Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа №281/705/23
Провадження №1-кп/279/321/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2024 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , дистанційно захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені кримінальне провадження №0000131 від 27.02.2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Нетішин, Хмельницької області, громадянин України,

одружений, зареєстрований та проживає:

АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.415 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

24.02.2022 близько 20:50, сержант ОСОБА_4 , будучи водієм транспортної вантажної машини «КАМАЗ-4310», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що призначена для перевезення озброєння, керував такою та рухався по проїзній частині автодороги «Київ-Ковель» у Коростенському районі Житомирської області в межах с.Путиловичі у напрямку м.Києва.

Далі, у вказаний день та час, ОСОБА_4 проїжджаючи 184 км. автодороги «Київ-Ковель», в межах в с.Путиловичі Коростенського району Житомирської області, зробив вимушену зупинку в зв`язку з несправним технічним станом транспортного засобу на автодорозі біля правого краю дороги таким чином, що задня ліва частина автомобіля знаходилась на проїзній частині, у темну пору доби і в умовах недостатньої видимості.

В подальшому, ОСОБА_4 , будучи водієм, маючи водійське посвідчення, зокрема категорії С, знаючи правила дорожнього руху, однак порушуючи такі, аварійну світлову сигналізацію не ввімкнув на транспортному засобі, знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на встановив, інші будь які заходи щодо убезпечення інших учасників дорожнього руху не вжив, та перебував поряд із указаним автомобілем.

Коли, цього ж дня, у цьому ж місці, за вказаних обставин, у тому ж напрямку, рухався інший транспортний засіб - автомобіль «ВАЗ-2106» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_6 . Окрім цього, в салоні такого автомобіля знаходились ще ОСОБА_7 , який перебував на передньому правому сидінні та ОСОБА_8 , який знаходився на задньому пасажирському сидінні.

В наслідок необережних дій ОСОБА_4 , який необережно ставлячись до можливих наслідків, діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи негативні наслідки своїх дій, але легковажно розраховуючи на відвернення таких, своїми необережними діями допустив зіткнення автомобіля «ВАЗ-2106» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_6 , та не мав можливості уникнути ДТП, з задньою лівою частиною транспортної вантажної машини «КАМАЗ-4310», реєстраційний номер НОМЕР_1 , якою керував ОСОБА_4 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_7 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у причинному зв`язку з його смертю, яка настала від численних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів.

Пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_8 , отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження, за критерієм тривалого розладу здоров`я, а саме: переломів 4-5-6-7-8 ребер, перелому правої ключиці.

При цьому водій ОСОБА_6 , отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження, за критерієм тривалого розладу здоров`я, а саме: перелому 6-7-8 ребер по середній аксилярній лінії.

Таким чином, порушення вимог правил дорожнього руху зі сторони водія ОСОБА_4 перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та з її наслідками.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у порушенні правил водіння транспортної машини, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження та загибель потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.415 КК України.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи ОСОБА_4 , якому висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, свою вину по обвинуваченню за кримінальним правопорушенням передбаченого ч.1 ст.415 КК України визнав повністю та підтвердив зазначені в обвинувальному акті фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, пояснив, що дійсно в указаний в обвинувальному акті день та час порушив правила водіння транспортної машини, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження та загибель потерпілого, зазначив, що він щиро розкаюється у вчиненому.

Потерпілі: ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 в судове засідання не з`явились, надали суду заяви, в яких просили розгляд справи проводити в їх відсутність, претензій до обвинуваченого не мають, щодо призначення міри покарання покладаються на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також йому зрозуміло, що він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція учасників судового розгляду щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. Інші докази судом не досліджувалися.

Оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні вина обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.415 КК України доведена повністю та кваліфікація його дій за ч.1 ст.415 КК України правильна, як порушення правил водіння транспортної машини, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження та загибель потерпілого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Суд приймає до уваги, те, що обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що вину визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється. Також, як вбачається з показань останнього, наданих в судовому засіданні, на досудовому розслідуванні обвинувачений сприяв розкриттю кримінального правопорушення, активно приймав участь у всіх слідчих діях.

А тому суд встановлює обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст.66 КК України, такі як щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, статус учасника бойових дій.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст.65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст.12 КК України вчинений ОСОБА_4 злочин передбачений ч.1 ст. 415 КК України є нетяжким злочином.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі №1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Так у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Санкцією частини 1 статті 415 КК України визначено, що за дії, які передбачені в диспозиції вказаної статті, передбачено покарання у виді службового обмеження на строк до одного року або обмеженням волі на строк від одного до трьох років, або триманням у дисциплінарному батальйоні до одного року, або позбавленням волі на строк від одного до п`яти років.

Відповідно до частини 1 статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Приписи статті 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку Верховного суду від 27.04.2021 року у справі №712/4384/20, однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст.69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання. Суди зобов`язані встановити не лише наявність, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень статті 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Такий висновок зробив Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в Постанові від 27.04.2021 (справа № 712/4384/20, провадження №51-548км21).

З урахуванням викладеного, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 під час кримінального провадження розповів про обставини, які повністю викривають його у вчиненому злочині, добровільно, своєю активною поведінкою сприяв розкриттю кримінального правопорушення та з`ясуванню обставин його вчинення, у скоєному щиро розкаявся, дав критичну оцінку своїм діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, потерпілі не мають претензій до обвинуваченого, що на суворому покаранні останні не наполягали, а також особу обвинуваченого, який, як особа молодого віку, на спеціалізованих обліках не перебуває, за місцем проходження служби характеризується позитивно, раніше не судимий, а тому суд погоджується з думкою сторони захисту, яка просить застосувати до ОСОБА_4 ст.69 КК України і призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої ч.1 ст.415 КК України, та приходить до висновку, що призначення обвинуваченому мінімального покарання в межах санкції ч.1 ст.415 КК України є недоцільним, у зв`язку з чим, при призначенні покарання суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст.69 КК України і призначити основне покарання, у виді триманням у дисциплінарному батальйоні на строк нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальні правопорушення.

Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним і пропорційним.

Таким чином, призначення обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.415 КК України, основного покарання із застосуванням положення ст.69 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і повністю відповідає вимогам статей 65 - 67 КК України.

У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено.

Відносно ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався. Підстав для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу судом не вбачається.

Відповідно до ст.124 КПК України документально підтверджені процесуальні витрати по кримінальному провадженню підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, арешт на майно не накладався.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.349, 368, 370, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.415 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк 4 (чотири) місяці.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 15481,58 грн. витрат на залучення експертів для проведення експертиз:

- витрати на проведення експертизи технічного стану транспортного засобу - автомобіля ВАЗ 2106 р.н. НОМЕР_2 №СЕ-19/106-22/4066-ІТ на суму 1716 грн. 20 коп.;

- витрати на проведення судової експертизи №СЕ-19/106-23/7740-ІТ на суму 956,00 грн.;

- витрати на проведення транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/106-22/4078-ІТ на суму 1716 грн. 20 коп.;

витрати на проведення судово-одорологічної експертизи №СЕ-19/106-22/5309-БД на суму 1959 грн. 77 коп.;

- витрати на проведення судово-одорологічної експертизи №СЕ-19/106-22/5307-БД на суму 1959 грн. 77 коп.;

- витрати на проведення експертизи деталей транспорту №СЕ-19/106-22/5354-ІТ на суму 1510 грн. 24 коп.;

- витрати на проведення експертизи деталей транспорту №СЕ-19/106- 22/5351-ІТ на суму 1510 грн. 24 коп.;

витрати на проведення експертизи деталей транспорту №СЕ-19/106- 22/5353-ІТ на суму 1510 грн. 24 коп.;

- витрати на проведення експертизи механізму та обставин дорожньо- транспортної пригоди №СЕ-19/106-22/11828-ІТ на суму 2 642 грн. 92 коп.

До набрання вироком законної сили до ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувати.

Речові докази у провадженні, а саме:

- корпус задньої лівої блок-фари а/м"КАМАЗ-4310 р/н 2011И2", з а/м "ВАЗ-2106" р/н НОМЕР_2 змиви з КПП і рульового колеса, передню праву фару дальнього світла, лампу ближгього світла передньої правої фари а/м "ВАЗ-2106" р/н НОМЕР_2 , які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області - знищити;

- автомобіль КАМАЗ - 4310 д.н.з. НОМЕР_1 , який переданий на зберігання ВЧ НОМЕР_3 ЗСУ -залишити у власності ВЧ НОМЕР_3 ЗСУ;

- автомобіль LEXUS-RX 300 д.н.з. НОМЕР_4 , який переданий на зберігання ОСОБА_10 - залишити у власності ОСОБА_10 ;

- автомобіль ВАЗ-2106 д.н.з. НОМЕР_2 , який переданий на зберігання ОСОБА_11 -залишити у власності ОСОБА_11

.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Згідно ч.2 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

Копія згідно з оригіналом: