ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2024 Справа №607/5251/24 Провадження №1-кп/607/1249/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000232 від 22 січня 2024 року про обвинувачення

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Дарахів, Теребовлянського району Тернопільської області, громадянки України, з середньою освітою, одруженої, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , несудимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

21.01.2024 близько 13.00 год. у обвинуваченої ОСОБА_3 , яка перебувала поблизу церкви св. Йосафата, що по вул. Лучаківського, 5 у м. Тернополі, біля сходової клітки вищезазначеної церкви на землі виявила банківську карту № НОМЕР_1 АТ «Монобанк» АТ «Універсал Банк» видану ОСОБА_5 , виник умисел спрямований на привласнення офіційного документа з корисливих мотивів.

Реалізуючи свій умисел, обвинувачена ОСОБА_3 21.01.2024 близько 13:00 год, перебуваючи поблизу церкви св. Йосафата, що по вул. Лучаківського, 5 у м. Тернополі в повній мірі розуміючи, що згадана банківська картка містить обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати платіжну систему, емітента (банк) та держателя цього спеціального платіжного засобу, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами із банківського рахунку, підняла із землі та привласнила банківську карту № НОМЕР_1 АТ «Монобанк» АТ «Універсал Банк» видану ОСОБА_5 , яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. 1 п. 15.2, ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також згідно з приміткою до ст. 358 КК України є офіційним документом, оскільки містить зафіксовану на матеріальному носієві інформацію, підтверджує та посвідчує певні факти, що здатні спричинити наслідки правового характеру, виданим повноважною особою юридичної особи з дотриманням визначеної законом форми та містить передбачені законом реквізити.

Надалі, обвинувачена ОСОБА_3 , покинула місце події із банківською картою № НОМЕР_1 АТ «Монобанк» АТ «Універсал Банк» видану ОСОБА_5 та розпорядилася нею на власний розсуд.

24.02.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ, яким затверджено указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилини 24.02.2022 строком на 30 діб. Надалі, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався та діяв на момент вчинення кримінального правопорушення.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.01.2024 близько 13:00 год, у обвинуваченої ОСОБА_3 , яка, перебуваючи поблизу церкви св. Йосафата, що по вул. Лучаківського, 5 у м. Тернополі, виявила банківську карту № НОМЕР_1 АТ «Монобанк» АТ «Універсал Банк» видану ОСОБА_5 , виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану грошових коштів із банківського рахунку ОСОБА_5 , шляхом придбання за допомогою згаданої банківської картки товарно-матеріальних цінностей.

Реалізуючи свій злочинний умисел, що 21.01.2024 близько 13:00 год, перебуваючи поблизу церкви св. Йосафата, що по вул. Лучаківського, 5 у м. Тернополі обвинувачена ОСОБА_3 підняла із землі банківську карту № НОМЕР_1 АТ «Монобанк» АТ «Універсал Банк» видану ОСОБА_5 та привласнивши її зайшла у магазин «Крамлайн», що за адресою: АДРЕСА_2 , де у період часу з 13:10 год по 13:15 год, діючи умисно, таємно, в умовах введеного в державі воєнного стану, з корисливих мотивів та корисливою метою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, розрахувалася належною ОСОБА_5 вказаною банківською карткою за придбані товарно-матеріальні цінності на загальну суму 236,93 гривень.

Надалі, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна грошових коштів ОСОБА_5 , 21.01.2024, близько 13:19 год, обвинувачена ОСОБА_3 із банківською карткою № НОМЕР_1 АТ «Монобанк» АТ «Універсал Банк», виданою ОСОБА_5 , зайшла у магазин «Продлюкс», що за адресою: АДРЕСА_3 , де діючи умисно, таємно, в умовах веденого воєнного стану в державі, з корисливих мотивів та корисливою метою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, у період часу з 13:19 год по 13:35 придбала продовольчі товари на загальну суму 497,70 грн за які розрахувалася належною ОСОБА_5 банківською карткою № НОМЕР_1 , шляхом проведення операцій безконтактної оплати та зняття з карткового рахунку коштів в сумі 497,70 гривень.

Своїми умисними діями обвинувачена ОСОБА_3 спричинила потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 734,63 грн.

Вказаними діями обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальні правопорушення передбачені: ч. 1 ст. 357 КК України привласнення офіційних документів вчинене з корисливих мотивів; ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, визнала повністю та пояснила, що 21.01.2024 близько 13.00 год. перебуваючи поблизу церкви св. Йосафата, що по вул. Лучаківського, 5 у м. Тернополі на землі виявила банківську картку та в повній мірі розуміючи, що згадана банківська картка містить обов`язкові реквізити, корисливих мотивів, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами із банківського рахунку, підняла із землі та привласнила вказану карту АТ «Монобанк», яка є офіційним документом. Надалі, 21.01.2024 зайшла у магазин «Крамлайн», що за адресою: вул. Степана Будного, в м.Тернополі, де умисно, розрахувалася належною потерпілій банківською карткою за придбані товарно-матеріальні цінності на загальну суму 236,93 гривень. Цього ж дня вона із вказаною банківською карткою, зайшла у магазин «Продлюкс», що за адресою: АДРЕСА_3 , де діючи умисно, таємно, в умовах веденого воєнного стану в державі, з корисливих мотивів придбала продовольчі товари на загальну суму 497,70 грн за які розрахувалася належною ОСОБА_5 банківською карткою. Щиро розкаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, обіцяє не вчиняти правопорушень у майбутньому та добровільно повністю відшкодувала завдану майнову шкоду.

Обвинувачена ОСОБА_3 визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодилася зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовилася від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень та кваліфікує її дії:

-ч. 1 ст. 357 КК України привласнення офіційних документів вчинене з корисливих мотивів;

-ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винної, її вік, сімейний стан (має на утриманні трьох дітей: одну неповнолітню та дві малолітні) та стан здоров`я, а також те, що ОСОБА_3 не судима, має постійне зареєстроване місце проживання, позитивну характеристику, визнання нею вини у вчинених правопорушеннях; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття обвинуваченої, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченої судом не встановлено. Також суд враховує негативне відношення обвинуваченої ОСОБА_3 до вчинених кримінальних правопорушень, обіцянки не вчиняти злочинів у майбутньому, бажання стати на шлях виправлення.

Суд приймає до уваги те, що покарання є заходом примусу, від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_3 слід призначити покарання за ч.1 ст.357 КК України у межах санкцій частини статі обвинувачення - у виді штрафу.

Однак, суд, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 за ч.4 ст.185 КК України, також враховує наступне.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Таким чином, суд, окрім наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , з урахуванням особи винної, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, а також враховує при призначенні покарання і інші обставини, зокрема те, що обвинувачена розкаялася, шкодує та бажає змінити спосіб життя, відношення обвинуваченої до вчиненого нею кримінального правопорушення, оцінки негативно своїх дій, повернення викраденого майна та прагнення стати на шлях виправлення, обіцянки не допускати в майбутньому вчинення правопорушень.

Враховуючи викладене, суд за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, при визначенні покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, вважає за можливе застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті обвинувачення та визначеного ст. 53 КК України, у виді штрафу в дохід держави, виходячи з того, що саме таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченою ОСОБА_3 кримінальному правопорушенню передбаченому вказаною статтею.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_3 покарання за вчинені кримінальні правопорушення за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді штрафу, яке на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд приймає до уваги те, що покарання є заходом примусу, від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй за даними кримінальними правопорушеннями покарання:

- ч.1 ст. 357 КК України у виді штрафу в дохід держави у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткоуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.;

- ч.4 ст.185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в дохід держави у розмірі 300 (трьохста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 визначити остаточне покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 300 (трьохста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) грн.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1