Київський апеляційний суд
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

3 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Луцького міськрайонного суду Волинської області кримінальне провадження № 0001439 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Луцька Волинської області, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 18.10.2011 за ч.2 ст.307 КК України на 5 років позбавлення волі

з конфіскацією майна;

2) вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 11.02.2016 за ч.1 ст.187 КК України на 3 роки 8 місяців позбавлення волі;

3) вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області

від 28.05.2019 за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 31.07.2023 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правову кваліфікацію його дій. Однак вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.75 КК України, безпідставно звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Внаслідок цього призначене ОСОБА_9 покарання із застосуванням інституту звільнення від його відбування з випробуванням не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість.

Звертає увагу, що наведені у вироку загальні засади призначення покарання, які врахував суд, у тому числі дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, відбував покарання, а тому усвідомлював можливі наслідки своїх дій, не працює, з метою полегшення вчинення інкримінованого злочину використав найбільш несприятливі для суспільства час і обставини, не дають підстав вважати, що виправлення ОСОБА_7 можливе без відбування покарання. У той же час, безпідставне застосування положень ст.75 КК України може викликати відчуття безкарності та спровокувати на вчинення нових кримінальних правопорушень.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи обвинуваченого і захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги і просили залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 23 травня 2023 року близько 11 години 50 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в гіпермаркеті "Varus", який розташований за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 34, реалізуючи умисел на повторне таємне викрадення майна, яке належало ТОВ "Oмега", в умовах воєнного стану, взяв з полиць дезодорант-стік для чоловіків "Old Spice" та пляшку віскі "Grant's Tripl Wood" об`ємом 0,5 л і, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, сховав вказаний товар загальною вартістю 506 грн. 50 коп. у свою сумку. Після цього ОСОБА_7 , який виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не розрахувався за товар, пройшов зону кас і направився до виходу з гіпермаркету, однак злочин до кінця не довів з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України - закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст.50, 75 КК України, без достатніх підстав, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, звільнив від його відбування з випробуванням, на що обґрунтовано послався в апеляційній скарзі прокурор.

Так, згідно з ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.75 КК України, Якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримав і, звільняючи ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без відбування покарання.

Як вказав суд у вироку, він враховує, що ОСОБА_7 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, особу винного, який неодноразово судимий, в тому числі за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, не працює, не має постійного місця проживання. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, відсутні.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 систематично притягувався до адміністративної відповідальності, а також щодо нього неодноразово складались протоколи про адміністративне правопорушення, передбачене ст.51 КУпАП, тобто за дрібне викрадення чужого майна. Такі дані про особу обвинуваченого свідчать про відсутність у нього критичної оцінки своїх дій та небажання вести законослухняний спосіб життя і дотримуватись загальноприйнятих у суспільстві правил поведінки.

А тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Згідно з ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому відповідно до вимог ст.ст.413, 420 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню, що, як правильно вказує прокурор, потягло за собою неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.

При ухваленні вироку в цій частині колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує загальні засади призначення покарання, які враховані судом першої інстанції, і приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання такого ж виду і на той самий строк, як його призначив суд першої інстанції, яке однак належить відбувати реально.

Саме таке покарання, яке полягає в ізоляції та поміщенні до кримінально-виконавчої установи закритого типу, буде відповідати вимогам ст.65 КК України та принципу невідворотності покарання, а також буде необхідним для досягнення його мети, тобто необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 31 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 /п`ять/ років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з дня його затримання в порядку виконання вироку.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 23 травня 2023 року по 31 липня 2023 року включно.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

В умовах дії воєнного стану після проголошення резолютивної частини вироку його повний текст обов`язково вручається учасникам судового провадження в день його проголошення.

На вирок може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3