Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1491/23

Номер провадження: 1-кп/511/69/24

13 березня 2024 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості від 13 березня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000282 від 19.05.2023 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старостине Роздільнянського району Одеської області, маючого середню-спеціальну освіту, раніше не судимого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу на посаді стрільця 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат»,

у вчиненні кримінального правопорушення за частиною 4 статті 402 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді стрільця 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», на порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 11, 28-32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, 23.02.2023 приблизно о 06 год. 30 хв., перебуваючи за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив непокору, шляхом невиконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 ? 30 від 21.02.2023 щодо здійснення маршу своїм ходом в район виконання бойових завдань з вихідного пункту Роздільна до н.п. Покровськ, який був доведений особовому складу військової частини НОМЕР_1 22.02.2023 близько 09 год. 00 хв та 14 год. 30 хв. в присутності особового складу підрозділу, чим вчинив непокору, тобто інше умисне невиконання наказу в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто інше умисне невиконання наказу, вчинене в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному.

Захисник ОСОБА_5 не заперечував проти затвердження укладеної угоди про визнання винуватості та підтвердив, що вона укладена у його присутності та за його участю. При укладенні угоди права та свободи обвинуваченого ОСОБА_4 порушені не були; просив її затвердити. Просив суд повернути сплачену суму застави, оскільки обвинувачений не є заставодавцем, вказану заставу було сплачено особою, яка на даний час перебуває в лавах ЗСУ.

Прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в судовому засіданні ОСОБА_3 також не заперечував проти затвердження укладеної угоди про визнання винуватості, також розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, підтвердив в суді, що обвинувачений беззаперечно визнав обвинувачення в обсязі обвинувачення та погодився на призначення покарання за вчинення злочину за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст.69 КК України, перейшовши до іншого більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 402 КК України, а саме покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1, 2 ст. 58 КК України, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 402 КК України, покарання у виді службового обмеження строком на 2 роки із відрахуванням в дохід держави 20 відсотків із суми грошового забезпечення. Не заперечував проти повернення заставодавцю суми застави, сплаченої за обвинуваченого ОСОБА_4 .

Зміст укладеної угоди про визнання винуватості.

13 березня 2024 року між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участю захисника адвоката ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.

В угоді наведено формулювання обвинувачення та правова кваліфікація дій ОСОБА_4 із зазначенням статті Закону України про кримінальну відповідальність, які є тотожними наведеним в обвинувальному акті.

За змістом угоди ОСОБА_4 зобов`язався беззастережно визнав свою винуватість в обсязі висунутого обвинувачення під час судового провадження, щиро покаявся.

При укладенні угоди прокурор врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, сприяння ОСОБА_4 у кримінальному провадженні щодо нього, беззаперечне визнання ним своєї винуватості, особу обвинуваченого, наявність суспільного інтересу у швидкому судовому провадженні, яке забезпечить повне, своєчасне та невідворотне призначення покарання.

З урахуванням вищевказаних обставин сторони дійшли згоди щодо призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, яке на підставі ст.58 КК України замінити на узгоджене сторонами покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, суд прийшов до висновку, що дана угода підлягає затвердженню судом виходячи з наступного.

Суд під час розгляду угоди встановив, що вона відповідає вимогам ст. 472 КПК України, оскільки містить усі необхідні складові елементи, передбачені зазначеною нормою, зокрема містить формулювання обвинувачення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення. Сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні фактичні обставини, які є тотожними викладу обставин в обвинувальному акті.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно підтвердив кожну із обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та яка викладена в угоді та обвинувальному акті. У присутності захисника визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а його дії органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто інше умисне невиконання наказу, вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо злочинів невеликої та середньої тяжкості, а також щодо тяжких злочинів.

Злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Також у разі укладення угоди про визнання винуватості участь захисника є обов`язковою та забезпечується з моменту ініціювання укладення угоди (п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України) , відповідно угода між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 складена та підписана 13 березня 2024 року у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , про що свідчить підпис останнього у тексті угоди.

Також шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Абзацом 5 ч. 4 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Суд встановив, що інкримінованим ОСОБА_4 злочином шкода завдана виключно державним та суспільним інтересам, не завдано шкоду правам та інтересам окремих громадян та/або інтересам юридичних осіб, а так само матеріальних збитків.

Отже, вимоги ч. 4 ст. 469 КПК України при укладенні угоди сторонами дотримано.

Згідно з пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 470 КПК України при укладенні угоди про визнання винуватості прокурор серед іншого враховує наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, а також наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

У разі якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства, суд має відмовити у її затвердженні (п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України).

Дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, наявні матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що умови угоди, укладеної між прокурором та обвинуваченим відповідають суспільним інтересам з огляду на таке.

ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває. 04.12.2023 року внаслідок ворожого обстрілу в районі населеного пункту Роботине Запорізької області отримав тяжке поранення, у вигляді вибухової травми. На даний час продовжує виконувати свій обов`язок по захисту Батьківщини, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації у в/ч НОМЕР_2 та характеризується позитивно.

Тому суд вважає, що укладення такої угоди з застосуванням ст.69 КК України із застосуванням покарання, передбаченого саме для військовослужбовців у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення як ним, так і іншими військовослужбовцями нових злочинів, а також сприятиме стимулюванню дотримання військовослужбовцями військової дисципліни під час проходження ними військової служби.

Щодо призначення узгодженого між сторонами покарання.

За умовами угоди сторони дійшли згоди щодо призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки та щодо можливості на підставі ст.58 КК України замінити йому покарання у виді позбавлення волі на узгоджене сторонами покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави.

При узгоджені покарання сторони врахували та дотрималися:

1)положень п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України і врахували: - характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, який є тяжким; взяли до уваги особу обвинуваченого, який перебуває на військовій службі з перших днів військової агресії, добровільно пішов захищати країну, вступивши до лав територіальної оборони, має позитивні характеристики, раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягався, під час захисту Батьківщини отримав поранення, врахували його поведінку після вчинення злочину, продовжує військову службу, став на шлях виправлення; - пом`якшуючі його вину обставини, а саме щире каяття та визнання вини.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

2) положень пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 65 КК України, а саме: - узгодили покарання у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин із застосуванням ст.69, 58 КК України.

Так санкцією ч. 4 ст. 402 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд мотивувавши своє рішення може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті особливої частини цього кодексу або перейти до іншого , більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього кодексу .

На підставі викладеного, сторони обґрунтовано під час укладення угоди прийшли до висновку про можливість застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України з урахуванням пом`якшуючих його вину у вчиненні злочину обставин та призначити ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, чим передбачено санкцією ч.4 ст.402 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два роки) та можливим замінити на підставі ст.58 КК України покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави.

Суд вважає, що узгоджене сторонами покарання за своїм видом та розміром відповідає характеру, тяжкості вчиненого діяння та особі винного, а також загальним засадам його призначення, встановленим законом України про кримінальну відповідальність, забезпечить досягнення мети його застосування.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що угода про визнання винуватості, укладена між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 відповідає як вимогам кримінального процесуального законодавства, так і вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Суд не встановив підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України і дійшов висновку про необхідність затвердження вищевказаної угоди про визнання винуватості шляхом ухвалення вироку та призначення обвинуваченому узгодженого покарання.

Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи). Окрім цього, дане покарання не впливатиме на подальшу можливість нести військову службу обвинуваченим і виконувати ним свій громадянський обов`язок щодо захисту Батьківщини.

Також, судом встановлено, що арешт на майно не накладався, речові докази відсутні. Цивільний позов по справі не заявлявся. Запобіжний захід по справі не обирати, оскільки судом приймається рішення про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення волі; при цьому підлягає поверненню заставодавцю сума застави, оскільки ОСОБА_4 умови не порушував.

Керуючись статтями 100, 373-376, 469-475, 615, 616 Кримінального процесуального кодексу України , суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 13 березня 2024 року між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за участю захисника адвоката ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000282 від 19.05.2023 року.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст.402 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України замінити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на узгоджене сторонами покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахуванням із суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків в дохід держави.

Повернути заставодавцю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заставу, внесену на рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області згідно з платіжною інструкцією № від 29 травня 2023 року призначення платежу: застава за ОСОБА_4 , згідно ухвали Київського районного суду м. Одеси від 16.05.2023 року, справа №947/6789/23, в розмірі 161040,00 грн. (сто шістдесят одна тисяча сорок гривень)

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, та обмежень, визначених у ч. 2 ст. 473 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Роздільнянський районний суд Одеської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно зі ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Суддя: ОСОБА_1