23.04.2024 Справа № 756/5180/24
Справа № 756/5180/24
Провадження№ 1-кс/756/1116/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання прокурора - першого заступника керівника Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000171, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.08.2018 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України,

в с т а н о в и в:

22.04.2024 року прокурор - перший заступник керівника Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000171, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.08.2018 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України з посиланням на те, що в ході досудового розслідування встановлено, що члени релігійної організації «Всеукраїнський духовний центр «Відродження», зокрема ОСОБА_4 та підконтрольними йому особами за попередньою змовою групою осіб систематично вчиняють дії спрямовані на заволодіння грошовими коштами та іншим майном громадян України.

З метою реалізації свого злочинного плану, який полягав у заволодіння шахрайським шляхом рухомого та нерухомого майна, а також грошових коштів потерпілих під видом добровільних пожертв на користь ВДЦ «Відродження», ОСОБА_4 легалізував майно, шляхом набуттям у право власності об`єктів рухомого та нерухомого майна членами своєї сім`ї, зокрема, сином - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), у якого згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано наступне майно: нежитлове приміщення площею 18.1 квадратних метра, за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене та з метою збереження речових доказів, прокурор просить накласти арешт на вищевказане майно у вигляді заборони відчуження та розпорядження ним.

Прокурор в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву, у якій просив судове засідання проводити за його відсутності, клопотання підтримує та просить задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження вбачається, що 31.08.2018 року внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, 07.09.2018 року внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 (кримінальне провадження № 0000171).

З копій матеріалів кримінального провадження, які додані до клопотання, вбачається, що нежитлове приміщення площею 18.1 квадратних метра, за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до частин 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Враховуючи, що клопотання містить достатні дані щодо необхідності накладення арешту з метою збереження речових доказів, оскільки існує ризик відчуження вказаного майна на користь третіх осіб, вважаю, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 132, 170-173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора - першого заступника керівника Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000171, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.08.2018 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на нежитлове приміщення площею 18.1 квадратних метра, за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків: НОМЕР_1 ) шляхом заборони відчуження та розпорядження будь-кому і будь-яким чином вказаним майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Слідчий суддя