№ 143/1116/23
ВИРОК

Іменем України

17.05.2024р. м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Погребище Вінницької області матеріали кримінального провадження №0000197, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.06.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

Встановив:

07.06.2023 близько 12 години, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки TOYOTA HIGNLANDER, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись автомобільною дорогою Т-02-36 із с. Саражинці Погребищенської ТГ Вінницького району Вінницької області у напрямку м. Погребище Вінницького району Вінницької області, поблизу повороту до с. Павлівка Погребищенської ТГ Вінницького району Вінницької області, на відстані 46,5 м від електроопори № 38 справа, у порушення вимог пунктів 11.1 та 11.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, згідно з якими: п.11.1 ПДР: «Кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними», п.11.3 ПДР: «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу», виїхав на зустрічну смугу руху та при цьому, не надавши перевагу зустрічному транспортному засобу - автомобілю марки ВАЗ 111930, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який рухався автомобільною дорогою Т-02-36 в напрямку с. Дзюньків Погребищенської ТГ Вінницького району Вінницької області, створив аварійну ситуацію та допустив зіткнення із зазначеним автомобілем.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирка автомобіля марки ВАЗ 111930, державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді: сполучна травма голови, шиї, грудної клітки, живота, поперекового відділу хребта, закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку, субарахноїдального крововиливу в правій лобній частці та по намету мозочка, внутрішньо - шлуночкового крововиливу, субдуральних гігром обох лобних часток Хант-Хес, перелом дужок другого шийного хребця, закрита травма грудної клітки у вигляді забою обох легень, переломів грудини, правої ключиці, переломів І, ІІ, ІІІ, IV,V, IX, X ребер справа, переломів IV, V, VI, IX ребер зліва, гемопневмотораксу справа, закрита травма живота у вигляді розриву селезінки, розриву тонкого кишківника, гематоми брижі ободової кишки, забою підшлункової залози, внутрішньо черевної кровотечі, масивна заочеревинна гематома, компресійний перелом тіла першого поперекового хребця, які згідно висновку судово - медичного експерта №65 від 21.08.2023 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень (п.п. «в», «е», «л», п.2.1.3 Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року) та водій даного автомобіля ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді: сполучна травма голови та грудної клітки; забійна рвана рана м`яких тканин верхньої губи, садна в ділянці обличчя, закрита черепно - мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, закрита тупа травма грудної клітки у вигляді переломів VI-IX ребер справа, що ускладнилось верхівковим пневмотораксом, які згідно висновку судово-медичного експерта № 64 від 21.08.2023 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого (понад 21 добу) розладу здоров`я (п. 2.2.1 Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року).

Вказані ушкодження у пасажирки ОСОБА_6 та водія ОСОБА_5 виникли від травматичної дії (ударів, здавлення) тупих твердих предметів (у тому числі виступаючі частини салону автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди тощо). Ушкодження у пасажирки ОСОБА_6 були небезпечними для життя в момент заподіяння.

У ситуації, яка склалась, у прямому причинному зв`язку із подією дорожньо - транспортної пригоди стало порушення водієм автомобіля марки TOYOTA HIGNLANDER, державний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 технічних норм вимог пунктів 11.1 та 11.3 Правил дорожнього руху.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив наведені в обвинувальному акті обставини його скоєння, у вчиненому щиро розкаюється, просить його суворо не карати та не позбавляти волі. Також вказав, що 07.06.2023 близько 12 години він, керуючи автомобілем марки TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись із с.Саражинці в напрямку м. Погребище, виїхав на зустрічну смугу руху. В цей час назустріч йому рухався автомобіль марки ВАЗ 111930. Він намагався скерувати автомобіль назад на свою смугу руху, однак автомобіль, котрий рухався назустріч, також змістився на його смугу руху, а тому відбулося зіткнення двох автомобілів. Після цього він не залишив місце дорожньо - транспорної пригоди, спробував допомогти потерпілим, однак не зміг цього зробити через отримані ушкодження. Хто викликав карету швидкої допомоги він не пам`ятає. Підтвердив, що визнає порушення ним вимог пунктів 11.1, 11.3 Правил дорожнього руху. Також додав, що він повністю відшкодував потерпілим заподіяну моральну шкоду. На даний час він неофіційно працює водієм у фермерському господарстві, що розташоване в АДРЕСА_2 , та планує офіційно оформити свої трудові відносини із цим господарством, а тому просить не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, оскільки він та його сім`я будуть фактично позбавлені засобів до існування. Раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності за порушення правил безпеки дорожнього руху не притягувався.

Потерпілий ОСОБА_5 підтвердив наведені в обвинувальному акті обставини кримінального провадження. Також додав, що 07.06.2023 близько 12 години він рухався зі сторони м. Погребище зі швидкістю 80 км/год. Після того як побачив, що по його смузі руху на зустріч йому рухається автомобіль, то з метою уникнення дорожньо транспортної пригоди спрямував свій автомобіль ліворуч на зустрічну смугу руху. Проте, автомобіль, що рухався на зустріч йому, також почав зміщуватися на свою смугу руху, внаслідок чого відбулося їх зіткнення. Звернув увагу суду на ту обставину, що на ділянці дороги, де сталася дорожньо транспортна пригода, обмежена оглядовість, так як там ростуть дерева. Вважає, що обвинувачений щиро розкаявся, а тому просив його суворо не карати. Оскільки обвинувачений відшкодував йому завдану моральну шкоду в сумі 35500 грн. 00 коп., то в цій частині він відмовляється від цивільного позову. Водночас, підтримує цивільний позов в частині пред`явлення вимоги про стягнення із Моторного (транспортного) бюро України майнової шкоди в розмірі 130876 грн. 80 коп. Вважає, що має право на відшкодування вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, при цьому він готовий передати пошкоджений автомобіль за актом прийому передачі МТСБУ.

Потерпіла ОСОБА_6 також підтвердила наведені в обвинувальному акті обставини кримінального провадження. Вважає, що обвинувачений щиро розкаявся, а тому просила його суворо не карати. Оскільки обвинувачений відшкодував їй завдану моральну шкоду в сумі 30000 грн. 00 коп., то в цій частині вона відмовляється від цивільного позову. Водночас, підтримує цивільний позов в частині пред`явлення вимоги про стягнення із Моторного (транспортного) бюро України майнової шкоди в розмірі 43845 грн. 04 коп.

Ураховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, позицію потерпілих, а також те, що фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження не оспорюються, зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

З огляду на викладене суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України ухвалив обмежитись допитом обвинуваченого, потерпілих, дослідженням документів, що характеризують обвинуваченого, та стосуються вирішення питань щодо заходів забезпечення кримінального провадження, долі речових доказів та процесуальних витрат в кримінальному провадженні.

При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Зважаючи на позицію обвинуваченого, суд дійшов висновку, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом доведена повністю.

Його дії судом кваліфікуються за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Згідно зі ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір.

Згідно із ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як роз`яснено в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

При призначенні основного покарання ОСОБА_4 суд ураховує характер та суспільну небезпечність, ступінь тяжкості вчиненого діяння, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання.

Так, суд бере до уваги, що вчинене діяння відповідно до ст.12 КК України є необережним тяжким злочином.

ОСОБА_4 не перебуває у зареєстрованому шлюбі, тимчасово офіційно не працює, депутатом не являється, має середню спеціальну освіту, на обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, передбаченими пунктом 1, 2 ч.1 ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ч.1 ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно із ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими так і іншими особами.

Частиною 2 ст.65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що основне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити у виді позбавлення волі в межах, установлених у санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Разом із цим, зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення та обставини його вчинення, форму вини (кримінальна протиправна самовпевненість), особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, його відношення до скоєного діяння, що полягає у критичному ставленні до вчиненого та відшкодуванні завданих потерпілим збитків, позицію прокурора та потерпілих, приймаючи до відома досудову доповідь, за змістом якої, на думку органу пробації, його виправлення без позбавлення або обмеження волі становить низький рівень небезпеки для суспільства, суд на підставі ч.1 ст. 75 КК України дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням зі встановленням йому іспитового строку.

Призначення зазначеного основного покарання зі звільненням обвинуваченого від його відбування з випробуванням, на переконання суду, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд вважає, що на обвинуваченого слід покласти обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Визначаючись із доцільністю застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд послуговується на правовий висновок, сформульований у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.09.2023 у у справі № 702/301/20, який зводиться до того, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Із конструкції санкції ч. 2 ст. 286 КК України слідує, що передбачене нею додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не є обов`язковим, а отже доцільність його призначення пов`язується законодавцем із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

У постанові від 06.08.2020 у справі №155/1064/18 Верховний Суд виснував, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Так, суд ураховує, що через порушення обвинуваченим ОСОБА_4 вимог пунктів 11.1, 11.3 Правил дорожнього руху, котрими регламентується розташування транспортних засобів на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків, виконання яких вочевидь потребує особливої уважності з боку водіїв, сталася дорожньо транспортна пригода, внаслідок якої було заподіяно тілесні ушкодження двом потерпілим, одній із яких - тяжкі тілесні ушкодження.

Разом із цим, відповідно до п. 12.3 Правил дорожнього руху у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Як вбачається із показів обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_5 , останній, виявивши небезпеку, що полягала у наближенні транспортного засобу під керуванням обвинуваченого, який виїхав на зустрічну смугу руху (смугу руху транспортного засобу під керуванням потерпілого), в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, а спрямував свій автомобіль ліворуч на зустрічну смугу руху (смугу руху транспортного засобу під керуванням обвинуваченого), де й відбулося зіткнення двох автомобілів.

У суду не виникає сумнівів, що за обставинами розглядуваного кримінального провадження у прямому причинному зв`язку із наслідками, що настали, перебуває саме протиправна поведінка обвинуваченого ОСОБА_4 , який допустив порушення вимог пунктів 11.1, 11.3 Правил дорожнього руху, чим створив аварійну обстановку. Проте, протиправна поведінка іншого учасника дорожньо транспортної пригоди, а саме потерпілого ОСОБА_5 , хоча і не впливає на підставу кримінальної відповідальності особи, у діях якої встановлено причинний зв`язок з наслідками, що настали, однак все ж є однією із умов їх настання.

Водночас, твердження обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що на даний час він неофіційно працює водієм у фермерському господарстві, що розташоване в АДРЕСА_2 , та планує офіційно оформити свої трудові відносини із цим господарством, а отже позбавлення права керувати транспортними засобами фактично позбавить його та сім`ю засобів до існування, частково підтверджується змістом досудової доповіді органу пробації, в якій обумовлено, що в ході з`ясування обставин та умов життєдіяльності обвинуваченого було встановлено, що ОСОБА_4 працює неофіційно водієм на сільськогосподарському підприємстві, матеріально забезпечує свою сім`ю, фінансово ні від кого не залежить (а.с.181, зворот).

В той же час, суд зважає на ставлення обвинуваченого до допущених ним порушень та його поведінку після вчинення злочину, що полягає у критичному відношенні до свого діяння та повному відшкодуванні моральної шкоди потерпілим, а також відсутність у матеріалах кримінального провадження відомостей про притягнення його раніше до адміністративної відповідальності за порушення правил безпеки дорожнього руху.

Також суд відзначає, що відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду від 07.06.2023 у ОСОБА_4 ознак сп`яніння не виявлено.

Беручи до уваги наведені обставини у їх сукупності, суд вважає, що призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, а тому підстав для призначення такого додаткового покарання суд не знаходить.

Потерпілою ОСОБА_6 пред`явлено цивільний позов, в якому вона просила стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 на свою користь моральну (немайнову) шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 30000 грн. 00 коп., та із Моторного (транспортного) страхового бюро України на свою користь майнову шкоду в розмірі 43845 грн. 04 коп.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинуваченим ОСОБА_4 було відшкодовано потерпілій ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 30000 грн. 00 коп., що підтверджується розпискою останньої від 05.04.2024 (а.с.193), у зв`язку із чим вона в судовому засіданні відмовилася від цієї позовної вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

В п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України унормовано, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Оскільки положення п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України не суперечать засадам кримінального судочинства, то провадження у справі в частині пред`явлення потерпілою ОСОБА_6 цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 30000 грн. 00 коп., необхідно закрити.

Разом із цим, позов в частині стягнення на користь ОСОБА_6 із Моторного (транспортного) страхового бюро України майнової шкоди вмотивований тим, що внаслідок отриманих під час дорожньо транспортної пригоди травм та тривалого лікування нею було витрачено грошові кошти на придбання ліків та медичних препаратів на загальну суму 43845 грн. 04 коп.

На момент дорожньо транспортної пригоди цивільно правова відповідальність ОСОБА_4 не була застрахована на умовах обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому вважає, що завдана їй матеріальна шкода має бути відшкодована Моторним (транспортним) страховим бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих на підставі п.9.3 ст.9, п. 22.1 ст.22, п.24.1 ст.24, підпункту «а» п.41.1 ст.41 ЗУ «По обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-IV (надалі Закон №1961-IV).

У відзиві на позовну заяву представник Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_8 просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що за змістом п.24.1 ст.24 Закону №1961-IV витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів, та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Проте, цивільним позивачем ОСОБА_6 надано копії чеків, які є нечитабельними або взагалі не відносяться до шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди, що, на його думку, унеможливлює визначення розміру шкоди (а.с. 157 - 161).

Відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Частиною 1 ст.62 КПК України передбачено, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

За ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За змістом п.8 ч.2 ст.16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Відповідно до частин 1, 3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 1 ст.1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За п.39.1 ст.39 Закону №1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до абз.2 п.22.1 ст.22 Закону №1961-IV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За правилами підпункту «а» п.41.1 ст.41 Закону №1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Судом встановлено, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ОСОБА_4 було заподіяно шкоду здоров`ю потерпілої ОСОБА_6 у виді тяжких тілесних ушкоджень. Спричинення цих наслідків перебуває у причинному зв`язку із діяннями обвинуваченого, а саме вчиненням ним дорожньо транспортної пригоди за участю транспортного засобу, власник якого не застрахував цивільно-правову відповідальність, що підтверджується відомостями перевірки полісу внутрішнього страхування (а.с.55). Відтак, відповідно до п.41.1. ст. 41 Закону №1961-IV саме МТСБУ має відшкодувати завдану матеріальну шкоду потерпілій.

У постанові від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к Велика Палата Верховного Суду виснувала, що положення ч.1 ст.128 КПК України щодо можливості пред`явлення цивільного позову у кримінальному провадженні, зокрема, до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за завдану шкоду, треба розуміти як можливість пред`явлення зазначеного позову до будь-якої особи (фізичної або юридичної), яка за законом виконує обов`язок з відшкодування шкоди, завданої підозрюваним (обвинуваченим чи неосудною особою), в тому числі і до МТСБУ.

Згідно зі ст. 374 КПК України у мотивувальній частині обвинувального вироку, в числі іншого, зазначаються підстави для задоволення цивільного позову.

Вирішуючи питання про доведеність заявлених потерпілою ОСОБА_6 позовних вимог до МТСБУ, суд ураховує, що згідно із випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №8294 ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» в період з 10.06.2023 по 29.06.2023. Діагноз: політравма ( від 07.06.2023 року) ЗЧМТ. Забій головного мозку. Травматичний субарахноїдний крововилив в правій лобній частці та по намету мозочка, внутрішньо шлунковий крововилив, субдуральні гігроми обох лобних часток. Перелом дужок С2 без зміщення. Закрита травма грудної клітки. Контузій обох легень. Перелом акроміального кінця правої ключиці без зміщення, перелом задніх відрізків 1, 2, 3, 4, 5, 9, 10, передніх відрізків 4, 5 ребер справа без значного зміщення уламків, перелом передніх відрізків 4, 5, 6 заднього відрізку 9 ребра злів з незначним зміщенням, перелом тіла грудини без зміщення. Закрита травма живота. Розрив селезінки. Масивний крововилив. Розриви тонкого кишківника. Гематома брижі правої половини ободової кишки. Масивна зачеревинна гематома справа. Забій підшлункової залози (а.с.70).

Після закінчення стаціонарного лікування вона 14.08.2023 здійснювала обстеження МРТ головного мозку із в/в контрастуванням (а.с. 63), МРТ шийного відділу хребта із в/в контрастуванням (а.с.64), 13.08.2023 та 16.08.2023 отримала консультаційні висновки невролога (а.с.65, 68), а 18.09.2023 отримала консультаційний висновок хірурга (а.с. 66).

Із наданих ОСОБА_6 копій частини чеків слідує, що нею було витрачено на придбання ліків та медичних препаратів, необхідних для здійснення лікування ушкоджень, отриманих внаслідок дорожньо транспортної пригоди, кошти на загальну суму 35834 грн. 28 коп. (а.с. 69, 80 87).

З огляду на викладене аргументи представника МТСБУ про те, що надані потерпілою чеки взагалі не відносяться до шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди, не заслуговують на увагу.

В той же час, суд частково погоджується із доводами представника МТСБУ, що надані ОСОБА_6 інші копії чеків є нечитабельними, що унеможливлює встановлення відображених у них відомостей.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що із Моторного (транспортного) страхового бюро України слід стягнути на користь ОСОБА_6 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в сумі 35834 грн. 28 коп. У задоволенні іншої частини цієї позовної вимоги необхідно відмовити за недоведеністю.

Потерпілим ОСОБА_5 пред`явлено цивільний позов, в якому він просив стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 на свою користь моральну (немайнову) шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 35500 грн. 00 коп., та із Моторного (транспортного) страхового бюро України на свою користь майнову шкоду в розмірі 130876 грн. 80 коп.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинуваченим ОСОБА_4 було відшкодовано потерпілому ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 35500 грн. 00 коп., що підтверджується розпискою останнього від 05.04.2024 (а.с. 194), у зв`язку із чим він в судовому засіданні відмовився від цієї позовної вимоги.

За таких обставин провадження у справі в частині пред`явлення потерпілим ОСОБА_5 цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 35500 грн. 00 коп., на підставі ч.5 ст.128 КПК України, п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України необхідно закрити.

Разом із цим, позов в частині стягнення на користь ОСОБА_5 із Моторного (транспортного) страхового бюро України майнової шкоди вмотивований тим, що внаслідок отриманих під час дорожньо транспортної пригоди травм та лікування в Погребищенській ЦРЛ ним було витрачено грошові кошти на придбання ліків та медичних препаратів на загальну суму 27300 грн. 00 коп. Крім того, йому завдано матеріальну шкоду, пов`язану із пошкодженням автомобіля, в розмірі 103576 грн. 80 коп. Отже, загальний розмір завданої йому майнової шкоди становить 130876 грн. 80 коп.

На момент дорожньо транспортної пригоди цивільно правова відповідальність ОСОБА_4 не була застрахована на умовах обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому вважає, що завдана йому матеріальна шкода має бути відшкодована Моторним (транспортним) страховим бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих на підставі п. 9.3 ст. 9, п. 22.1 ст. 22, п. 24.1 ст. 24, підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону №1961-IV.

У відзиві на позовну заяву представник Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_8 просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що за змістом ст.30 Закону №1961-IV якщо транспортний засіб вважається знищеним, то його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо транспортної пригоди. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування ринкової вартості транспортного засобу до дорожньо транспортної пригоди, що, на думку представника цивільного відповідача, не узгоджується із положеннями ст. 30 Закону № 1961-IV.

Крім того, покликається на те, що в порушення вимог ст. 35 Закону № 1961-IV позивачем не надано МТСБУ оригіналів документів, що підтверджують витрати на лікування (а.с. 157 - 161).

Вирішуючи питання про доведеність заявленої потерпілим ОСОБА_5 позовної вимоги до МТСБУ про відшкодування майнової шкоди на придбання ліків та медичних препаратів на загальну суму 27300 грн. 00 коп., суд виходить із того, що в матеріалах справи міститься лише один чек, що підтверджує понесені ним витрати на лікування в сумі 400 грн. 00 коп. (а.с. 84), які підлягають стягненню із цивільного відповідача. У задоволенні іншої частини цієї позовної вимоги необхідно відмовити за недоведеністю.

Щодо вимоги про стягнення із МТСБУ матеріальної шкоди, пов`язаної із пошкодженням автомобіля, в розмірі 103576 грн. 80 коп., то суд відзначає, що відповідно до ст. 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із висновком експерта за результатами проведення судової транспортно товарознавчої експертизи від 23.10.2023 № 6232/23-21 ринкова вартість автомобіля «ВАЗ», моделі «111930», державний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску, станом на 07.06.2023 року складає 103576 грн. 80 коп. Вартість матеріального збитку, завданого власнику внаслідок пошкодження автомобіля, станом на час ДТП складає 103576 грн. 80 коп. Відповідно до ТУ 4538-140- автомобіль з вказаними пошкодженнями відновленню не підлягає (а.с.107-113).

Таким чином, оскільки ремонт вказаного транспортного засобу є технічно неможливим, то він вважається знищеним.

Враховуючи викладене, у МТСБУ виник обов`язок з відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, позивачем не надано будь яких доказів вартості транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, що унеможливлює визначення згаданої різниці.

У постанові Верховного Суду від 11.01.2023 року у справі № 211/3277/20 обумовлено, що ст. 30 Закону № 1961-IV не передбачено відшкодування страховиком шкоди у розмірі вартості транспортного засобу до дорожньо транспортної пригоди в разі його фізичного знищення.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 у справі 125/1216/20 обумовлено, що порядок відшкодування завданої позивачу шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному ст.30 Закону №1961-IV , і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо транспортної пригоди.

Отже, власник пошкодженого транспортного засобу набуває право отримати від особи, яка відповідає за завдану шкоду, відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо транспортної пригоди, лише у тому випадку, якщо він до пред`явлення такої вимоги або ухвалення рішення судом передав транспортний засіб відповідачу.

ОСОБА_5 не надано доказів передачі МТСБУ транспортного засобу, а зроблене ним під час здійснення судового провадження повідомлення про намір в подальшому це зробити не може бути розцінено як вчинення дії, із якою пов`язується виникнення у нього права на відшкодування вартості транспортного засобу до дорожньо транспортної пригоди.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення із МТСБУ матеріальної шкоди, пов`язаної із пошкодженням автомобіля, в розмірі 103576 грн. 80 коп.

Процесуальні витрати на залучення експертів на підставі ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст. 126 КПК України в сумі 7886 грн. 90 коп. слід стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Відповідно до ст.100 КПК України суд вирішує питання про долю речових доказів.

Речовий доказ, а саме автомобіль марки «TOYOTA» моделі «HIGHLANDER», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів СПД № 2 ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, що розташований в АДРЕСА_3 , на підставі п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України необхідно повернути власнику ОСОБА_9 , жителю АДРЕСА_4 .

Речовий доказ, а саме автомобіль марки «ВАЗ» моделі «111930», державний номерний знак НОМЕР_2 , який знаходиться на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів СПД № 2 ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, що розташований в АДРЕСА_3 , на підставі п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України необхідно повернути власнику ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_1 .

За змістом ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ураховуючи ту обставину, що означені вище речові докази не підлягають спеціальній конфіскації та мають бути повернуті власникам, суд на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України дійшов висновку про скасування арешту, накладеного на них ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 09.06.2023 у справі №136/986/23.

Підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили чи інших заходів забезпечення кримінального провадження стосовно обвинуваченого суд не вбачає.

Керуючись ст. ст.100, 349, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 376, 395, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

Ухвалив :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (три ) роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Початок іспитового строку ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1, пункту 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Закрити провадження у справі в частині пред`явлення ОСОБА_6 цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.

Цивільний позов ОСОБА_6 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_6 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 35834 (тридцять п`ять тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 28 коп.

У задоволенні іншої частини позовної вимоги ОСОБА_6 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відмовити.

Закрити провадження у справі в частині пред`явлення ОСОБА_5 цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 35500 ( тридцять п`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Цивільний позов ОСОБА_5 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_5 майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в розмірі 400 (чотириста) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовної вимоги ОСОБА_5 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 7886 (сім тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. 90 коп.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 09.06.2023 року у справі №136/986/23, накладений на автомобіль марки «TOYOTA» моделі «HIGHLANDER», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 від 03.04.2012 року є ОСОБА_9 , житель АДРЕСА_4 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 09.06.2023 року у справі №136/986/23, накладений на автомобіль марки «ВАЗ» моделі «111930», державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 від 10.04.2008 року є ОСОБА_5 , житель АДРЕСА_1 .

Речовий доказ - автомобіль марки «TOYOTA» моделі «HIGHLANDER», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів СПД № 2 ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, що розташований в АДРЕСА_3 , повернути власнику ОСОБА_9 , жителю АДРЕСА_4 .

Речовий доказ - автомобіль марки «ВАЗ» моделі «111930», державний номерний знак НОМЕР_2 , який знаходиться на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів СПД № 2 ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, що розташований в АДРЕСА_3 , повернути власнику ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_1 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілим та прокурору.

Суддя