Провадження №1-кп/761/1186/2024
В И Р О К

іменем України

16 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005366 від 04.07.2020, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городище Рівненської області, українця, громадянина України, який здобув вищу освіту, одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю:

секретарів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

прокурорів - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисника - ОСОБА_13 ,

обвинуваченого - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 вчинив з необережності кримінальне правопорушення проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту.

Так, 03 липня 2020 року, приблизно о 18 годині 17 хвилин, ОСОБА_2 керуючи технічно справним автобусом «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 рухався в крайній правій смузі руху по Повітрофлотському шляхопроводу зі сторони Солом`янської площі в напрямку вул. Чорновола та наближався до ділянки біля з`їзду на вул. Жилянська в бік вул. Старовокзальна в м. Києві.

В цей же час, 03 липня 2020 року, приблизно о 18 годині 17 хвилин, попереду в попутному напрямку від вказаного вище автобусу «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , в крайній правій смузі руху по Повітрофлотському шляхопроводу зі сторону Солом`янської площі в напрямку вул. Чорновола рухався велосипедист ОСОБА_14 .

Грубо порушуючи вимоги п. п. 2.3 «б», 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, які затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 року, ОСОБА_2 під час керування вказаним автобусом проявив неуважність до дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості та безпечного інтервалу до велосипедиста ОСОБА_14 та під час випередження і об`їзду перешкоди, чим для нього являвся велосипедист ОСОБА_14 , допустив на нього наїзд передньою правою боковою частиною керованого ним автобусу «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 .

Внаслідок проявленої злочинної необережності водієм ОСОБА_2 та порушення ним правил безпеки дорожнього руху, визначених ПДР України, в результаті наїзду автобусом потерпілому велосипедисту ОСОБА_14 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді закритої травми правого променево-зап`ясткового суглобу - перелом шилоподібного відростку ліктьової кістки, яке згідно висновку судово-медичної експертизи № 042-1124-2020 відноситься до середнього ступеню тяжкості.

Встановлено, що в діях водія автобуса «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 , вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 13.1; 13.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до висновку автотехнічної експертизи № СЕ-19/111-20/111-20/62369-ІТ.

Під час керування транспортним засобом водій автобусу «Богдан» д. н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 порушив п. п. 2.3 «б», 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України:

- п. 2.3 «б»: Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі;

- п. 13.1 Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу;

п. 13.3 Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху.

Таким чином, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_2 в судовому засіданні свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не визнав. Так, ОСОБА_2 суду пояснив, що 03.07.2020 він керував автобусом «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 та рухався в крайній правій смузі руху по Повітрофлотському шляхопроводу зі сторони вул. Смілянської в напрямку вул. Чорновола. При цьому у попутному напрямку у правій смузі рухався велосипедист, якого він обігнав, після чого почув крик з вулиці і зупинився. Вийшовши з автобуса, побачив як сидить велосипедист, а сам велосипед знаходився за 30 м позаду автобуса на проїзній частині дороги. Навколо велосипедиста відразу зібралися люди, а тому він поцікавився чи викликали швидку та поліцію, на що отримав позитивну відповідь. До потерпілого він не підходив і з ним не спілкувався. Ніхто з присутніх не сказав йому, що це він збив велосипедиста. У подальшому прибули працівники поліції, які склали схему місця ДТП, протокол огляду місця події та оглянули автобус, однак, ніяких слідів на ньому не було, жодних пошкоджень не виявлено, навіть потертості пилу.

Також зазначив, що був останнім, хто обганяв потерпілого ОСОБА_14 . Припускає, що велосипедист міг через власну необережність самостійно в`їхати в задню частину автобуса, або його могло здути повітряною хвилею і він вдарився об бордюр. Зауважив, що раніше із потерпілим знайомий не був і не може пояснити чому потерпілий вказав на нього як на винуватця.

Просив суд його виправдати, оскільки він не причетний до ДТП, та заперечував проти звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Не дивлячись на невизнання вини обвинуваченим, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, підтверджується наступними доказами, ретельно дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- показаннями свідка ОСОБА_15 , який повідомив суду, що 03.07.2020 він повертався до дому з роботи та рухався пішки по Повітрофлотському шляхопроводу. Попереду себе він побачив велосипедиста, який рухався у крайній правій смузі на відстані біля 1 м від бордюрного каменю, а також маршрутний автобус, який рухався між першою та другою смугами руху в попутному з велосипедистом напрямку. В цей момент він дивився у мобільний телефон та слухав музику через навушники. Раптово він почув стук та побачив, що велосипедист, який на той момент рухався в районі середини кузова маршрутного автобусу з правого його боку, почав падати. Він зрозумів, що маршрутка зачепила велосипедиста. Після цього маршрутний автобус став швидко сповільнюватись і зупинився, з салону вийшли пасажири, стали підходити до постраждалого велосипедиста. Хтось із пасажирів кричав на водія маршрутки, що він збив велосипедиста. Він також підійшов до велосипедиста, щоб надати йому допомогу та побачив, що у останнього йшла з вух кров, голова була у крові, були пошкоджені руки. Більш детально пошкодження, які були у велосипедиста, він не запам`ятав. Свідок викликав швидку медичну допомогу та поліцію. Зазначив, що не бачив самого моменту зіткнення, проте за звуком це було схоже саме на удар між велосипедистом та маршрутним автобусом. Також вказав, що звук удару був таким голосним, що він його добре почув навіть крізь навушники;

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 03.07.2020 з додатками - схемою пригоди та фототаблицями, відповідно до яких проведено огляд ділянки за адресою: м. Київ, Повітрофлотський шляхопровід, та встановлено умови освітленості і доброї оглядовості, розташування транспортних засобів на місці події. Також встановлено, що транспортний засіб автобус «Богдан» видимих пошкоджень не має. У той час, другий транспортний засіб - велосипед має подряпини. Слідів контактної взаємодії транспортного засобу з навколишніми предметами (об`єктами) не виявлено (т. 1 а.с. 67-76).

У ході дослідження протоколу з додатками захисник звернула увагу, що жодних пошкоджень на автобусі «Богдан» д.н.з. НОМЕР_2 не виявлено, щодо долученої схеми - на ній не вказано місце зіткнення, також зауважила, що у протоколі огляду відсутній підпис потерпілого. Разом з тим, обвинувачений додав, що проїхавши повз велосипедиста, почув крик, але оскільки вже об`їхав його - то не було видно об що вдарився потерпілий, можливо, об бордюр. Зазначив, що при складенні протоколу потерпілий був присутній, відтак, невідомо причини не підписання ним протоколу огляду. На його думку, підпис потерпілого відсутній через те, що ОСОБА_14 забрала швидка відразу після того, як працівники поліції склали всі необхідні документи.

Суд не бере до уваги наведені зауваження сторони захисту щодо даних, зафіксованих у протоколі огляду місця події від 03.07.2020 року, в тій частині, що такий протокол не містить підпису потерпілого, з огляду на те, що така відсутність не впливає на допустимість такого доказу. При цьому судом враховується, що потерпілий був госпіталізований каретою швидкої медичної допомоги з місця ДТП, а також з огляду на його стан здоров`я у зв`язку із отриманими травмами та характер отриманих ним пошкоджень, отже відсутність об`єктивної можливості у потерпілого для участі у слідчій дії, ознайомлення із складеним протоколом та його підписання;

- даними висновку судово-медичного експертизи №042-1124-2020, відповідно до якого на час звернення потерпілого ОСОБА_14 за медичною допомогою 03.07.2020 у нього мали місце тілесні ушкодження: садно лівої скроневої ділянки, що за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження; закрита травма правого променево-зап`ясткового суглобу - перелом шилоподібного відростку ліктьової кістки, що за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупими предметами, що могло бути при транспортній травмі (травма велосипедиста, який рухався, при зіткненні з перешкодою) (т. 1 а.с. 80-84);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 10.04.2021 за участю свідка ОСОБА_16 з додатками - схемою та фототаблицею, відповідно до яких свідок відтворила обставини ДТП, очевидцем якої вона була. Так, свідок пояснила, а в подальшому на місці пригоди за допомогою маршрутного автобусу марки «Богдан» та велосипеда відтворила обставини наїзду на велосипедиста. При цьому свідок ОСОБА_16 продемонструвала, як перебуваючи в якості пасажира на передньому пасажирському сидінні в маршрутному автобусі «Богдан», бачила обставини наїзду на велосипедиста в день ДТП, показала положення, в якому вона спостерігала наближення до місця пригоди та велосипедиста, який рухався попереду автобуса в день ДТП, вказала, в якому положенні рухався велосипедист при наближенні до автобуса. Після цього було перевірено місце водія та місце пасажира, на якому сиділа свідок, відтак встановлено, що видимість велосипедиста не обмежується. Після цього свідок вказала положення при взаємному контактуванні автобуса та велосипедиста. При цьому початок місця контакту правої бокової частини автобуса знаходиться на відстані 0,7 м від передньої частини автобуса. Далі свідок ОСОБА_16 вказала місце наїзду автобусу на велосипедиста. Також у ході слідчого експерименту перевірено видимість з місця знаходження свідка в салоні автобуса під час контактування з велосипедом та визначено, що з даного положення видно обстановку при контактуванні автобуса з велосипедистом (т. 1 а.с. 85-92)

Такий протокол суд вважає допустимим доказом та всупереч твердженням захисника такий протокол містить не показання свідка, а дані про те, як свідок на місці ДТП відтворила його обставини, відповідає вимогам ст. 240 КПК України, а отже суд відкидає такі заперечення сторони захисту;

- даними відповіді на запит КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва» №1740Б від 29.07.2023, відповідно до якого згідно з реєстрацією викликів базою даних автоматизованої інформаційно-диспетчерської системи «Швидка медична допомога» 03.07.2020 о 18:13 з приводу ДТП за адресою: м. Київ, Повітрофлотський шляхопровід, від перехожого з телефонного номеру 095-556-1706 був зареєстрований один виклик екстреної медичної допомоги за №1135. Згідно даних копії карти виїзду швидкої медичної допомоги №1135 А від 03.07.2020, яка долучена до відповіді КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва» №1740Б від 29.07.2023, за результатами виїзду за вказаною адресою встановлено постраждалого ОСОБА_14 , який отримав травми при ДТП та був госпіталізований (т. 1 а.с. 94-95);

- постановою про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 18.05.2021, відповідно до якої автобус «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0005366 та переданий на зберігання власнику ОСОБА_17 (т. 1 а.с. 105);

- даними висновку автотехнічної експертизи №СЕ-19/111-20/62369/ІТ від 18.01.2021, відповідно до якого в даній дорожній ситуації водій автобуса «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_14 шляхом виконання пунктів: 13.1, 13.3 ПДР України. Причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автобуса «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 вимогам пунктів: 13.1, 13.3 ПДР України (т. 1 а.с. 112-114);

- даними, які зафіксовані у схемах, долучених до протоколу допиту потерпілого ОСОБА_14 від 10.07.2020, протоколу допиту свідка ОСОБА_18 від 14.12.2020, протоколу допиту свідка ОСОБА_15 від 22.02.2021, відповідно до яких потерпілим схематично вказано місце розташування автобусу Богдан та напрямок його руху, під час якого він зачепив велосипедиста, свідком ОСОБА_15 схематично вказано місце розташування автобусу Богдан та напрямок його руху, приблизне місце падіння велосипедиста. Згідно даних схеми, яка долучена до протоколу допиту свідка ОСОБА_16 , вбачається, що свідком схематично вказано місце розташування маршрутного автобусу та іншого автомобіля, який рухався ліворуч від маршрутного автобусу, з яким у водія автобусу виник конфлікт, та місце розташування велосипедиста.

При цьому суд звертає увагу, що згідно вказаної схеми маршрутний автобус та автомобіль, щодо яких міститься напис про конфлікт їх водіїв, знаходяться безпосередньо перед місцем наїзду автобусу на велосипедиста, який за таких обставин, перебуваючи з правого боку по напрямку руху автобуса, був у протилежній стороні від автомобіля, з водієм якого у той момент конфліктував обвинувачений.

Суд сприймає доводи сторони захисту щодо неможливості врахування показань, зафіксованих у протоколах допитів потерпілого ОСОБА_14 від 10.07.2020, свідка ОСОБА_18 від 14.12.2020 та свідка ОСОБА_15 від 22.02.2021, наданих цими особами під час досудового розслідування через недотримання принципу безпосередньості дослідження показань, втім спирається виключно на дані схем, які були долучені до таких протоколів. Такі схеми є документами, одержаними слідчим у передбачений законом спосіб, та містять відомості, які підлягають встановленню у кримінальному провадженні, а отже є належними і допустимими доказами.

Суд, оцінюючи надані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить до висновку про належність, допустимість та достовірність вказаних вище доказів, а їх сукупність є достатньою для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що 03 липня 2020 року, приблизно о 18 годині 17 хвилин, ОСОБА_2 керуючи технічно справним автобусом «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 рухався в крайній правій смузі руху по Повітрофлотському шляхопроводу зі сторони Солом`янської площі в напрямку вул. Чорновола та наближався до ділянки біля з`їзду на вул. Жилянська в бік вул. Старовокзальна в м. Києві, грубо порушуючи вимоги п. п. 2.3 «б», 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості та безпечного інтервалу до велосипедиста ОСОБА_14 та під час випередження і об`їзду перешкоди, чим для нього являвся велосипедист ОСОБА_14 , допустив на нього наїзд передньою правою боковою частиною керованого ним автобусу «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок проявленої злочинної необережності водієм ОСОБА_2 та порушення ним правил безпеки дорожнього руху визначених ПДР України, в результаті наїзду автобусом потерпілому велосипедисту ОСОБА_14 заподіяно тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Наведені обставини підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів, які визнані належними і допустимими, зокрема показаннями свідка ОСОБА_15 , який повідомив про те, що бачив велосипедиста, який рухався у крайній правій смузі на відстані біля 1 м від бордюрного каменю, а також маршрутний автобус, який рухався між першою та другою смугами руху в попутному з велосипедистом напрямку, після чого почув голосний удар в момент, коли велосипедист перебував безпосередньо поряд з маршрутним автобусом «Богдан», під керуванням ОСОБА_2 , після чого велосипедист впав на проїжджу частину та отримав пошкодження.

Також обставини вказаної ДТП підтверджуються письмовими доказами, зі змісту яких вбачається, що на місці ДТП зафіксовано автобус «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , велосипедиста ОСОБА_14 , який в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, його велосипед, який мав подряпини та лежав на проїжджій частині. При цьому згідно висновку автотехнічної експертизи №СЕ-19/111-20/62369/ІТ від 18.01.2021 в даній дорожній ситуації водій автобуса «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_14 шляхом виконання пунктів: 13.1, 13.3 ПДР України. Причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автобуса «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 вимогам пунктів: 13.1, 13.3 ПДР України.

Окрім того суд звертає увагу і на висновки судово-медичного експертизи №042-1124-2020, згідно яких характер та морфологія виявлених ушкоджень свідчать про те, що вони утворились внаслідок травматичної дії тупими предметами, що могло бути при транспортній травмі (травма велосипедиста, який рухався, при зіткненні з перешкодою), що підтверджує версію сторони обвинувачення та водночас спростовує твердження ОСОБА_2 про те, що не було зіткнення та велосипедист ОСОБА_14 самостійно впав з велосипеду.

Обставини кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_2 , підтверджуються також і даними протоколу слідчого експерименту, проведеного за участю свідка ОСОБА_16 , яка чітко і детально на місці пригоди відтворила обставини наїзду автобуса «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , на велосипедиста ОСОБА_14 .

Усі проаналізовані вище докази у своїй сукупності призводять суд до висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме у тому, що він керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При цьому суд оцінює версії сторони захисту про те, що насправді зіткнення між автобусом Богдан , під керуванням ОСОБА_2 та велосипедистом ОСОБА_14 не відбулось, а потерпілий або сам вдарився об задню частину автобусу, або його відкинуло від автобусу повітряною хвилею і він сам впав, та відкидає їх як необґрунтовані, оскільки такі версії були спростовані наведеними вище доказами.

Суд зауважує, що відсутність пошкоджень на автобусі «Богдан» д.н.з. НОМЕР_2 , що встановлено протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 03.07.2020 року, разом з тим не спростовує факту зіткнення між автобусом Богдан , під керуванням ОСОБА_2 та велосипедистом ОСОБА_14 . Суд констатує, що такий факт достовірно встановлено виходячи з інших досліджених судом доказів, зокрема показань свідка ОСОБА_15 , даних протоколу слідчого експерименту, проведеного за участю свідка ОСОБА_16 , та встановлених обставин на місці ДТП, даних схем, долучених до протоколу допиту потерпілого ОСОБА_14 від 10.07.2020, протоколу допиту свідка ОСОБА_18 від 14.12.2020, протоколу допиту свідка ОСОБА_15 від 22.02.2021, та інших доказів у їх сукупності.

Також судом враховано висловлену захисником незгоду із результатами висновку автотехнічної експертизи №СЕ-19/111-20/62369/ІТ від 18.01.2021 через те, що на момент її проведення не був проведений слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_16 та не був оглянутий автобус «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 , тому не зрозуміло на які дані з матеріалів справи спирався експерт при проведенні експертизи.

Разом з тим, зі змісту такого висновку вбачається, що експерту для проведення експертизи були надані матеріали кримінального провадження №0005366 в 1 томі, які містили необхідні матеріали для проведення експертизи. При цьому експерт не звертався до слідчого з клопотаннями про надання додаткових матеріалів, зразків або вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи. Отже наданих експерту матеріалів було достатньо для проведення автотехнічної експертизи.

Більше того, суд враховує, що така експертиза була проведена експертом, який має відповідну технічну освіту, кваліфікацію судового експерта та стаж експертної роботи з 2017 року, був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновком.

Відтак, у суду немає підстав сумніватись у висновках автотехнічної експертизи №СЕ-19/111-20/62369/ІТ від 18.01.2021.

Щодо неможливості допитати в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_16 суд зауважує наступне. Так, дійсно слід погодитись з тим, що відсутність показань таких осіб звузила коло доказів у кримінальному провадженні. Разом з тим, судом встановлено наявність об`єктивних причин, які перешкоджали проведенню допиту таких осіб.

При цьому обвинувальний вирок суду має ґрунтуватись на сукупності досліджених доказів, які є належними, допустимими та достатніми для висновку про винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Так, суд за наслідками судового розгляду дійшов однозначного висновку про наявність достатніх доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, які поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

При цьому неможливість допитати в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_16 хоча і звузила коло доказів, які були у розпорядженні суду, проте з огляду на наявність сукупності інших доказів не є суттєвою обставиною, яка б спростувала сформульований вище висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Суд погоджується із доводами сторони захисту про недопустимість доказу - протоколу огляду транспортного засобу від 18.05.2021 з додатком - фототаблицею (т. 1 а.с. 96-104) та не враховує його виходячи з наступного.

Так, відповідно до даних вказаного протоколу об`єктом огляду є автобус «Богдан», д.н.з. НОМЕР_1 . У ході проведеного огляду встановлено, що на кузові автомобіля по всьому периметру наявні застарілі пошкодження від зруйнування іржею, також в ході огляду правої частини автобуса виявлено подряпину на передньому правому крилі та кришці двигуна з правої сторони.

При цьому обвинувачений в суді зауважив, що огляд проведено слідчим майже через рік після події. Вказав, що звільнився з роботи восени 2020 року, а відтак, хто у подальшому керував даним автобусом, чи потрапляв автобус у ДТП йому не відомо. Наполягав на тому, що подряпини, які були виявлені на правому передньому крилі, під час керування ним автобусом 03.07.2020 були відсутні і з`явилися вже після того, як він перестав ним керувати і звільнився.

Дійсно, огляд автобусу «Богдан», д.н.з. НОМЕР_1 , було проведено через понад як десять місяців після ДТП, яка розглядається судом та без участі обвинуваченого. У суду немає достовірних доказів того, що увесь цей час вказаний автобус не був у використанні. Більше того, такий автобус на момент огляду 18.05.2021 згідно фототаблиці перебував на загальному паркувальному майданчику поряд з іншими автобусами, жодним чином від них не відокремлений та не захищений від випадкових пошкоджень. У матеріалах справи міститься зберігальна розписка власника автобусу ОСОБА_17 датована лише 18.05.2021.

Отже суд позбавлений можливості поза розумним сумнівом стверджувати про те, що виявлені на кузові автобусу «Богдан», д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодження під час його огляду 18.05.2021 утворились саме у момент ДТП 03.07.2020, а не в ході його подальшої експлуатації у період часу з 03.07.2020 до 18.05.2021.

Втім неврахування судом даних протоколу огляду транспортного засобу від 18.05.2021 не впливає на викладені вище висновки суду про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, оскільки такі висновки гуртуються на сукупності інших доказів, які визнані судом належними, достовірними та достатніми.

Отже, дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв?язку, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом 03.07.2020 року порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_2 суд сприймає як бажання уникнути відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Призначаючи обвинуваченому вид і міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного, конкретні обставини справи, ставлення ОСОБА_2 до вчиненого, який вину не визнав, не відшкодував завдану ним шкоду, дані, які характеризують його особу, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставин, що обтяжують або пом`якшують покарання ОСОБА_2 , судом не встановлено.

З урахуванням наведеного суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення нового злочину призначення покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.

Враховуючи викладене, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд приходить до висновку про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_2 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначає основне покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження нових злочинів.

В той же час, суд враховує, що вищезазначене кримінальне правопорушення ОСОБА_2 вчинив 03.07.2020 року.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає, що вчинення вказаного злочину карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки як, зокрема три роки - у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Положення ч. 2 ст. 49 КК України вказують, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду.

У матеріалах кримінального провадження відомості про вчинення ОСОБА_2 інших кримінальних проваджень відсутні, не було надано таку інформацію і прокурором в судовому засіданні.

Так, враховуючи, що інкримінований ОСОБА_2 , злочини вчинено 03 липня 2020 року, а п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України встановлює граничний строк для притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, три роки, при цьому жодних даних про перебування обвинуваченого в рамках даного кримінального провадження у розшуку у зв`язку з ухиленням від органу досудового розслідування чи суду, або вчинення ним нового злочину, матеріали судової справи не містять, то строк притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, вважається таким, що сплив 03.07.2023 року.

Разом з тим, під час судового розгляду, після того, як судом було роз`яснено обвинуваченому право на закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, останній категорично відмовився від закриття провадження та звільнення його від відповідальності з вказаних підстав, наполягав на продовженні судового розгляду.

У своїй ухвалі №104/1069/13-к від 30.03.2023 року Верховний Суд роз`яснив, що згідно з ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули визначені законом строки. Тобто суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК, та за згодою підозрюваного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного від кримінальної відповідальності

У тому разі, коли підсудний заперечує проти застосування строків давності щодо нього, суд постановляє вирок, призначає винній особі покарання та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК звільняє її від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Частина 5 ст. 74 КК застосовується лише у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою її підставою і вимагає закрити її, наприклад, за відсутності події або складу злочину.

За таких обставин, враховуючи, що за наслідками судового розгляду обвинуваченого ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначено покарання, разом з тим, станом на день винесення даного вироку, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строки давності за вказане правопорушення сплили, а тому ОСОБА_2 має бути звільнений від покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Так, стягненню з ОСОБА_2 підлягають судові витрати за проведення судово-медичної експертизи №042-1124-2020 у розмірі 733 (сімсот тридцять три) грн. 60 коп. та судової експертизи №СЕ-19/111-20/62369/ІТ від 18.01.2021 у розмірі 1307 (одна тисяча триста сім) грн. 60 коп.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Питання доцільності обрання запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Керуючись ст. ст. 368-371 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватим за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнити від призначеного судом основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_2 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На підставі ст.49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_2 звільнити від призначеного судом покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави процесуальні витрати за проведення:

- судової експертизи №042-1124-2020 у розмірі 733 (сімсот тридцять три) грн. 60 коп.;

- судової експертизи №СЕ-19/111-20/62369/ІТ від 18.01.2021 у розмірі 1307 (одна тисяча триста сім) грн. 60 коп.

Речовий доказ - автобус «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 , який був переданий на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_17 - повернути у розпорядження власника.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1