Справа № 457/957/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/858/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 11 липня 2023 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Трускавець Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді арешту на строк 1 (один) місяць.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано за правилами ст. 72 КК України невідбуту ОСОБА_6 частину покарання за вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 01.02.2021 року та ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 14.12.2022 року та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць 5 (п`ять) днів.

За вироком суду, ОСОБА_6 , засуджений вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 01.02.2021 за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, яке ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 14.12.2022 було замінено покаранням у виді громадських робіт на строк 50 годин, тобто засуджено до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі. Однак, ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання у виді громадських робіт умисно ухилився.

Так, 11.04.2023 ОСОБА_6 прибув до Дрогобицького РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, де йому роз`яснено порядок та умови відбування цього покарання а також попереджено про відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт. За результатами бесіди ОСОБА_6 надав підписку, у якій власноручно зазначив про ознайомлення з вимогами щодо осіб, засуджених до покарання у виді громадських робіт.

У той же день ОСОБА_6 відповідно до пункту 4, Глави 2, Розділу 7 наказу Міністерства юстиції України від 29.01.2019 «Про затвердження Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі», під розписку видане направлення на відбування призначеного покарання у виді 50 годин громадських робіт в КП «Парк Курортний» Трускавецької міської ради.

Після цього, 12.04.2023 ОСОБА_6 , з`явився до КП «Парк Курортний» та був ознайомленим із графіком виходу на роботу на період з 12.04.2023 по 28.04.2023, однак, в порушення вимог ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України, являючись особою, засудженою до покарання у виді громадських робіт, до відбування покарання віднісся неналежним чином, здійснив невихід більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин, зокрема з 12.04.2023 по 28.04.2023, чим ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуваний вирок і закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що він і справді декілька разів не виходив на роботу, але це було пов`язано з поважними причинами, а саме з незадовільним станом його здоров`я. Звертає увагу на те, що він є хворою людиною і часто лікується.

При апеляційному розгляді прокурор ОСОБА_7 заперечив проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задоволити.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримані.

Частиною другою ст. 394 КПК України передбачено, що судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд в суді першої інстанції проводився відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, під час якого було допитано ОСОБА_6 за пред`явленим обвинуваченням за ч. 2 ст. 389 КК України та вивчено дані, що характеризують його особу.

Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_6 оспорює пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 389 КК України, покликаючись на те, що в нього був відсутній умисел на вчинення інкримінованого правопорушення, а тому відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Відповідно до звукозапису судового засідання від 11 липня 2023 року та журналу до нього (а.с. 36-38), судом першої інстанції з достатньою повнотою роз`яснено обвинуваченому суть та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, перевірено добровільність позиції обвинуваченого ОСОБА_6 , усі учасники провадження не заперечували проти такого розгляду, у зв`язку з чим суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань ОСОБА_6 та даних про його особу.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні під час цього судового розгляду надав показання стосовно інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 389 КК України, свою вину у вчиненні такого визнавав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому. Також зазначив, що не з`являвся на громадські роботи, оскільки вживав алкогольні напої.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повністю дотримані вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки сторони кримінального провадження після визначеного порядку дослідження доказів не оспорювали фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Відтак висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч. 2 ст. 394 та ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє.

З огляду на наведене, доводи обвинуваченого про незгоду з оскаржуваним вироком внаслідок необґрунтованого визнання його винним за за ч. 2 ст. 389 КК України, мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язані з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні поданої апеляційної скарги.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який є раніше судимим, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, щире каяття як обставина, що пом`якшує покарання; відсутність обставин, що обтяжують покарання, та дійшов висновку, що реальне покарання у виді арешту у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 389, ст.ст. 72, 71КК України у виді арешту.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 11 липня 2023 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді