Справа № 747/161/24
Провадження № 1-кп/747/23/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2024 року смт Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Талалаївка кримінальне провадження № 0000031 від 16 березня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с Займище Талалаївського району Чернігівської області, мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, такої, що не працює, раніше не судимої, -

у вчинені кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченої - ОСОБА_3

потерпілої - ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2024 року близько 17 год 30 хв ОСОБА_3 , перебуваючи біля житлового будинку на присадибній ділянці господарства по АДРЕСА_2 , розуміючи протиправність своїх дій та маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, під час конфлікту на ґрунті неприязних відносин, умисно завдала один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_5 , внаслідок чого потерпіла впала а землю, а ОСОБА_3 продовжувала наносити удари ногами не менше 5 ударів в область грудної клітки та не менше 5 ударів по нижніх та верхніх кінцівках потерпілої, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лівого колінного суглобу, множинних синців грудної клітки, верхніх і нижніх кінцівок, які згідно висновку судово-медичного експерта № 71 від 26.03.2024 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Таким чином, своїми діями, які виразились в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_3 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнала повністю і суду показала, що 15 березня 2024 року вона разом із двома своїми знайомими поїхала з смт Талалаївка в с Грицівку, щоб розібратись із ОСОБА_5 . Коли вони підійшли до її будинку, то потерпіла була на городі, і обвинувачена почала наносити їй удари по обличчю та тілу, не може сказати, скільки раз ударила, також не може сказати, чому таке робила, оскільки перебувала в стані алкогольного сп`яніння. У скоєному розкаюється, запевнила суд, що більше подібне не повториться, у судовому засіданні попросила пробачення у потерпілої.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що 15 березня 2024 року у вечірній час вона перебувала на городі, побачила, як троє дівчат ішло до неї. Коли підійшли і зупинились, то одна з них почала її бити, дві пішли до хати. Чому вона била її, не розуміє, нанесла їй декілька ударів по обличчю і по тілу, вона впала, а дівчина продовжувала її бити лежачу. Обвинувачену вона не знає, в той день її вперше побачила.

Обвинувачена ОСОБА_3 свою винність у вчиненому діянні визнала повністю і суду дала показання, що вчинила кримінальне правопорушення саме при викладених обставинах, тому на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд, при визначенні обсягу доказів, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення та винуватості обвинуваченої у його вчиненні, а обмежився допитом обвинуваченої, потерпілої та дослідженням характеризуючих матеріалів на обвинувачену, долучених прокурором в судовому засіданні до матеріалів кримінального провадження за згодою обвинуваченої, та у відповідності до ст. 88 КПК України визнаних допустимими за погодженням сторін.

Суд встановив, що обвинувачена правильно розуміє зміст цих обставин і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності її позиції. Обвинуваченій роз`яснено, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що своїми діями ОСОБА_3 умисно заподіяла потерпілій легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та вважає доведеною вину обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Призначаючи покарання суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, за яким кваліфіковано дії обвинуваченої, відноситься до кримінальних проступків. До обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченій відповідно до ст. 66 КК України, суд відносить активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Що стосується пом`якшуючої обставини щире каяття, яка зазначена в обвинувальному акт і, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (Постанови ККС ВС від 22.03.2018 року у справі № 759/7784/15-к; від 09.10.2018 року у справі №756/4830/17-к, від 19 липня 2018 року у справі № 134/890/17). Щире каяття являє собою певний психологічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх відомих їй обставин вчинених кримінальних діянь, а також вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Щире каяття полягає у вираженні обвинуваченим позиції щодо критичної оцінки своєї злочинної поведінки і готовності нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінально-каране діяння. Як було встановлено під час розгляду справи, обвинувачена жодним чином не відшкодувала потерпілій спричинену кримінальним правопорушенням шкоду, пробачення попросила в неї тільки під час судового розгляду справи, тобто через 2 місяці після скоєного нею. Жодних доказів бажання виправити наслідки вчиненого, обвинувачена не надала та такого з її поведінки після скоєння кримінального правопорушення не вбачається. Суд не знаходить підстав для визнання такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченій у відповідності до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. В ході судового розгляду встановлено, що обвинуваченою ця обставина усвідомлювалась під час вчинення правопорушення. Даний висновок суду узгоджується з висновками чинної на даний час Постановим Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно якої відповідно до ч.2 ст. 67 КК України суд, установивши наявність зазначених, зокрема в пункті 6, частини 1 цієї статті обтяжуючих обставин, зобов`язаний навести їх у вироку та врахувати при призначені покарання. По місцю проживання обвинувачена характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Тому, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченої та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства, та враховуючи обставини справи, вважає за можливе призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення, що дасть можливість обвинуваченій оцінити свої дії та стати на шлях виправлення і яке, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід обвинуваченій до вступу вироку в законну силу не обирати, речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити їй покарання за даною статтею у вигляді 1 (одного) року 6 (шести) місяців пробаційного нагляду.

На підставі ст 59-1 КК України покласти на засуджену ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_1