Справа № 308/7051/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 року м. Ужгород

Колегія суддів Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , у присутності: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні №1-кп/308/493/24 (справа №308/7051/24), внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001204 від 14.06.2024 року, про обвинувачення, -

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нетішин, Хмельницької області, українця за національністю, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

18 квітня 2024 року до Ужгородського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №1-кп/308/493/24 (справа №308/7051/24), внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001204 від 14.06.2024 року, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями у від 18.04.2024 року справу було розподілено на суддю ОСОБА_1 .

За ухвалою від 22.04.2024 року судом було призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.

За ухвалою від 25.06.2024 року було постановлено здійснювати кримінальне провадження №1-кп/308/493/24 (справа №308/7051/24), внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001204 від 14.06.2024 року, про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України, колегіально судом у складі трьох суддів.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів, визначено склад колегії суддів: ОСОБА_9 - головуючий суддя, ОСОБА_10 , ОСОБА_11

У судовому засіданні 03.07.2024 року обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про відвід судді ОСОБА_3 від розгляду справи. Заява обґрунтована тим, що суддя ОСОБА_3 є упередженим, оскільки він під час розгляду заяву про відвід головуючої судді ОСОБА_1 у даному кримінальному провадженні не дослухався до його доводів. Вказав, що є наявні втручання в автоматизованому систему документообігу суду, саме як визначалась ця колегія, а тому в нього є сумніви в діяльності голови суду. Також зазначив, що суддя ОСОБА_3 брав участь, як слідчий суддя.

У судовому засіданні прокурор проти відводу заперечив, просив заяву про відвід залишити без задоволення.

У судовому засіданні потерпіла підтримала думку прокурора.

У судовому засідання захисник обвинуваченого підтримала думку обвинуваченого.

Дослідивши матеріали поданої заяви обвинуваченого про відвід, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості та у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 76 КПК України суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. Відвід повинен бути вмотивованим.

Наведений перелік підстав для відводу судді є вичерпним.

Ключовим аспектом відводу, як цілісного інституту кримінального провадження, є упередженість слідчого судді при розгляді справи, яка перебуває у його провадженні. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» (заява №33949/02) від 09 листопада 2006 року, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (про що зазначено у рішенні у справі «Ветштайн проти Швецарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

У своєму рішенні по справі «Фельдман проти України» Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (заяви № 76556/01 та 38779/04, рішення від 08.04.2010, п. 97).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (заява № 4785/02, рішення від 10.12.1999, п. 66), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24.02.1993, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII).

Як зазначає Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02, п. 53) правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Відповідно до роз`яснень ЄСПЛ у справах «Мікаллеф проти Мальти», «Мезнарич проти Хорватії», в демократичному суспільстві суди повинні вселяти довіру. Тому кожен суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов`язаний вийти з процесу.

За прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності.

Стосовно об`єктивного критерію Європейський суд з прав людини також вказує, що необхідно перевірити чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був не безсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7серпня 1996 poку, п. 58).

Оцінюючи доводи заявленого відводу, суд вказує на те, що останні ґрунтуються на припущеннях та є бездоказовими. Суд зауважує, що обвинуваченим не наведено будь-яких переконливих доказів того, що суддя ОСОБА_3 є упередженим, та ним відбулось втручання в автоматизовану систему документообігу (відповідно вироку суду надано не було). Крім того, як вбачається з автоматизованої системи документообігу суду КП «Д-З» суддя ОСОБА_3 не брав участь у даній справі, як слідчий суддя.

Поряд із цим, на думку суду, до виправданих побоювань щодо упередженості судді не може належати незгода учасника провадження з процесуальними рішеннями, діями чи бездіяльністю судді, суду.

Таким чином, будь-яких доказів щодо можливої упередженості судді ОСОБА_3 не встановлено. За таких обставин досліджувана заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_6 від 03.07.2024 про відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_3 від розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001204 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 309 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3