Справа № 314/755/22
Провадження № 1-кп/314/79/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2024 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000020 від 06.01.2022 стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: село Луначарське Бердянський район Запорізька область, громадянина України, освіта середня, не одружений, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, мешкав на проекті «притулок для бездомних осіб» Філії Всеукраїнського благодійного фонду «Деполь Україна» за адресою: АДРЕСА_1 , тримається під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», паспорт серії СЮ420394 виданий Оріхівським РС УДМС України в Запорізькій області 06.07.2016,

раніше судимий:

1)10.08.2015 Приморським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 121, ст. 70 КК України до покарання строком на 7 років 8 місяців позбавлення волі. 24.07.2020 звільнений з ДУ «Софіївська виправна колонія № 55» умовно-достроково з невідбутим терміном 1 рік 9 місяців 2 дні.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_5 .

Історія провадження.

03.03.2022 до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000020 від 06.01.2022 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2022, справу розподілено головуючому судді ОСОБА_1 .

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_3 маючи злочинний умисел, спрямований на збут наркотичних засобів у місця позбавлення волі, у невстановлений під час досудового розслідування час та місце, діючи умисно, посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, достовірно знаючи про порядок обігу наркотичних засобів на території України, а так само про відповідальність за незаконний обіг наркотичних засобів, незаконно придбав 23 згортки з кристалічною речовиною білого кольору та 4 згортки з рослинною речовиною сіро-зеленого кольору. Після чого, вказані 23 згортки з кристалічною речовиною білого кольору та 4 згортки з рослинною речовиною ОСОБА_3 залишив при собі, помістив їх до кишені куртки, тим самим незаконно придбав та почав незаконно зберігати наркотичні засоби, обіг яких заборонено канабіс та метадон, з метою збуту у місця позбавлення волі.

В подальшому, ОСОБА_3 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на зберігання наркотичного засобу з метою збуту у місця позбавлення волі, а саме до ДУ «Софіївська виправна колонія № 55» незаконно зберігаючи при собі наркотичні засоби, обіг яких обмежено та заборонено - канабіс та метадон, 06.01.2022 в ранковий час, прийшов до очисних споруд колонії №55, які розташовані на відстані 200 метрів від автодороги Запоріжжя-Донецьк, де був помічений та затриманий начальником відділу нагляду та безпеки установи ОСОБА_6 .

Далі, 06.01.2022 о 08.30 год, працівниками поліції в ході огляду події на узбіччі автодороги Запоріжжя-Донецьк, на відстані 200 метрів від ДУ «Софіївська виправна колонія №55», розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , за участю ОСОБА_3 у останнього у кишені куртки було виявлено та вилучено 4 згортки з рослинною речовиною сіро-зеленого кольору та 23 згортки з кристалічною речовиною білого кольору.

Згідно з висновком експерта №СЕ-19/108-22/189-НЗПРАП від 06.01.2022 в середині чотирьох полімерних згортків з рослинною речовиною сіро-зеленого кольору виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, загальною вагою в перерахунку на висушену речовину складає 51,035 г.

Згідно з висновком №СЕ-19/108-22/576-НЗПРАП від 17.01.2022 кристали білого кольору (вміст двадцяти трьох полімерних згортків) містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, масою 3,7479г (в перерахуноку на основу), що відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» є великим розміром.

Таким чином, відповідно до висунутого органами досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачення, останній обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс, метадон у великих розмірах, у місця позбавлення волі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Твердження сторін.

Під час змагальності судового процесу сторони в правових та логічних формах висунули власні версії події, яка мала місце та висловилися щодо юридично значущих обставин даного кримінального провадження.

Правова позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 03.03.2022 року прокурором Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 .

З огляду на обвинувальний акт прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання з метою збуту наркотичних засобів у великих розмірах та особливо небезпечних наркотичних засобів у місця позбавлення волі.

Правова позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений не визнав свою вину та пояснив, 06.01.2022 він зі своїм знайомим ОСОБА_7 , приблизно о 08.00 год домовились зустрітись і сходити в район очисних споруджень в м. Вільнянськ за металом. Під час дороги він побачив пакунок, який підібрав та положив в карман. Щоб дійти до очисних споруджень треба було пройти біля виправних колоній, які розташовані в кінці міста Вільнянськ. Він та його знайомий ОСОБА_8 йшли по автодорозі. По дорозі вони пройшли виправну колонію № 55, яка була розташована ОСОБА_9 він автодороги по якій вони йшли, приблизно 200 метрів. І коли вони пройшли повз виправної колонії і почали віддалятися від неї в сторону очисних споруджень, до них стали наближатися двоє чоловіків. Після чого він і ОСОБА_7 побігли, ці чоловіки їх наздогнали, поклали обличчям на землю. Потім з його карману дістали пакунок. ОСОБА_3 спочатку казав, що це не його, потім що підкинули, і в кінці сказав, що знайшов цей пакунок і що там знаходиться не знає. Свою вину не визнає, так як йому не було відомо що в пакунку і ніякого наміру збувати те, що там знаходилось в нього не було. Також обвинувачений зазначив, що потім впізнав чоловіків, які його затримали, це були співробітники виправної колонії № 55, він їх знає так як відбував покарання саме в цій колонії, звідки був звільнений умовно достроково у 2020 році. Після звільнення він залишився проживати в м. Вільнянськ зі своєю дівчиною. На початку війни його дівчина виїхала за кордон, а він як внутрішньо переміщена особа переїхав до м. Черкаси, де був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою АДРЕСА_3 , звідти він потрапив до благодійного фонду і переїхав мешкати до м. Харків. Обвинувачений заперечував наявність у нього умислу на збут наркотичних речовин, також зазначив, що збутом наркотичних речовин не займається, бо розуміє, яка відповідальність може настати за такі дії. У вчиненому, а саме в тому, що підняв пакунок і поклав його до кишені розкаюється.

Правова позиція сторони захисту.

Стороною обвинувачення не надано жодного доказу на підтвердження у обвинуваченого умислу на збут наркотичних речовин.

Застереження щодо обсягу дослідження доказів.

За клопотанням сторін справа розглядалась відповідно до вимог ч. 2 ст. 349 КПК України, судом були досліджені всі надані сторонами кримінального провадження докази.

Встановлення судом обставин та докази на їх підтвердження.

У ході судового розгляду було досліджено зібрані під час досудового розслідування та судового розгляду, надані сторонами докази, допитано свідків та обвинуваченого.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що він працює в ДУ «Софійвська виправна колонія №55», під час служби їм надійшла оперативна інформація, що 06.01.2022 деякі особи збираються шляхом перекиду здійснити збут наркотичних засобів на територію колонії. Зранку 06.01.2022 він разом з іншими співробітниками установи прибули до огорожі установи, де побачили на відстані близько від установи двох чоловіків. Він разом з ОСОБА_10 та іншими співробітниками колонії затримали підозрілих чоловіків і викликали поліцію. Під час попереднього опитування він впізнав одного з затриманих, ним виявився ОСОБА_3 , який раніше відбував покарання саме в виправній колонії № 55. Йому ОСОБА_3 до того як прибула поліція поясняв, що він намагався перекинути заборонені предмети через огорожу, а коли прибула поліція, то почав все заперечувати.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_11 пояснив, що він працює в ДУ «Софійвська виправна колонія №55», під час служби їм надійшла оперативна інформація, що 06.01.2022 деякі особи збираються шляхом перекиду здійснити збут наркотичних засобів на територію колонії. Зранку 06.01.2022 він разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 прибули до огорожі установи, після цього вони побачили, що йдуть двоє чоловіків, вони почали до них наближатись і коли вони наближались ті чоловіки почали тікати. Посля цього вони затримали невідомих чоловіків, одним з яких виявився ОСОБА_3 , який пояснив, що прийшов для того щоб перекинути заборонені предмети на територію колонії.

Допитаний в судовому засідані свідок ОСОБА_12 надав покази аналогічні тим, що надали свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_11 .

Допитаний в якості свідка ОСОБА_14 пояснив, що він працював не атестованим працівником в «Софіївській виправній колонії № 55», обвинуваченого ОСОБА_3 знав так як останній відбував покарання саме в цій установі. 06.01.2022 він разом з ОСОБА_15 були запрошені в якості понятих під час вилучення наркотичних засобів у ОСОБА_3 , який був затриманий поблизу установи разом з іншим чоловіком, вся дія фіксувалась за допомогою відео. При цьому ОСОБА_3 казав, що йому порвали куртку, а саме карман. Таком ОСОБА_3 розповідав, що він разом з товаришем йшли за металом, під час дороги він знайшов згорток і поклав собі до кишені.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_15 пояснив, що він працював не атестованим працівником в «Софіївській виправній колонія № 55», обвинуваченого ОСОБА_3 знав так як останній відбував покарання саме в цій установі. 06.01.2022 він разом з ОСОБА_14 були запрошені в якості понятих під час вилучення наркотичних засобів у ОСОБА_3 . Під час проведення цієї слідчої дії йому стало відомо, що ОСОБА_3 разом з іншим чоловіком був затриманий поблизу колонії. Також ОСОБА_3 розповідав, що він разом з товаришем йшли за металоломом, під час дороги він знайшов згорток і поклав собі до кишені. Потім він казав, що згорток йому підкинули, також казав, що це для власного вживання.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив, що він в м. Вільнянськ познайомився з обвинуваченим, при знайомстві обвинувачний сказав, що його звуть ОСОБА_17 . Вони обмінялись телефонами. Потім в якийсь день йому зателефонував ОСОБА_17 і сказав що є можливість заробити гроші, для цього необхідно сходити до очисних споруджень в м. Вільнянськ там є метал, його можна назбирати і здати, на що він погодився. 06.01.2022 зранку вони разом з Дімою пішли в сторону очисних споруджень в м. Вільнянськ. Вони йшли по авто-дорозі. Під час дороги Діма казав, що металу там дуже багато і за раз вони його весь не заберуть і тут в цей момент з кущів вибігають двоє чоловіків, заламали їм руки та поклали на землю. Коли він лежав на землі з заламаними руками підбігли ще якісь чоловіки. Потім приїхали поліцейські, що робили поліцейські він небачив, так як стояв в стороні.

У незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, у великих розмірах винуватість овинуваченого підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами, які були досліджені та перевірені під час судового розгляду.

Відповідно до витягу з ЄРДР за № 0000020 від 06.01.2022, внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України. (том № 1 а.к.п. 100-101, 102)

Відповідно до протоколу огляду місця події від 06.01.2022, вбачається, що ОСОБА_3 був затриманий на узбіччі ділянки авто-дороги «Запоріжжя-Донецьк» на відстані 200 метрів від СВК № 55, де у громадянина ОСОБА_3 з правої кишені куртки був вилучений згорток, при відкритті якого було виявлено, 23 згортки з кресталичною речовиною білого кольору, 4 згортки з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору та пігулки. Вказаний протокол підписаний без заперечень понятими ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_3 (том № 1 а.к.п. 108-111).

При відтворенні у судовому засіданні відеофайлів, які містяться на DVD+R 16х (а.к.п.112), зафіксовано виявлення та вилучення у ОСОБА_3 предметів при його затриманні та особистому обшуку, на які, за клопотанням слідчого, ухвалою слідчого судді від 10.01.2022 накладено арешт. З відео вбачається, що слідча дія проводиться безпосередньо на авто-дорозі, при цьому на відео зафіксовані дерева, але не зафіксовано ніяких споруд, які б знаходились поблизу.

Відповідно до клопотання слідчого від 06.01.2022, слідчий просив дозвіл на проведення огляду відкритої ділянки місцевості, а саме узбіччя авто-дороги «Запоріжжя-Донецьк», яка розташована на відстані 200 метрів від ДУ «Софіївська виправна колонія № 55» (том № 1 а.к.п. 119-120).

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/108-22/189-НЗПРАП від 06.01.2022, проведеного на підставі постанови слідчого від 06.01.2022 про призначення судово-хімічної експертизи, встановлено, що надана на експертизу речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якої заборонено - канабіс, маса якої, в перерахунку на висушену речовину становитт 51,035 г (том № 1 а.к.п.131-134).

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/108-22/576-НЗПРАП від 17.01.2022, проведеного на підставі постанови слідчого від 11.01.2022 про призначення судово-хімічної експертизи, встановлено, що надані на експертизу кристали білого кольору (вміст двадцяти трьох полімерних згортків) містять наркотичний засіб, обіг якого заборонено метадон, маса якого складає 3,7479 г (том №1 а.к.п.163-166).

Як вбачається із пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, яке підтримав прокурор під час судового розгляду, останній незаконно придбав та зберігав з метою збуту в місця позбавлення волі особливо небезпечний наркотичний засіб у великому розмірі.

Однак, такий висновок органу досудового розслідування є невірним, оскільки не ґрунтується на об`єктивних і беззаперечних доказах у кримінальному провадженні.

Суд критично оцінює покази свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 в частині того, що обвинувачений їм сам сказав, що він мав намір перекинути наркотичні засоби на територію колонії так як вказані особи є оперативними працівниками колонії окрім цього ці факти ні чим більше, а ніж словами оперативних працівників не підтверджуються та навпаки спростовуються відеозаписом затриманого, та показами інших свідків.

Оцінюючи покази свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 ОСОБА_14 , суд вважає, що вони послідовні, логічні, істотних суперечностей не мають, узгоджуються з іншими доказами у провадженні і у суду немає підстав сумніватися в їх достовірності та підтверджують обставини, які підлягають доказуванню по даному кримінальному провадженню.

Оцінюючи письмові докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку із показаннями свідків, суд вважає, що вищезазначені докази відповідають вимогам передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України і в повному обсязі доводять вину обвинуваченого у вчиненні злочину, за наведених у вироку обставин.

Як вбачається з показів обвинуваченого ОСОБА_3 наданих суду, він дійсно придбав наркотичні засоби, шляхом знайдення згортку та зберігав їх при собі, проте умислу на збут їх не мав. Щодо пояснень обвинуваченого, що йому не було відомо, що в згортку, суд ставиться критично, так як при затриманні обвинувачений зазначав, що йому підкинули вказаний згорток, з цього суд робить висновок, що йому було відомо що в ньому знаходиться, і таким чином обвинувачений намагався заплутати слідство та уникнути відповідальності за скоянє правопорушення.

Пред`являючи ОСОБА_3 обвинувачення за частиною 2 статті 307 КК України, орган досудового розслідування в обвинувальному акті зазначив, що обвинувачений незаконно придбав та зберігав особливо небезпечні наркотичні засоби з метою збуту у великих розмірах у місця позбавлення волі.

Таким чином, основним доказом обвинувачення ОСОБА_3 за частиною 2 ст.307 КК України на думку сторони обвинувачення, є вилучення у обвинуваченого наркотичних засобів у великих розмірах, а також те, що він був затриманий на відстані 200 метрів від виправної колонії та те, що він раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі.

Відтак, враховуючи все вищевикладене, оцінивши в сукупності досліджені по справі докази та даючи їм юридичну оцінку, суд приходить до висновку, що вказана кваліфікація дій обвинуваченого, не знайшла свого підтвердження у ході судового розгляду, та дії ОСОБА_3 які кваліфіковано за ч. 2 ст. 307 КК України, необхідно перекваліфікувати на ч. 2 ст. 309 КК України, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 91 КПК України мета вчинення кримінального правопорушення є однією з обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні шляхом збирання, перевірки та оцінки доказів.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України суд може змінити обвинувачення та перекваліфікувати дії обвинуваченого на закон, що передбачає відповідальність за менш тяжкий злочин, не виправдовуючи обвинуваченого за тим обвинуваченням, яке йому було пред`явлено.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд може перекваліфікувати кримінально каране діяння з однієї статті на статті кримінального закону, які передбачають відповідальність за менш тяжкі злочини, якщо при цьому не погіршується становище засудженого і не порушується право останнього на захист.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при визначені його громадських прав має право на справедливий розгляд справи незалежним і неупередженим судом.

З наданих стороною обвинувачення доказів, суд не вбачає належних та достатніх доказів на підтвердження факту здійснення ОСОБА_3 злочинної діяльності з метою збуту.

Про умисел на збут наркотичних засобів можуть свідчити як відповідна домовленість із особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так і інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб пакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичних засобів або психотропних речовин не вживає, але виготовляє та зберігає їх тощо.

Якщо висновок суду про наявність умислу особи на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів ґрунтується на великому або особливо великому розмірі відповідної речовини, її пакуванні та розфасуванні, то в такому випадку мають бути досліджені обставини, за яких особа придбала відповідний засіб чи речовину, у тому числі чи залежало від волі особи те, який розмір речовини опиниться в її володінні, та розфасування речовини.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 203/337/19.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 4 (з наступними змінами і доповненнями) «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» дано визначення дій, які пов`язані з незаконним виробництвом, виготовленням, придбанням, зберіганням тощо наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів.

Зокрема, під незаконним збутом наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів (ст. 307 КК України), а також прекурсорів (ч. 2 ст. 311 КК України) потрібно розуміти будь-які оплатні чи безоплатні форми їх реалізації всупереч законам «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» (продаж, дарування, обмін, сплата боргу, позика, введення володільцем цих засобів або речовин ін`єкцій іншій особі за її згодою тощо) (п.4 постанови).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 придбав шляхом знайдення згорту та зберігав при собі 51,035 грамів наркотичного засобу канабіс, а також 3,7479 грамів метадон.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 307 КК України, характеризується прямим умислом і метою збуту. Однак, у ході судового розгляду кримінального провадження стороною обвинувачення не надано переконливих доказів та не доведено, що обвинувачений мав умисел на збут наркотичних засобів та/або психотропної речовини іншим особам.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 309 КК України, містить вичерпний перелік альтернативних форм злочинної поведінки, до якого з-поміж інших входить і незаконне виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів.

Разом з тим, вилучена кількість наркотичних засобів (канабіс, метадон), а також місце та обставини при яких вони були вилучені у обвинуваченого, в даному випадку, за відсутності інших доказів, не можуть бути визначальним доказом скоєння злочину передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Суд вважає, що надані стороною обвинувачення докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, ґрунтуються на припущеннях, зібраними без урахування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплено право особи на справедливий суд, що передбачає обов`язок правоохоронних органів діяти з додержанням прав і основоположних свобод людини, не зважаючи на важливість мети, яка при цьому переслідується.

Отже, враховуючи вище викладене, суд приходить до обґрунтованого висновку, що стороною обвинувачення в судовому засіданні не доведено наявність умислу в обвинуваченого ОСОБА_3 на збут наркотичних засобів, як обов`язкової ознаки злочину, передбаченого ст. 307 КК України.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора, які як сторона обвинувачення, здійснюють збирання доказів, у тому числі і шляхом проведення слідчих дій ( ч.2 ст. 93 КПК України).

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, висловлену у п. 60 Рішення у справі «Коробов проти України», яке набуло статусу остаточного, відповідно до якої Європейський суд з прав людини в черговий раз звертає увагу на те, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту», вимоги норм ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, відповідно до яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, суд приходить до переконання про недотримання стороною обвинувачення стандарту підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення в частині наявності такої кваліфікуючої ознаки вчинення злочину, як мети збуту наркотичних засобів.

Враховуючи наведене, виходячи із системного тлумачення Закону, оскільки кримінальна відповідальність за ст. 307 КК України настає лише у тому разі, коли відповідні протиправні дії вчинялися зі спеціальною метою - метою збуту, й вчинення протиправних дій з наркотичними засобами, психотропними речовинами, їх аналогами та прекурсорами без такої мети утворює склад злочину, передбаченого ст. 309 цього Кодексу, а тому лише факт виявлення наркотичних засобів та психотропної речовини у ОСОБА_3 , не може вважатися доказом умислу обвинуваченого саме на їх збут, відтак суд тлумачить усі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого на його користь.

Доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (стаття 84 КПК України).

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).

Відповідно до частини 3 статті 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Частиною 3 статті 370 КПК України та частиною 1 статті 94 КПК України встановлено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження.

Приписами статті 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до пункту 23 Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29 червня 1990 року, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Пунктом 21 цього Пленуму також зазначено, що суди мають орієнтуватися на те, що відповідно до вимог КПК «виправдувальний вирок постановляється: за відсутністю події злочину, коли судовим розглядом справи встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачувався підсудний, взагалі не мало місця або відсутній причинний зв`язок між діянням підсудного і шкідливими наслідками, настанням яких обумовлюється злочинністю діяння, зокрема, коли шкідливі наслідки настали внаслідок дій особи, якій заподіяно шкоду, або в результаті дії сил природи тощо; за відсутністю в діянні підсудного складу злочину, коли встановлено, що діяння, яке ставилось у вину підсудному, ним вчинено, але кримінальним законом воно не визнається злочинним, зокрема, якщо воно лише формально містить ознаки злочину, але через малозначність не являє суспільної небезпеки; відсутні інші умови, за яких діяння визнається злочинним (повторність діяння, попереднє притягнення до адміністративної відповідальності тощо), діяння вчинено у стані необхідної оборони чи крайньої необхідності; мала місце добровільна відмова від вчинення злочину, а фактично вчинене не містить складу іншого злочину; підсудний не є суб`єктом злочину через відсутність спеціальних ознак, встановлених для суб`єкта даного складу злочину; підсудний не досяг віку, з якого він може нести кримінальну відповідальність; за недоведеністю участі підсудного у вчиненні злочину, коли факт суспільно небезпечного діяння встановлено, але досліджені судом докази виключають або не підтверджують вчинення його підсудним».

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі 366/3050/16-к, згідно із ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, та за умови, що такі дії особи охоплюються обсягом висунутого їй обвинувачення.

Отже, при наявності іншого складу кримінального правопорушення, на підставі статті 337 КПК України, суд має право вийти за межі пред`явленого обвинувачення та перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_3 з частини 2 статті 307 КК України на частину 2 статті 309 КК України.

Згідно з рекомендаціями, викладеними у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд може перекваліфікувати кримінально каране діяння з однієї статті на статті кримінального закону, які передбачають відповідальність за менш тяжкі злочини, якщо при цьому не погіршується становище засудженого і не порушується право останнього на захист.

Дії ОСОБА_3 щодо незаконного придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс та метадон у великих розмірах охоплювалися обсягом пред`явленого обвинувачення. Наведене зумовлює саме необхідність перекваліфікації діянь обвинуваченого ОСОБА_3 в порядку п. 2 ч.3 ст. 337 КПК України з ч. 2 ст. 307 КК України на ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України (незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів та особливо небезпечних наркотичних засобів у великих розмірах), що покращує становище обвинуваченого.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов до переконання, що вони доводять факт того, що дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за частиною 2 статті 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичних засобів у великих розмірах та особливо небезпечних наркотичних засобів без мети збуту.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обставин, які б відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, згідно вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 309 КК України, яке у відповідності до ст. 12 КК України віднесено до злочинів середньої тяжкості.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я, рівень культури та освіти, його соціально - психологічні риси, при дослідженні яких з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлював значення своїх умисних дій і в повній мірі міг керувати ними. Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він має середню освіту, не одружений, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, раніше судимий.

Таким чином, з огляду на викладене, враховуючи позицію сторони обвинувачення, відношення обвинуваченого до вчиненого, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України вчиненого ним кримінального правопорушення у виді позбавлення волі з застосуваннят ст. 71 КК України, що є достатнім для виправлення та перевиховання, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, що відповідає особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України.

Суд дійшов глибокого переконання, що таке покарання обвинуваченому перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість».

Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст. 124 КПК України. У відповідності до положень ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів на проведення судово-хімічної експертизи ЗНДЕКЦ становить 686,48 грн та 2745,92 грн, які підтверджені документально, підлягають стягненню із обвинуваченого в повному об`ємі на користь держави.

Відповідно до п.п. 3, 7 ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується. Таким чином, особливо небезпечний наркотичний засб, обіг якого заборонено канабіс,загальною вагою в перерахунку на висушену речовину 51,035 г, наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, масою 3,7479 г, 4 медичних блістерів з пігулками «Габана» в загальній кількості 40 штук, підлягають знищенню.

Згідно зі ст. 174 КПК України суд вважає за необхідне скасувати арешт майна, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 10.01.2022.

Керуючись ст.ст.100, 368, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 71 КК України, частково приєднати до призначеного покарання не відбутий термін покарання за попереднім вироком Приморського районного суду Запорізької області від 10.08.2015, та остаточно призначити покарання ОСОБА_3 у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Початок строку рахувати з моменту затримання обвинуваченого з 19.09.2023.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати за проведення експертиз у розмірі 686,48грн та 2745,92грн.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 10.01.2022 з 4 медичних блістерів з пігулками «Габана» в загальній кількості 40 штук, 23 згортки з білою кристалічною речовиною, 4 згортки з речовиною сіро зеленого кольору, які поміщені до сейф. пакету № 2184731, які видав ОСОБА_3 на узбіччі автодороги «Запоріжжя-Донецьк» на відстані 200 м від ДУ «Софіївська виправна колонія (№ 55)», за адресою: вул. Металістів №1 в м. Вільнянськ Вільнянська ОТГ Запорізького району Запорізької області, в обсязі тимчасового позбавлення права на розпорядження, користування та відчуження незаконного майна, що мають значення для проведення досудового розслідкування та судового розгляду, з подальшим призначенням відповідних експертиз.

Речові докази по справі:

-особливо небезпечний наркотичний засб, обіг якого заборонено канабіс,загальною вагою в перерахунку на висушену речовину 51,035 г, який передано на зберігання до камери зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області знищити;

-наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, масою 3,7479 г, який передано на зберігання до камери зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області знищити;

-4 медичних блістерів з пігулками «Габана» в загальній кількості 40 штук,які передано на зберігання до камери зберігання речових доказів відділення поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області знищити.

Матеріали кримінального провадження, долучені прокурором, які є письмовими доказами по справі, слід залишити в матеріалах судової справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_18

19.04.2024