом (збутом) наркотичних засобів, яке безпосередньо посягає на здоров`я населення (суспільства) у вигляді поширення наркоманії серед невизначеного кола осіб у суспільстві, тобто несе за собою значну суспільну небезпечність. Вище наведене опосередковано свідчить суспільну небезпеку особи обвинуваченого, та можливе завдання шкоди суспільним інтересам, в разі застосування до останнього (з урахуванням в попередньому його позапроцесуальної поведінки) міри запобіжного заходу не пов`язаної з тримання під вартою на даний час.

Апеляційний суд також погоджується з висновками суду про наявність ризику впливу на свідків у провадженні. При встановленні наявності вказаного ризику, апеляційний суд враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від учасників процесу під час судового засідання, крім того, відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин, враховуючи, що усі учасники кримінального провадження судом ще не допитані станом на теперішній час на стадії судового розгляду, ризик впливу на них існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від учасників провадження та дослідження їх судом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Доводи захисника про те, що слідчий суддя належно не врахував, що ОСОБА_12 має стійкі соціальні зв`язки (не доведено доказами), постійне місце проживання, ніколи не порушував процесуальні обов`язки під час досудового розслідування, раніше не судимий, є безпідставними, оскільки вказані обставини були предметом розгляду та враховані судом. Крім того, на апеляційного суду, зазначене не є переконливим аргументом для можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки це не стримало його від протиправної поведінки.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно також виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (п.35 «Летельє проти Франції» від 26.06.1991року).

Матеріали провадження не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено.

Крім того, апеляційний суд визнає безпідставними вимоги захисника щодо визначення розміру застави обвинуваченому, як альтернативи, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, в попередньому, ухвалою від 21 грудня 2023 Новоград-Волинським міськрайонним судом, за клопотанням захисника, було визначено відповідний розмір застави обвинуваченому для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України, в сумі 134200 грн. Однак, визначену заставу внесено не було, натомість обвинувачений не виконав покладені на нього обов`язки, переховувався від суду та був оголошений у розшук, що за таких обставин надає суду право не визначати повторно заставу обвинуваченому.

Всі викладені захисником, апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції при продовженні обвинуваченому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги на зміну запобіжного заходу не встановлено.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_13 .

Істотних порушень кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05.04.2024, якою продовжено дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 03.06.2024 включно, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: