Справа № 944/6614/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/246/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 26 лютого 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ,-

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

даною ухвалою, задоволено частково клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 .

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 календарних днів з утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарань №19».

Визначено строк дії ухвали 60 (шістдесят) днів з 26.02.2024 по 25.04.2024 включно.

Залишено без змін раніше визначений розмір застави ОСОБА_7 , що складає 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1816 800 грн, яка буде достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

Роз`яснено ОСОБА_7 його право внести або забезпечити внесення іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) застави у будь-який момент з часу винесення ухвали.

Внесення застави, визначеної судом є підставою для звільнення особи з-під варти.

Встановлено ОСОБА_7 , у випадку внесення застави, наступні обов`язки строком на два місяці з моменту внесення такої:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- прибувати до прокурора чи суду за першою вимогою;

- утримуватися від спілкування з свідками;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснено ОСОБА_7 , що у випадку невиконання вищезазначених обов`язків та в подальшому розгляду питання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на підставі п.3 ч.4 ст.183 КПК України, суд матиме право не визначати розмір застави.

Копію ухвали вручено обвинуваченому, захиснику, прокурору - для відома, Державній установі "Львівська установа виконання покарань (№19)" - для виконання.

Контроль за виконанням даної ухвали покладено на прокурора Яворівської окружної прокуратури ОСОБА_9 .

У задоволені клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу в частині визначення розміру застави відмовлено.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що з моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід, а сумлінне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків жодним чином не свідчить про те, що ризики, які існували на момент застосування запобіжного заходу, перестали існувати.

На вказану ухвалу захисник адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, ухвалити нову, якою визначити ОСОБА_7 заставу в розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 194 КПК України, зокрема: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; прибувати до прокурора чи суду за першою вимогою; утримуватися від спілкування з свідками; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що суд першої інстанції, визначаючи розмір застави щодо ОСОБА_7 не врахував його реальний майновий та сімейний стан та всупереч положенням ч. 4 ст. 182 КПК України визначив ОСОБА_7 розмір застави завідомо непомірним для нього.

Звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 більше двох років перебуває під вартою.

Стверджує, що лікарський засіб «Acatar Acti-Tabs» не є прекурсором у чистому вигляді, а стороною обвинувачення не надано суду жодних доказів того, що вказаний лікарський засіб є фальсифікованим, як і доказів того, що ОСОБА_7 усвідомлював про наявність у лікарському засобі «Acatar Acti-Tabs» такої складової як «псевдоефедрин», хоча суб`єктвна сторона вказаного злочину характеризується прямим умислом.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Яворівського районного суду Львівської області від 26 лютого 2024 року, оскаржувану ухвалу скасувати в частині визначення обвинуваченому ОСОБА_7 розміру застави 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 816 800 гривень. В частині визначення застави постановити нову ухвалу, якою визначити ОСОБА_7 заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 233 600 гривень, з покладеням на нього обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Акцентує, що прокурор вручив йому клопотання під час судового засідання о 14:15 год, а розгляд клопотання суд розпочав о 15:41 год, тобто майже через півтори години після вручення йому клопотання прокурором, відтак він не мав можливості належним чином ознайомитися з таким клопотанням.

Звертає увагу, що стан його здоров`я, який за останні два з половиною роки перебування в слідчому ізоляторі, різко погіршився.

Зазначає, що суд першої інстанції при визначенні розміру застави, в розумінні ч. 5 ст. 182 КПК України, також не прийняв до уваги його матеріальне становище, сімейний стан, наявність утриманців та матеріальний стан близьких осіб. Зокрема, відсутність в нього доходів, яких немає вже 2,5 роки, а лише витрати, оскільки він перебуває під вартою, а можливість працювати та отримувати будь які кошти в ЛУВП № 19 не передбачено. Також, наявність у нього двох неповнолітніх дітей, які перебувають у нього на утриманні, матері пенсійного віку, яка потребує догляду.

Зауважує, що тривале перебування під вартою призвело до великої заборгованості по аліментах близько 100 000 гривень, як результат, невиконання рішення суд щодо зобов`язань про утримання дітей.

Вказує, що суд першої інстанції не аргументував та не надав пояснення чому саме мінімальний розмір застави не здатний забезпечити виконання особою, що обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків та необхідно вийти за межі розміру застави, визначеної ч. 5 ст. 182 КПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , виступ захисника адвоката ОСОБА_6 про задоволення поданих апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_8 щодо залишення ухвали суду без змін, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Встановлено, що на розгляді у Яворівському районному суді Львівської області перебуває кримінальне провадження № 0000103 від 14.09.2021 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 305 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з врахуванням тяжкості злочину, інкримінованому ОСОБА_7 та даних про особу обвинуваченого, не гарантують запобігання ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому обґрунтовано обрав запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду про те, що з моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід, а сумлінне виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків жодним чином не свідчить про те, що ризики, які існували на момент застосування запобіжного заходу, перестали існувати, тому жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, окрім як тримання під вартою, не забезпечить належну поведінку обвинуваченого щодо виконання ним процесуальних рішень та унеможливить спроби останнього перешкоджати кримінальному провадженню, а відтак запобігти зазначеним ризикам.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Посилання апелянтів про те, що ОСОБА_7 має позитивну характеристику з місця роботи, місця проживання, на утриманні у нього перебуває двоє неповнолітніх дітей та матір пенсійного віку, самі по собі не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього більш м`якого запобіжного заходу, адже наведені обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Доводи апелянтів щодо незаконності ухвали є безпідставними, оскільки судом було належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Інші підстави, зазначені обвинуваченим та його захисником у поданих до суду апеляційних скаргах, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Поряд з цим, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання обвинуваченому розміру застави, який перевищував його наявні активи та поточні доходи, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Під час визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави судом було враховано відомості про сімейний та майновий стан ОСОБА_7 , а також суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, його обставини та особливо великий розмір вилучених прекурсорів. А тому, з урахуванням майнового стану та репутації обвинуваченого, застава у розмірі 600 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 816 800 гривень є обґрунтованою та здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких обвинувачений та сторона захисту просять скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскарженого рішення.

Разом з тим, Апеляційний суд звертає увагу на необхідності дотримання судом першої інстанції розумних строків судового розгляду вищевказаного кримінального провадження, відповідно до ст. 28 КПК України, беручи до уваги тривале перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого та його захисника не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила:

поновити обвинуваченому ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Яворівського районного суду Львівської області від 26 лютого 2024 року.

Апеляційні скарги захисника адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Яворівського районного суду Львівської області від 26 лютого 2024 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4