Номер провадження: 11-сс/813/883/24
Справа № 496/3401/24 1-кс/496/1388/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

27.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 16 травня 2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000336 від 13.05.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 16 травня 2024 року задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_8 та до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Одеський слідчий ізолятор" до 14 липня 2024 року, включно, але в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації та проживання.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що всі позиція прокурора ґрунтується виключно на поясненнях потерпілої ОСОБА_9 , яка вказує на те що не пам`ятає всі обставини події та втрачала свідомість. Натомість позиція прокурора про наявність у ОСОБА_7 умислу спростовується поведінкою та активними діями самої потерпілої.

Слідчий суддя не прийняв до уваги, що ОСОБА_9 одразу не звернулась із заявою про зґвалтування, а відсутність протиправних дій з боку ОСОБА_7 підтверджується протоколами допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від 14.05.2024 року.

Сторона захисту звертає увагу на те, що у матеріалах, доданих до клопотання слідчого, відсутні експертизи, які б доводили факт зґвалтування, а також наявність будь-яких тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_7 , спричинених потерпілою під час супротиву.

Слідчим суддею не взято до уваги наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та реєстрації, належну процесуальну поведінку, оскільки він сам прибув на слідчий експеримент, а також до Біляївського районного суду Одеської області, будучи обізнаним про те, що прокурором подано клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ризики, на які посилається прокурор є припущеннями і нічим не підтверджені, також відсутнє обґрунтування неможливості застосування відносно ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційну скаргу захисник просила розглянути без його участі.

Прокурор ОСОБА_13 у судове засідання не з`явилась, направила на адресу апеляційного суду заперечення на апеляційну скаргу і просила справу розглянути без її участі.

В своїх запереченнях зазначила, що обґрунтованість підозри підтверджується матеріалами кримінального провадження., а більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

За таких обставин апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання без учасників кримінального провадження.

Дослідивши надані матеріали та перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст.406 КПК України суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

За таких обставин апеляційний суд вважає за можливе провести судове засідання без учасників кримінального провадження в порядку письмового провадження.

Дослідивши надані матеріали та перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, є обґрунтованою та підтверджена матеріалами, доданими до клопотання, в тому числі повідомленням про підозру від 14.05.2024 року вручену ОСОБА_7 у той же день, допитом потерпілої ОСОБА_9 , допитом свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , проведенням слідчого експерименту від 14.05.2024 року, скріншотами відеозапису подій та іншими матеріалами кримінального провадження.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 12.05.2024 року приблизно о 03 годині 00 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_7 та ОСОБА_17 виник спільний умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаним із задоволенням статевої пристрасті з ОСОБА_9 .

В подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 за попередньою змовою із ОСОБА_17 , всупереч волі потерпілої ОСОБА_9 , застосовуючи насильство і фізичну перевагу, утримуючи потерпілу в положенні лежачи на животі та нанесенні їй ударів по тілу, не зважаючи на опір та її прохання припинити протиправні дії, по черзі вступили у статеві зносини проти її волі, шляхом вагінального проникнення в її тіло з використанням геніталій.

16 травня 2024 року ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області до підозрюваного ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 14 липня 2024 року, включно, але в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

Апеляційний суд вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України, підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема:

допитом потерпілої ОСОБА_9 від 13.05.2024, яка розповіла, як саме вчинялись відносно неї дії сексуального характеру, які мали місце в ніч з 11.05.2024 р. на 12.05.2024 р. за адресою: АДРЕСА_1 ;

допитом свідка ОСОБА_14 від 14.05.2024 р., який вказав, обставини подій, які йому відомі та які мали місце в ніч з 11.05.2024 р. на 12.05.2024 р. за адресою: АДРЕСА_1 ;

допитом свідка ОСОБА_10 від 14.05.2024 р., який був присутній під час вчинення дій сексуального характеру, які мали місце в ніч з 11.05.2024 р. на 12.05.2024 р. за адресою: АДРЕСА_1 ;

допитом свідка ОСОБА_15 від від 14.05.2024 р., який вказав, обставини подій, які йому відомі та які мали місце в ніч з 11.05.2024 р. на 12.05.2024 р. за адресою: АДРЕСА_1 ;

допитом свідка ОСОБА_16 від 14.05.2024 р., який був присутній під час вчинення дій сексуального характеру, які мали місце в ніч з 11.05.2024 р. на 12.05.2024 р. за адресою: АДРЕСА_1 ;

проведенням слідчого експерименту від 14.05.2024 р. за участю підозрюваного ОСОБА_7 ;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування зазначені докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 152 КК України.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

У справі «Ферарі-Браво проти Італії», ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою».

Ураховуючи наведене, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого йому загрожує покарання від семи до дванадцяти років позбавленням волі.

Таким чином, ураховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику незаконного впливу підозрюваним на потерпілого та свідків, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, які могли бути перешкодою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлені не були.

Апеляційний суд ураховує, що ОСОБА_7 раніше не судимий, наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та реєстрації, однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

В свою чергу апеляційний суд звертає увагу на обставини злочину, вчинення якого інкримінується ОСОБА_7 , а саме: що він, за попередньою змовою із ОСОБА_17 , всупереч волі потерпілої ОСОБА_9 , застосовуючи насильство і фізичну перевагу, утримуючи потерпілу в положенні лежачи на животі та нанесенні їй ударів по тілу, не зважаючи на опір та її прохання припинити протиправні дії, по черзі вступили у статеві зносини проти її волі, шляхом вагінального проникнення в її тіло з використанням геніталій.

Вищенаведене в сукупності з встановленими ризиками свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_7 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя під час розгляду питання про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою врахував положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи положення ч.4 ст.183 КПК України, а також обставини злочину, які були вчинені із застосуванням насильства, апеляційний суд вважає необґрунтованими вимоги апеляційної скарги захисника про можливість застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

За таких обставин, доводи захисника ОСОБА_6 про наявність підстав для застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.1 ст.181 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 16 травня 2024 року про застосування до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4