1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/5511/24 1-кс/335/2062/2024
20 травня 2024 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту майна, накладеного у кримінальній справі № 196303040 за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року,
17.05.2024 до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту, накладеного постановою слідчого СВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_3 від 23.01.2004 у кримінальній справі № 196303040 на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Клопотання подане з посиланням на норми, передбачені ст. ст. 98, 170, 174 чинного КПК України 2012 року.
При цьому заявник ОСОБА_2 у клопотанні про скасування арешту зазначає, що він не був підозрюваною або обвинуваченою особою у кримінальній справі № 196303040, не є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваної чи обвинуваченої особи.
Вирішуючи питання щодо можливості прийняття клопотання до розгляду, слідчий суддя виходить з такого.
Заявник просить скасувати арешт, накладений у межах кримінального провадження за правилами КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI "Перехідні положення" КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Ця правова норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України 2012 року, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Отже, у визначенні порядку звільнення майна з-під арешту потрібно керуватися правилами КПК України 1960 року.
Порядок щодо скасування арешту на майно було передбачено таким чином - на підставі постанови слідчого в порядку частини шостої 126 КПК України 1960 року, або судом під час попереднього судового засідання в порядку статті 253 КПК України 1960 року, під час ухвалення вироку в порядку статті 324 КПК України 1960 року, або судом в порядку виконання вироку в порядку статей 409, 411 КПК України 1960 року.
Згідно зі статтею 126 КПК України 1960 року забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б це майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
Згідно з пунктами 7 та 8 частини першої статті 324 КПК України 1960 року, постановляючи вирок, суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.
У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України 1960 року, суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема щодо виконання вироку у частині цивільного позову чи конфіскації майна.
Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та зазначала про таке.
Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за правилами КПК України 1960 року та завершено у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18)) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19)). Залежно від суб`єктного складу учасників такого спору його потрібно розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.
У постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала наведені висновки щодо юрисдикції спорів та зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, потрібно розглядати за правилами цивільного судочинства. Питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та не скасованого після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу (пункти 51, 52).
При цьому, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду, сформульованого у постанові від 15.04.2024 у справі № 554/2506/22, у разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, заходи забезпечення кримінального провадження, серед яких і арешт майна, припиняють свою дію в силу прямої вказівки ч. 4 ст. 132 КПК.
Таким чином, з наведеного випливає, що в будь-якому випадку клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту належного йому майна, накладеного за правилами КПК України 1960 року, не підлягає розгляду слідчим суддею в порядку, передбаченому КПК України 2012 року.
Чинний КПК України не містить прямої норми щодо наслідків подання особою клопотання, розгляд якого слідчим суддею не передбачений.
Разом з цим, відповідно до ч. 9 ст. 6 чинного КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.
Виходячи з цього, з метою забезпечення права заявника на розгляд порушеного ним питання належним судом в порядку належного виду судочинства, клопотання підлягає поверненню заявнику без розгляду.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ч. 6 т. 9, ст. 7, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
Клопотання ОСОБА_2 про скасування арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року постановою слідчого СВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області ОСОБА_3 від 23.01.2004 у кримінальній справі № 196303040 на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , - повернути заявнику без розгляду.
Роз`яснити заявнику право на звернення до місцевого суду за місцезнаходженням майна з позовом про скасування арешту, накладеного на належне заявнику майно (або звільнення його з-під арешту), в порядку цивільного судочинства.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1