Справа № 308/6476/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000880 від 08.02.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування до

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Полтавської області, міста Полтава, неодруженого, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 діб,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_6 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000880 від 08.02.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування до ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 діб.

Клопотання мотивовано тим, що 06 квітня 2024 року близько 00:30 год. ОСОБА_4 02.07.1984 року, будучи раніше судимим за вчинення майнових злочинів. народження знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , та в цей час зайшов до приміщення магазину "1 Minute" що розташований за вищевказаною адресою у будинку АДРЕСА_2 де у нього виник протиправний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна на виконання якого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, з метою особистої наживи та збагачення за рахунок чужого майна, діючи з прямим умислом, скориставшись тим, що за ними ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу викрав з приміщення магазину два набори чайні «Parima» вартістю 220 гривень без ПДВ кожен , кефір «Молокія» вартістю 46,50 гривень без ПДВ, банку ікри мойви чорну марки «Norven» вартістю 60,06 гривень без ПДВ, банку ікри мойви червону марки «Norven» вартістю 60,06 гривень без ПДВ, сирний продукт плавлений «Тульчинка» вартістю 9,60 гривень без ПДВ, та сир м`який, марки «Cheese Life Mozzarella» вагою 524 грами, вартістю 238,07 гривень без ПДВ.

Після цього ОСОБА_4 пройшов повз касову зону не розплатившись за товар, та вийшовши з приміщення магазину, пішов у невідомому напрямку, розпорядившись викраденими речами на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_4 Завдав матеріального збитку ТОВ "СІТІГРУП УЖГОРОД" на загальну суму 740,97 грн (сімсот сорок гривень дев`яносто сім копійок) без ПДВ.

ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємному викраденні майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Слідчий зазначає, що окрім того, в ході досудового розслідування встановлено, що 09 квітня 2024 року близько 20 години 40 хвилин ОСОБА_4 перебував за адресрою АДРЕСА_3 , та в цей момент у ОСОБА_4 виник протиправний корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна з метою особистого збагачення. Після чого ОСОБА_4 проник на територію подвір`я за вищевказаною адресою, через незачинені ворота, та зайшов до будинку АДРЕСА_3 , де у приміщенні кухні на столі останній побачив гаманець. Тоді ОСОБА_4 діючи з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистої наживи та збагачення за рахунок викраденого чужого майна, скориставшись тим, що за ними ніхто не спостерігає, викрав із будинку, гаманець червоного кольору, у якому знаходилися грошові кошти у сумі 8 471 гривню.

Після чого ОСОБА_4 покинув будинок, вийшовши з вказаними речами за територію подвір`я, за вищевказаною адресою.

Таким чином ОСОБА_4 Завдав матеріального збитку поткрпілій ОСОБА_7 на загальну суму 8 471 грн (вісім тисяч чотириста сімдесят одну гривню.)

ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємному викраденні майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникнення у житло, в умовах воєнного стану.

У клопотанні вказано на те, що 09.04.2024 близько 20:40 години ОСОБА_4 перебував за адресою АДРЕСА_3 , де всередині приміщення кухні побачив гаманець та в цей момент у ОСОБА_4 виник протиправний корисливий мотив, направлений на таємне викрадення чужого майна з метою особистого збагачення. Забравши даний гаманець зі столу, та переглянувши його вміст, ОСОБА_4 виявив, що в середині гаманця окрім грошових коштів також знаходилась банківська картка Ощадбанк жовтого кольору НОМЕР_1 , банківська картка Cominvestbank синього кольору НОМЕР_2 , банківська картка Ощадбанк коричневого кольору НОМЕР_3 , банківська картка Ощадбанк коричневого кольору НОМЕР_4 .

Тоді останній, реалізуючи свій протиправний умисел та корисливий мотив діючи умисно усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, та розуміючи, що дані банківські картки йому не належить, незаконно привласнив такі з корисливих мотивів, з метою подальшого її використання.

Таким чином ОСОБА_4 . обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, а саме в привласненні офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів.

Слідчий зазначає, що 09.04.2024 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , було затримано в порядку ст. 208 КПК України, та поміщено до ІТТ №1 в м. Ужгород.

У клопотанні зазначено, що 10.04.2024 встановивши достатність доказів для підозри особі у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно, в умовах воєнного стану, ч. 4 ст. 185 КК, а таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникнення у житло, в умовах воєнного стану, ч. 1 ст. 357 КК України, а саме незаконне привласнення офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів

Підозрюваним у кримінальному провадженні є ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Полтавської області, міста Полтава, неодружений, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання.

У клопотанні міститься покликання на ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 184 КПК України.

Слідчий вказує на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.04.2024; протоком огляду місця від 06.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 06.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 08.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 06.04.2024; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.04.2024; протоколом огляду відеозапису від 09.04.2024; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.04.2024; протоком огляду місця від 09.04.2024; протоколом затримання особи від 09.04.2024; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 10.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 10.04.2024; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.04.2024; протоколом огляду відеозапису від 10.04.2024; повідомленням про підозру від 10.04.2024;

Так у клопотанні вказано на те, що зважаючи на встановлені під час досудового розслідування обставини вчинення кримінальних правопорушень, відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 КПК України встановлені та підтверджені ризики, передбачені п. п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, якими обґрунтовується необхідність у застосуванні щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме:

запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки злочин, який інкримінуються ОСОБА_4 , є тяжким і передбачає призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, що у разі визнання винним останнього у вчиненні даного кримінального правопорушення, вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності;

запобігання спробам незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, слідчий припускає вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинуваченого на свідків, їх родичів, в тому числі із застосуванням психологічного та фізичного насильства або ж шляхом підкупу з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань, приховування їх від органів досудового розслідування та суду, що утруднить встановлення дійсних обставин справи. Аналогічні протиправні методи впливу можуть бути застосовані як до експертів, які виконують товарознавчі експертизи викраденого майна у даному кримінальному провадженні, так і до свідків, дані яких відомі обвинуваченому, виходячи зі способу вчинення правопорушень, з метою надання ними неправдивих показань, складання неправдивих висновків, або відмови від надання таких;

апобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, так перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання, чи штучно створити докази, в тому числі в електронному вигляді, які б підвереджували його невинуватість у вчиненні інкримінованого злочину;

вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

На переконання слідчого у даному випадку ініціювання перед судом питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стало наслідком ретельного дослідження обставин кримінального правопорушення, а також особи обвинуваченого. Висновки сторони обвинувачення, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим кримінальним процесуальним законом є не припущенням, а об`єктивною дійсністю:

особисте зобов`язання не може забезпечити належне виконання покладених на особу обов`язків, оскільки обвинувачений перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи будь-яким чином перешкоджати суду встановити всі обставини події;

особиста порука також не може бути застосована, як запобіжний захід, оскільки обвинувачений, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи будь-яким чином перешкоджати суду встановити всі обставини події;

домашній арешт також не зможе забезпечити належне виконання покладених на особу обов`язків, оскільки підозрюваний, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , та немає постійного місця проживання у місті Ужгород, у зв`язку з цим останній може зникнути із території Закарпатської області, в якій здійснюється досудове розслідування, та з метою уникнення відповідальності може переховуватись від правоохоронних органів. органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи будь-яким чином перешкоджати суду всі обставини події;

застава також не може забезпечити належне виконання покладених на особу обов`язків, оскільки існує ризик того, що перебуваючи на волі обвинувачений, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи будь-яким чином перешкоджати суду встановити всі обставини події.

Так, слідчий просить слідчого суддю, враховуючи викладене, керуючись вимогами ст. ст. 36, 40, 131, 132, 176-178, 184, 194 КПК України, застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Полтавської області, міста Полтава, неодруженого, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 діб.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити.

Захисник підозрюваного просила відмовити у застосуванні відносно підозрюваного запобіжного заходу.

Підозрюваний в судовому підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими слідчого відділу Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000880 від 08.02.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_4 було затримано 09.04.2024 о 21 год. 25 хв. на підставі ч.3 ст. 208 КПК України.

10.04.2024 ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємному викраденні майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємному викраденні майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникнення у житло, в умовах воєнного стану та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, а саме в привласненні офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.04.2024; протоком огляду місця від 06.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 06.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 08.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 06.04.2024; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.04.2024; протоколом огляду відеозапису від 09.04.2024; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 09.04.2024; протоком огляду місця від 09.04.2024; протоколом затримання особи від 09.04.2024; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 10.04.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 10.04.2024; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.04.2024; протоколом огляду відеозапису від 10.04.2024; повідомленням про підозру від 10.04.2024.

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).

Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених доказах, є достатньою для висновку про можливу причетність підозрюваного до вищевказаного кримінального правопорушення.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Окрім того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з прав людини зазначив, що поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваної у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Санкція частини 4 статті 185 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Так відповідно до ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення належить тяжкого злочину.

Санкція частини 1 статті 357 КК України, передбачає покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Так відповідно до ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення є кримінальним проступком.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні підстав вважати, що існують ризики передбачені статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, у клопотанні, зокрема:

На переконання слідчого судді стороною обвинувачення наведено достатньо підстав вважати що існує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, адже злочин що йому інкримінують, а саме ч.4 ст. 185 КК України, є тяжким, і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Слідчий суддя вважає, що на цей час, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання останнього винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а саме до восьми років позбавлення волі, останній перебуваючи під загрозою застосування вказаного покарання, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, тобто існує ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Слідчий суддя погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду підозрюваного.

Таким чином, є підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаного злочину, може в подальшому перешкоджати повному та всебічному досудовому розслідуванню даного кримінального провадження іншим чином, та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності такої поведінки підозрюваного.

Окрім того, слідчий вважає, що слідчим обґрунтовано наявність ризику впливу підозрюваного незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни їх показань на свою користь. Це підтверджується тим, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженні триває, та останньому відомі прізвища та адреса проживання потерпілого, свідків, а тому підозрюваний має реальну можливість спілкуватися з потерпілими та свідками, зокрема перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, вчиняти погрози, умовляння до свідків і потерпілих даного кримінального провадження.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Слідчий суддя вважає, що матеріалами клопотання доведено існування ризику того, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки в межах даного кримінального провадження внесенні відомості до ЄРДР за двома епізодами.

Відповідно до статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 є тяжким, санкцією даної частини статті передбачено позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого ЗУ від 24.02.2022 року «2102-ІХ», воєнний стан запроваджується із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та діє на даний час. Таке рішення ухвалено у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану».

Законом № 2117-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за злочини проти основ національної безпеки України в умовах дії режиму воєнного стану» посилено покарання не тільки за привласнення на полі бою майна поранених та вбитих (мародерство), а ще й за використання трагічних обставин, бойових дій для власної наживи, адже зміни до Кримінального кодексу торкнулися й складу злочинів, передбачених у статтях 185 (крадіжка), 186 (грабіж), 187 (розбій), 189 (вимагання), 191 (заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем). Ці злочини доповнилися кваліфікуючою ознакою - скоєння в умовах воєнного стану.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 67 КК України визначено, що вчинення злочину з використанням умов воєнного або надзвичайного стану, інших надзвичайних подій є обтяжуючою обставиною.

Слідчий суддя звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, такий вчинено під час дії по всій території України воєнного стану, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, враховуючи наведене і зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя, вважає обґрунтованим висновок про необхідність застосування до підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення вищевказаних ризиків.

Підозрюваний має молодий вік, офіційно не працевлаштований.

Слідчий суддя вважає доведеним, що відсутні підстави для можливості застосування особистого зобов`язання, домашнього арешту, або іншого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, оскільки обрання такого запобіжного заходу не забезпечить в повній мірі дотримання належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_4 хворіє та потребує медичного лікування у психіатричному закладі, слідчий суддя вважає безпідставними, оскільки доказів того, що підозрюваний не може утримуватися під вартою слідчому судді сторонами не надано. Крім того, слідчому судді не надано доказів щодо необхідності лікування останнього у психіатричній лікарні, тому на даному етапі вирішення питання про поміщення останнього до закладу з надання психіатричної допомоги є передчасним.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, передбачає, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених названим Кодексом. Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків; розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного слідчий суддя з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю злочину у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

У п.2 ч.5 статті 182 КПК України визначено, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави слідчий суддя бере до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення та спричинену ними шкоду, встановлені ризики, в сукупності з майновим станом підозрюваного, особистими даними, про які уже зазначалось у цій ухвалі.

Виходячи зі змісту ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом і повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У цьому контексті суд звертає увагу , що у рішенні у справі «Ноймайстер проти Австрії» ЄСПЛ відзначив, що як сума гарантії, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, повинна бути оцінена переважно щодо обвинуваченого і його активів, а не можливих розмірів збитків. Так, спроби прив`язати суму гарантії від затриманого винятково до суми збитку, приписуваного йому, не відповідає статті 5 Конвенції. Гарантії, передбачені цією статтею, призначені не для відшкодування збитків, а швидше, для забезпечення присутності обвинуваченого на слуханні. Тому її сума має бути встановлена в основному шляхом посилання на нього, його активи і його відносини з особами, які мають надати заставу, тобто, перспектива втрати застави або дій проти гарантів у разі його неявки в суд виступатиме як достатній стримуючий фактор, щоб присікти будь-яке бажання з його боку ховатися від правосуддя.

Поряд з цим, суд враховує, що із структури статті 5 Конвенції, в цілому, та її 3 пункту, зокрема, випливає, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (пункт 42 рішення ЄСПЛ у справі Musuc v. Moldova від 06.11.2007, заява №. 42440/06, та пункт 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12.04.2009, заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain).

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Отже, положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують Суд на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан підозрюваного; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу підозрюваного; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; (8) «професійне середовище» підозрюваного; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.

У своєму рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі тощо.

З огляду на викладене, враховуючи майновий стан підозрюваного, слідчий суддя переконаний, що розмір застави у тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, здатна забезпечити виконання покладених на підозрюваного обов`язків.

Відповідно до ч.7 ст. 182 КПК України підозрюваний або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі внесення застави на підозрюваного відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, слід покласти обов`язки.

Крім цього, слідчий суддя зауважує, що згідно з ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000880 від 08.02.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Полтавської області, міста Полтава, неодруженого, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів, а саме до 04 червня 2024 року включно.

Визначити заставу, достатню для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , покладених на нього обов`язків передбачених КПК України, а саме тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень.

Роз`яснити, що підозрюваний ОСОБА_4 або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки: - прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; - повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками та особами, які мають причетність до даного кримінального провадження; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього, може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1