Справа №718/1018/24
Провадження №1-кп/718/50/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2024 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретар судового засідання ОСОБА_2 , прокурорки ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , законного представника потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань обвинувальний акт та угоду про примирення, укладену в кримінальному провадженні, яке внесене 18.12.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000341, щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ошихліби Чернівецького району Чернівецької області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українець, із середньою освітою, студент ІV курсу ВСП «Кіцманський фаховий коледж ЗВО « ІНФОРМАЦІЯ_2 », не одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України, -

УСТАНОВИВ:

17.12.2023, приблизно о 22 годині 40 хвилин водій ОСОБА_6 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорії «В» та достатніх навиків в керуванні легковим транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (2.09 ‰), чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку і координувати власні дії, керуючи технічно несправним автомобілем марки «ВАЗ-2106», номерний знак НОМЕР_1 -71 НОМЕР_2 , рухався в темну пору доби по вул. Незалежності в с. Ошихліби Чернівецького району Чернівецької області зі сторони м. Кіцмань в напрямку смт. Неполоківці Чернівецького району, із перевищенням допустимої в межах населеного пункту швидкістю близько 60 км/год.

Наближаючись до будинку № 75 на вказаній вулиці, водій ОСОБА_6 , не врахувавши дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався із керуванням та допустив виїзд транспортного засобу за межі проїзної частини дороги ліворуч, де в подальшому після контактування із бетонною перешкодою (мостиком) відбулось перекидання транспортного засобу марки «ВАЗ-2106».

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирці автомобіля марки «ВАЗ-21060», неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до висновку експерта КМУ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» № 101 мд від 14.02.2024, спричинено тілесні ушкодження у вигляді: саден в області шиї справа та в ділянці обличчя; підшкірної гематоми надбрів`я справа; струсу головного мозку; рваної рани в області правої п`ятки; закритого косого уламкового перелому середньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_6 , скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п. 12.1, 12.4, що безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з наслідками, а також п.п. 1.5, 2.1 (а), 2.3 (б, д), 2.9 (а) та 31.1 та 31.4.3(ґ), які лише сприяли порушенню вищевказаних правил, встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету міністрів України за № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія:

- п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п. 12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год;

- п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.1 Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

- п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п. 2.9 Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

- п. 31.1 Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації;

- п. 31.4.3 Зовнішні світлові прилади:

(ґ) на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання.

Таким чином, ОСОБА_6 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило неповнолітній потерпілій ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

22.05.2024 між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_4 , законним представником ОСОБА_5 на підставі статей 468, 469, 471, 473, 474 КПК України укладено угоду про примирення у рамках кримінального провадження, внесеного 18.12.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000341.

Згідно зі змістом наведеної угоди, яка скріплена підписами сторін, обвинувачений повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні, відшкодував матеріальну шкоду за проведення лікування потерпілої ОСОБА_4 на дату підписання угоди в розмірі 58 000 грн., беззастережно визнав обвинувачення в обсязі обвинувального акту у судовому провадженні. Сторони досягли відповідних домовленостей, погоджуючись на призначення обвинуваченому покарання, з урахуванням обставини, що пом`якшують покарання, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України за ч.1 ст. 286-1КК України - у виді 3 років пробаційного нагляду, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 4 роки.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.

При цьому, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 визнав повністю, вказавши, що час, місце та спосіб вчинення ним кримінального правопорушення, описаного в обвинувальному акті, викладені правильно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує. У вчиненому - щиро розкаявся. Уклавши відповідну угоду про примирення, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені йому судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, - щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених ст. 474 ч. 4 п. 1 КПК України, а саме, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованих кримінальних правопорушень, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявляти клопотання, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого він визнає себе винуватим, вид покарання, і інші заходи, які можливо будуть застосовані до нього в разі затвердження зазначеної угоди судом, у тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. Також обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання та просив суд затвердити угоду про примирення та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений вказав, що вказана угода про примирення укладена ним з потерпілою у присутності її законного представника добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України. У зв`язку з чим ОСОБА_6 просив суд затвердити угоду, призначивши узгоджене покарання та врахувати, що він щиро розкаюється в інкримінованому йому злочині, засуджує свою поведінку.

Прокурорка ОСОБА_3 просила затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки вона не суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства.

Захисник ОСОБА_7 підтвердив добровільність угоди, просив її затвердити.

Потерпіла ОСОБА_4 та її законний представник ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечували проти затвердження угоди про примирення. Крім того, зазначили, що потерпіла з обвинуваченим примирилась, а ОСОБА_6 відшкодував повністю завдану їй шкоду. На час укладання та розгляду угоди жодних претензій потерпілої не залишилось до обвинуваченого. Крім того, вважають, що всі дії ОСОБА_6 після скоєного правопорушення, свідчать про його щире каяття. Окрім того, потерпіла та обвинувачений вже тривалий час перебувають у відносинах, а 19.04.2024 вони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 19.04.20224.

Розглядаючи питання щодо можливості затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь - який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Отже, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про примирення, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ними їх процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили їх погодитися на підписання угоди про примирення, характеру висунутого обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про примирення, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про примирення.

Оскільки на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , а дії останнього органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані за ч. 1 ст. 286-1 КК України, а отже доведена поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 , у порядку, передбаченому статтями 468-476 КПК України.

Угодою визначено, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку там усунення заподіяної шкоди. З даними висновками органу досудового розслідування суд погоджується, та вважає їх доведеними.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Перевіркою угоди на дотримання порядку її укладання, а також вивченням наданих суду даних щодо особистості обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не було знайдено підстав ставити під сумнів вказані обставини, а, отже, суд погоджується з ними.

Крім того, в угоді про примирення сторонами угоди зазначено ті ж самі пом`якшуючі обставини, передбачені ст. 66 КК України, які були встановлені слідчим та прокурором під час досудового розслідування і ними ж перелічені в обвинувальному акті, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданих збитків потерпілій. Відповідно до укладеної угоди обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, не встановлено. До аналогічного висновку прийшли і слідчий з прокурором на стадії досудового розслідування, що видно зі змісту обвинувального акту.

При узгоджені виду та розміру покарання сторони угоди, крім врахування сукупності пом`якшуючих обставин, перелічених в обвинувальному акті, та відсутності обтяжуючих обставин, даних про особу обвинуваченого, раніше не судимого, виходили з того, що таке покарання має відповідати загальним засадам призначення покарання, передбаченим у Розділі XI Загальної частини КК України (ст.ст. 65-73), а також з того, що відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Сторони угоди просили суд взяти до уваги форму вини ОСОБА_6 , зокрема те, що скоєний ним злочин є необережним; дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, не перебуває на диспансерному обліку в лікаря-психіатра, однак перебуває на диспансерному обліку в лікаря-нарколога з діагнозом F15.0; вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до нетяжких злочинів, його молодий вік, одружився та спільно проживає з потерпілою ОСОБА_4 , має постійне місце проживання, після скоєного злочину працевлаштувався, навчається на 4 курсі у ВСП «Кіцманський фаховий коледж ЗВО ПДУ», позитивно характеризується за місцем проживання, роботи та навчання, беззаперечно визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував завдані збитки, допомагає потерпілій у проходженні нею подальшого лікування та реабілітації.

Потерпіла ОСОБА_4 та її законний представник ОСОБА_5 в судовому засіданні розуміли, що обвинувачений ОСОБА_6 повинен понести покарання за свої дії, але при цьому потерпіла просить врахувати ставлення обвинуваченого до скоєного та систематичну допомогу, яку той надавав.

Для потерпілої зрозумілі такі наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, як обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Вислухавши сторони угоди та прокурора, вивчивши обвинувальний акт та інші матеріали судового провадження, що наявні у розпорядженні суду на даній стадії судового провадження, вивчивши та перевіривши на відповідність вимогам закону угоду про примирення, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального Кодексу України, в тому числі вимогам закону про кримінальну відповідальність відповідає узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України.

Відповідно до ст.468 КПК у кримінальному провадженні можуть бути укладені угода про примирення та угода про визнання винуватості. Перша з них може бути укладена між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, друга між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. В обох випадках зміст угоди має містити узгоджене покарання та згоду сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Правила призначення покарання встановлені Кримінальним кодексом України, зокрема, Розділом XI його Загальної частини. Відповідно до ч.5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Отже, закон дозволяє зазначеним вище суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання яке понесе винна особа.

Суд при ухваленні вироку на підставі угоди та призначенні покарання зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність. За таких обставин сторони угоди, визначаючи покарання, зобов`язані дотримуватись положень Розділу ХІ «Призначення покарання» Загальної частини КК України.

За правилом ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВССУ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони мають право узгоджувати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК ). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК; або інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; або не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.

Вислухавши сторони угоди та прокурора, вивчивши обвинувальний акт та інші матеріали судового провадження, що наявні у розпорядженні суду на даній стадії судового провадження, вивчивши та перевіривши на відповідність вимогам закону угоду про примирення, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального Кодексу України, в тому числі вимогам закону про кримінальну відповідальність відповідає узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України. Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

У силу положень ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст. 286-1 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Судом встановлено, що ініціювання, порядок укладення та зміст угоди про примирення від 24.08.2023 між підозрюваним та потерпілою відповідає вимогам ст. 469, 471 КПК України.

Умови угоди не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, узгоджена міра покарання, з призначенням покарання за ч.1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у виді 3 років пробаційного нагляду з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 4 роки, відповідає вимогам закону, а, отже, слід відповідно до умов угоди призначити ОСОБА_6 це покарання.

Оскільки таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, ступеню тяжкості злочину та особистості обвинуваченого з врахуванням обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, а також відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, відповідає загальним засадам призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань - не встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконався, що угода може бути затвердженою, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами виду та розміру покарання.

Підстав для відмови в затвердженні угод про примирення, передбачених ст. 474 ч. 7 КПК України, судом не встановлено.

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не знаходить підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

Процесуальними витратами у даному кримінальному провадженні є витрати на проведення експертиз, які відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні слід чиврішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Арешт, накладний ухвалою слідчого судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18.12.2023 підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 368-371, 373, 374, 395, 474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення, укладену 22 травня 2024 року між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_4 у приступності її законного представника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному 18.12.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000341, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України та призначити покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) років пробаційного нагляду з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 4 (чотири) роки.

Скасувати арешт на автомобіля ВАЗ 2106, номерний знак НОМЕР_4 зеленого кольору, накладений ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18.12.2023, та вирішити його долю як речового доказу шляхом повернення законному користувачу ОСОБА_6 або уповноваженій ним особі.

Стягнути з ОСОБА_6 ,у дохід держави 7572 (сім тисяч п`ятсот сімдесят два ) гривні 80 копійок процесуальних витрат на залучення експерта.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку виключно з підстав, визначених у ч. 3 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду через Кіцманський районний суд Чернівецької області

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, потерпілій в порядку, передбаченому ст. 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_8