УХВАЛА

27 травня 2024 року

м. Київ

справа № 621/936/20

провадження № 51-2678ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року у кримінальному провадженні стосовно нього,

встановив:

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання пунктів 4, 5 ч. 2 цієї статті.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджуються з ухвалою суду апеляційної інстанції стосовно нього. Вважає, що апеляційний суд переглядаючи справу в апеляційному порядку безпідставно не перевірив його доводи щодо його невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. В касаційній скарзі засуджений оспорює фактичні обставини справи, кваліфікацію його дій, аналізує докази у справі та стверджує про те, що суди неправильно оцінили їх. Також, засуджений не погоджується з призначеним йому покаранням у виді 12 років позбавлення волі, вважає його занадто суворим.

Засудженому слід взяти до уваги, що перевірка достовірності того чи іншого доказу та неповнота судового розгляду місцевим судом не є предметом касаційного розгляду.

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 427 КПК визначено, що касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Необхідно врахувати, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Суд касаційної інстанції не вправі скасовувати судові рішення з інших підстав.

Разом з цим в касаційній скарзі не конкретизовано, які порушення допустив суд апеляційної інстанції, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість ухваленого рішення та чому їх слід відносити з огляду на положення статей 370, 412 - 414 КПК, до безумовних підстав для їх скасування або зміни касаційним судом відповідно до ст. 438 цього Кодексу.

Крім цього, засуджений посилається на порушення приписів статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на доводи, наведені в ній, однак не конкретизує в чому вони виразилися.

Також, у касаційній скарзі всупереч п. 5 ч. 2 с. 427 КПК засуджений не вказує, які вимоги особа, яка подає касаційну скаргу, ставить перед судом касаційної інстанції відповідно до ст. 436 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Таким чином, з урахуванням викладеного засудженому необхідно конкретно вказати, які порушення допустив суд апеляційної інстанції, в якій частині рішення не відповідає кримінальному або кримінально процесуальному законам, а також, які дані про його особу суд належним чином не врахував або безпідставно врахував при визначенні виду і розміру покарання, конкретизувати в чому не відповідає призначене покарання ступеню тяжкості та особі засудженого, що є підставою для зміни або скасування судового рішення згідно з ч. 1 ст. 438 КПК, належно систематизувати й обґрунтувати викладені у касаційній скарзі доводи, а також сформулювати вимоги у відповідності до

ст. 436 цього Кодексу.

Оскільки касаційна скарга засудженого не відповідає приписам, передбаченим

ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (засуджений повинен підтвердити, що ним не пропущено встановленого за ухвалою суду строку під час повторного звернення до суду).

Керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргузасудженого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 19 лютого 2024 року у кримінальному провадженні стосовно нього, залишити без руху і надати для усунення виявлених недоліків п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3