справа № 361/417/24
провадження № 1-кп/361/745/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2024 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий: суддя ОСОБА_1 ,

за участі : секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 00007331 від 08.09.2023 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Петрове Кіровоградської області, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта вища, військовослужбовця ЗСУ, одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей 2017 та 2023 року народження, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

08.09.2023 приблизно об 11:09 годині, ОСОБА_4 керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці Погребський Шлях в селищі Погреби Броварського району Київської області в напрямку міста Києва та наближався до магазину «Сільпо», що по вулиці Погребський Шлях, 19. В салоні вказаного автомобіля «Toyota Rav 4» на передньому пасажирському сидінні перебувала пасажир ОСОБА_6 .

В цей час, по вказаній проїзній частині дороги, попереду у попутному напрямку з автомобілем «Toyota Rav 4», рухався автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який виконував маневр повороту ліворуч в напрямку заїду до магазину «Сільпо» в дозволеному для цього місці.

Під час руху, ОСОБА_4 допустив порушення вимог п. 1.5, 2.3 підпункт «б», 12.4 та 12.9 підпункт «б» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а саме:

- п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: підпункт «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, правильно реагувати на її зміни, стежити за правильністю розміщення і кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом в дорозі;

- 12.4: у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

- 12.9: водієві забороняється: підпункт «б»: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_4 виявились в тому що він, являючись військовослужбовцем Збройних сил України, а саме: проходить службу у військовій частині НОМЕР_3 , займає посаду офіцера відділу управління, 08.09.2023 приблизно об 11:09 годині, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вулиці Погребський Шлях в межах села Погреби Броварського району Київської області, зі швидкістю 137,98 км/год ± 5,51 км/год., яка значно перевищувала максимально дозволену швидкості руху 50 км/год. на даній ділянці дороги, нехтуючи застосуванням безпечних прийомів керування, наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, усвідомлюючи, що своїми діями створив для себе умови, в яких позбавлений можливості уважно стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміни, не зміг відповідно оцінити дорожню обстановку та застосувати безпечні прийоми керування, не переконався, що виконання маневру обгону попутно рухомих транспортних засобів, створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, під час руху перетнув вузьку суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, виїхав на зустрічну смугу руху, де біля будинку АДРЕСА_2 , скоїв зіткнення з автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який виконував маневр повороту ліворуч.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди, а пасажир автомобіля «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 отримала середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.

Встановлено, що смерть ОСОБА_8 настала від поєднаної травми з численними переломами кісток скелета та ушкодженнями внутрішніх органів, з розвитком крововтрати та шоку. Всі ушкодження утворились від дії тупих предметів, окрім 100 відсотків опіків поверхні тіла 4 ступеня, місцями з обгоранням кісток та з прогоранням в порожнини, що виникли від дії високої температури (язиків полум`я). Характер локалізація, кількість ушкоджень, ознаки струсу внутрішніх органів, вказують на ймовірне прижиттєве утворення їх при дорожньо-транспортній пригоді травма в салоні автомобіля, при співударах лівою боковою поверхнею і частинами тіла потерпілого об частини салону автомобіля з можливим напрямом травмуючої дії зліва направо. Всі ушкодження могли бути спричинені в час та при обставинах, викладених в постанові про призначення експертизи.

Встановлено, що у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді переломів проксимального відділу великогомілкової кістки, перелому акроміального кінця лівої ключиці зі зміщенням уламків, внутрішньо-проксимальний перелом проксимальної частини правої гомілки зі зміщенням уламків. Дані тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Грубе порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 підпункт «б», 12.4 та 12.9 Правил дорожнього руху, водієм ОСОБА_4 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у вигляді спричинення смерті потерпілого та заподіяння середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження потерпілій.

За викладених обставин ОСОБА_4 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортними засобами, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_8 та заподіяли середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_6 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просить суд розглянути укладену 09.01.2024 між прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно умов угоди ОСОБА_4 повністю та беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні в обсязі обвинувального акту, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завдані збитки, сторони дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, а також враховуючи ступінь та характер сприяння ОСОБА_4 у проведенні досудового розслідування щодо нього, те, що останній щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення - злочину, відшкодував завдані збитки, враховуючи характеристику ОСОБА_4 , який на час укладання угоди не судимий, відсутність обставин, які обтяжують покарання, характер і тяжкість обвинувачення, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового провадження, а також в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень, сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 , за вчинення кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за це кримінальне правопорушення та, враховуючи обставини справи та особу ОСОБА_4 , замість позбавлення волі призначити останньому покарання у виді штрафу у розмірі 5000 (п`яти тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000,00 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

До угоди додаються письмові заяви потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 09.01.2024, в яких вони не заперечують проти укладення угоди про визнання винуватості між прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Прокурор в підготовчому судовому засіданні зазначив, що при укладанні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просить угоду затвердити та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні просить затвердити добровільно підписану ним угоду, беззаперечно визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зазначив, що кається у скоєному та пояснив, що він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним, вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження такої угоди.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного щодо затвердження угоди, просить суд врахувати, що ОСОБА_4 з 2012 року захищає країну, являється учасником бойових дій, за місцем служби характеризується виключно позитивно, має велику кількість відзнак та нагород. Він має на утриманні двох малолітніх дітей. Внаслідок неумисно скоєної ним дорожньої пригоди він сам також отримав травми, втрачав пам`ять, до теперішнього часу проходить лікування та реабілітацію. Потерпілій ОСОБА_7 обвинувачений ОСОБА_4 добровільно відшкодував завдану шкоду. Також добровільно відшкодував витрати держави за проведені в межах даного кримінального провадження експертизи.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні проти затвердження укладеної угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості не заперечували. При цьому потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що загинув її син, який її утримував, для неї це непоправна втрата, підтвердила, що від обвинуваченого отримала в рахунок відшкодування завданої шкоди грошові кошти, на даний час вона має претензії до страхової компанії, щодо призначення покарання покладається на розсуд суду.

Суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, вислухавши доводи сторін кримінального провадження, прийшов до висновку що укладена між прокурором та обвинуваченим угода про визнання винуватості від 09.01.2024 є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій, будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді та відповідає вимогам і правилам КПК та КК України. При цьому суд з`ясував, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що також виходить із вимог п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 своїми умисними діями скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 та заподіяло середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_6 , оскільки відповідно до теорії конвенційної істини сторона обвинувачення та сторона захисту дійшли згоди про те, що мало місце вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення і він винуватий у його вчиненні.

Частиною 2 ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов'язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом'якшують і обтяжують покарання.

ОСОБА_4 щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував потерпілій завдану кримінальним правопорушенням шкоду, що відповідно до ст. 66 КК України визнається пом`якшуючими покарання обставинами.

Обставини, що обтяжують покарання - відсутні.

За положеннями ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

У постанові від 03.02.2021 (справа № 629/2739/18) Верховний Суд звернув увагу на те, що частина перша статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м'яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, або призначити менш суворе покарання, не передбачене санкцією частини статті лише «за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом'якшують покарання відповідно до частин першої та/або другої статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв'язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Послідовна практика застосування положень ст. 69 КК України вказує на те, що при визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

У даному провадженні встановлені судом обставини, що пом'якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування шкоди дійсно істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При цьому, суд бере до уваги конкретні обставини цього кримінального провадження, зокрема безумовне визнання засудженим своєї винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, на обліку у нарколога не перебуває, являється військовослужбовцем ЗСУ, учасником бойових дій, за місцем служби характеризується виключно позитивно, має велику кількість відзнак та нагород як від командування ЗСУ так і від вищого керівництва держави. ОСОБА_4 одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який являється дитиною з інвалідністю до 18 років, та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отже обвинувачений має міцні соціальні та родинні зв`язки.

Враховуючи викладене та наявність обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає достатніми підставами для застосування приписів ч. 1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 286 КК України, який узгоджений сторонами, а саме штрафу, враховуючи, що обвинувачений офіційно працевлаштований та має змогу його сплатити, що відповідає вимогам закону та ґрунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання, беручи при цьому до уваги загальні засади призначення покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність декількох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, відсутність матеріальних претензій потерпілих до обвинуваченого, з урахуванням зазначених вище даних про особу ОСОБА_4 .

При цьому, суд враховує, що умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, оскільки обвинувачений не заперечує щодо погодженої міри покарання та затвердження угоди, може виконати взяті на себе за угодою зобов'язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

Питання, щодо майна, на яке накладено арешт, слід вирішити у відповідності до ст. 174 КПК України.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у справі заявлено не було.

Документально підтверджені витрати на залучення експертів сплачені ОСОБА_4 на користь держави в повному обсязі.

Клопотань від учасників судового провадження про обрання, зміну чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження не надходило.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 468-469, 472-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , укладену 09.01.2024 за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 5000 (п'яти тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000,00 (вісімдесят п'ять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.09.2023 на автомобіль марки «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.09.2023 на автомобіль марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.09.2023 на фрагмент подушки безпеки з водійського керма та фрагмент подушки безпеки з переднього пасажирського місця автомобіля марки «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; змив з важеля коробки перемикання передач та змив потожирової речовини з керма автомобіля марки «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази :

-автомобіль марки «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який поміщено на спеціальний майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою : АДРЕСА_1 безоплатно повернути власнику за належністю після набрання вироком законної сили;

-автомобіль марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який поміщено на спеціальний майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою : АДРЕСА_1 безоплатно повернути власнику за належністю після набрання вироком законної сили;

-фрагмент подушки безпеки з водійського керма та фрагмент подушки безпеки з переднього пасажирського місця автомобіля марки «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; змив з важеля коробки перемикання передач та змив потожирової речовини з керма автомобіля марки «Toyota Rav 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Броварського РУП ГУНП в Київській області знищити після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. ст. 394, 395 КПК України, до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1