В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.04.2024 м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 461/1965/24 за обвинуваченням відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, Стрийського району Львівської області, громадянина України, неодруженого, дітей на утриманні не має, із середньою спеціальною освітою, на даний час перебуває в розпорядженні командира України в/ч НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, вироком Залізничного районного суду м. Львова від 11.07.2023 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн., що сплачений 15.12.2023 року, та вироком Залізничного районного суду м. Львова від 09.04.2024 р. за ч. 2 ст. 309, ст. 75 КК України до двох років позбавлення волі, з іспитовим строком на два роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Солдат ОСОБА_4 , діючи в порушення Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», із наступними змінами та доповненнями, згідно якого заборонено незаконний обіг наркотичних засобів та психотропних речовин, не маючи на це спеціального дозволу, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини для власного вживання без мети збуту, тобто діючи з прямим умислом протягом року після засудження 11.07.2023 вироком Залізничного районного суду м.Львова за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді штрафу на шлях виправлення не став та знову вчинив кримінальне правопорушення у сфері незаконного обігу психотропних речовин.

Так, перебуваючи у Галицькому районі м.Львова поблизу вулиці Кубанська, 13 у точно невстановлений час, однак не пізніше 23 год. 00 хв. 20.01.2024, знайшов біля смітників один згорток обмотаний клейкою ізоляційною стрічкою чорного кольору, в якому містився фрагмент пакета з прозорого безбарвного полімерного матеріалу з дрібнокристалічною речовиною білого кольору.

При цьому, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що вказана речовина містить особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено РVР, діючи умисно вирішив її незаконно придбати, шляхом привласнення знахідки та в подальшому зберігати для власного вживання без мети збуту. Для цього, ОСОБА_4 поклав один згорток обмотаний клейкою ізоляційною стрічкою чорного кольору, в якому містився фрагмент пакета з прозорого безбарвного полімерного матеріалу із вмістом особливо небезпечної психотропної речовини обіг якої заборонено у праву кишеню куртки, у яку був одягнений.

В подальшому, 20 січня 2024 року, ОСОБА_4 був зупинений працівниками Національної поліції біля будинку АДРЕСА_2 , де в ході спілкування із останніми повідомив, що зберігає при собі вказану вище особливо небезпечну психотропну речовину обіг якої заборонено та в подальшому при огляді місця події в період часу з 23:53 год. 20.01.2024 по 00:15 год. 21 січня 2024 року видав із правої кишені куртки один згорток обмотаний клейкою ізоляційною стрічкою чорного кольору, в якому містився фрагмент пакета з прозорого безбарвного полімерного матеріалу у якому знаходилася дрібнокристалічна речовина білого кольору.

У виявленій та вилученій у ОСОБА_4 дрібнокристалічній речовині білого кольору, яка містилася в фрагменті пакета з прозорого безбарвного полімерного матеріалу обмотаному клейкою ізоляційною стрічкою чорного кольору виявлено PVP, який згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», що затверджений постановою Кабінету міністрів України № 770 від 06.05.2000 відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено. Загальна маса PVP, яка вилучена у ОСОБА_4 , становить 0,1602 грама.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Пояснив, що дійсно, 20.01.2024 року, перебуваючи поблизу АДРЕСА_2 , знайшов біля смітників один згорток обмотаний стрічкою чорного кольору, в якому містився фрагмент пакета з речовиною білого кольору. Після цього останній вказав, що поклав згорток обмотаний стрічкою чорного кольору, в якому містився фрагмент пакета з речовиною білого кольору, у праву кишеню своєї куртки. Розумів, що це психотропна речовина. Пояснив, що раніше вживав психотропні речовини, але більше не вживає. Розкаявся. Просив суворо не карати.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази кримінального провадження судом не досліджувались. Суд визнав недоцільним дослідження інших доказів, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не оспорював факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 3069 КК України при зазначених обставинах.

Учасники судового провадження проти цього не заперечували. Фактичні обставини справи є доведеними, суд вважає їх доведеними та визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин, які ніким не оспорюються. До таких фактичних обставин відносяться дата, час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення, винуватість, мотиви, а також інші обставини провадження, які визнані учасниками судового провадження та ними не оспорюються. Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, суд вважає, що органами досудового розслідування правильно кваліфіковані його дії, оскільки ОСОБА_4 вчинив незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, без мети збуту, протягом року після засудження за ч. 1 ст. 309 КК України, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченій суд виходить із загальних принципів призначення покарання, що передбачені ст. 65 КК України. Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Суд враховує, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України є нетяжким злочином.

ОСОБА_4 неодружений, дітей на утриманні не має, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, раніше неодноразово судимий, востаннє вироком Залізничного районного суду м. Львова від 09.04.2024 р. за ч. 2 ст. 309, ст. 75 КК України до двох років позбавлення волі, з іспитовим строком на два роки.

Пом`якшуючих покарання обставин судом не встановлено .

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, беручи до уваги зазначені обставини, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної статті, із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання із випробуванням та встановленням іспитового терміну, а також з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд враховує, що ОСОБА_4 був раніше засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 09.04.2024 р. за ч. 2 ст. 309 КК України до двох років позбавлення волі, з іспитовим строком на два роки.

Відповідно до ч.6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної Верховним Судом, тільки з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже, вказані норми з одного боку зобов`язують суд враховувати у своїй практиці висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, з іншого боку надають суду право відступити від правової позиції, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Згідно з частиною 4 статті 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Положеннями статті 75 КК України суду надано право звільнення особи від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, положення частини четвертої вказаної статті зобов`язують суд встановити іспитовий строк, тривалістю від одного року до трьох років.

Жодних застережень щодо неможливості поглинання або складання іспитових строків за різними вироками, покарання за останнім з яких призначене за правилами статті 70 ч.4 КК України, положення частини четвертої статті 75 КК України не містять.

Частина четверта статті 3 КК України містить застереження щодо заборони застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією.

Статті 70 ч.4, 72, 75 КК України є нормами, які визначають та регулюють питання кримінальної відповідальності і тому їх застосування за аналогією є неправильним в розумінні положень ч.4 ст.3 КК України.

Колегія суддів Верховного Суду у своїй Постанові від 27 березня 2018 року, провадження № 51-717км18 сформулювала свій висновок із посиланням в тому числі і на п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначенням судами кримінального покарання».

Вказаний пункт 23 Постанови Пленуму ВСУ колегія суддів ВС виклала у такій редакції: «Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч.1 ст.70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосовано таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно».

Зазначена редакція відповідає офіційному тексту постанови Пленуму ВСУ «п.23.У разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК ( 2341-14 ) остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Отже, аналізуючи зміст редакції п.23 постанови Пленуму ВСУ можна дійти висновку, що застосування частини другої цього пункту можливе лише в одному випадку, коли останнім вироком особа засуджується до покарання, яке належить відбувати реально.

Інших правовідносин вказаний пункт постанови Пленуму ВСУ жодним чином не врегульовує.

Суд бере до уваги, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, до постановлення вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 09.04.2024 р.

Тому остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначеного даним вироком і вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 09.04.2024 р.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Відповідно до ст. 124 КПК України суд вважає необхідним стягнути зі ОСОБА_4 на користь держави витрати у вказаному кримінальному провадженні на залучення експерта в розмірі 2271,84 грн., а саме за проведення експертизи №СЕ19/114-23/1678-НЗПРАП від 30.01.2024 року.

Запобіжний захід обвинуваченому по даній справі не обирався.

Долю речових доказів необхідно вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368- 371, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 309 КК України у виді одного року позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_4 остаточне покарання відповідно до ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком і вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 09.04.2024 р., у виді двох років та шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання у виді двох років та шести місяців позбавлення волі, якщо він протягом трирічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати у вказаному кримінальному провадженні на залучення експерта в загальному розмірі в розмірі 2271,84 грн., а саме за проведення експертизи №СЕ19/114-23/1678-НЗПРАП від 30.01.2024 року.

Речові докази:

- PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) масою 0,1602 грам, яка знаходиться в спец-пакеті НДЕКЦ Експертної Служби МВС України 5660541, що перебуває на зберіганні в камері речових доказів Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області знищити;

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Суддя ОСОБА_1