КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

27 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002684 від 28 березня 2018 року, за апеляційною скаргою прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 17 травня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

якого звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України. Цивільний позов залишено без розгляду, арешт майна - скасовано.

Цією ж ухвалою вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно ухвали суду, дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 153 КК України (в редакції станом на 27 березня 2018 року), як задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства. Санкцією даної статті, в редакції Закону станом на 27 березня 2018 року, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років. Отже, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 153 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , є злочином середньої тяжкості.

Під час судового розгляду, а саме 29 квітня 2024 року, захисник ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Як встановлено судом, події злочину мали місце 27 березня 2018 року. Будь-яких даних про те, що перебіг давності зупинявся або переривався, судом не встановлено.

За таких обставин, строки давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 153 КК України, станом на 17 травня 2024 року закінчились. Внаслідок чого, суд прийшов до висновку про задоволення клопотання захисника, і закрив кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 153 КК України, у зв`язку зі закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст.49 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи рішення суду першої інстанції щодо звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі положень ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та закриттю кримінального провадження щодо ОСОБА_10 , просить змінити ухвалу в частині розподілу процесуальних витрат, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити в цій частині законне та обґрунтоване рішення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що вищевказане рішення суперечить вимогам кримінального процесуального закону, а саме приписам ч. 2 ст. 122, ст. 124 КК України, та посилається на практику Верховного Суду, зокрема, на висновок про застосування норми права у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17, в якому вказано, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Правильність кваліфікації дій ОСОБА_10 і підставі його звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 153 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Проте ухвалюючи рішення щодо процесуальних витрат, суд послався на положення ч. 2 ст. 124 КПК України, у відповідності з якою у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З таким висновком колегія суддів не погоджується і вважає, що доводи в апеляційній скарзі прокурора заслуговують на увагу.

У відповідності з п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Проведення судових експертиз державними спеціалізованими установами у кримінальних провадженнях за дорученням слідчого, прокурора, суду здійснюється за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з Державного бюджету України, що передбачено ч. 2 ст. 122 КПК України, ст. 15 Закону України "Про судову експертизу".

Судом апеляційної інстанції встановлено, що процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертиз несла держава. Вартість проведених під час досудового розслідування експертиз становить 23 871,00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України питання щодо процесуальних витрат суд вирішує у вироку суду або ухвалою.

Тобто КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на залучення експерта, виключно обвинувальним вироком, що узгоджується з висновком про застосування норми права у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17.

Разом з тим, питання розподілу таких витрат повинно вирішуватися індивідуально у кожному кримінальному провадженні з урахуванням всіх обставин їх виникнення, підстав завершення кримінального провадження та судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені цією статтею строки притягнення до кримінальної відповідальності.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди обвинуваченого на його звільнення з цих підстав.

Закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку, є безумовним і не залежить від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття, тощо, тобто від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України).

В такому випадку понесення органом досудового розслідування матеріальних витрат, пов`язаних із здійсненням кримінального провадження, не може бути підставою для стягнення їх з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

І відповідно до висновку про застосування норми права у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення в частині вирішення питання про розподіл процесуальних витрат, згідно зі ст. ст. 409, 412 КПК України є підставою для зміни ухвали, і відносить процесуальні витрати на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 17 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині рішення про розподіл процесуальних витрат - змінити.

Процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні в розмірі 23 871,00 грн. віднести на рахунок держави.

В решті вказане судове рішення залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4