Справа № 344/1006/24
Провадження № 1-кп/344/654/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря с/з: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у селі Герасимів, Івано-Франківського району, Івано-Франківської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, пенсіонер, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вказане кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

Так, 08.11.2023 о 15 год 35 хв водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався у правій смузі руху по вул. Івасюка, зі сторони вул. Івана Павла ІІ, у напрямку вул. Г. Хоткевича у м. Івано-Франківську. Ділянка дороги, по якій рухався ОСОБА_5 має по дві смуги для руху в кожному напрямку, зустрічні потоки транспортних засобів поділені між собою дорожньою розміткою 1.16.1 Правил дорожнього руху України (надалі ПДР України), а попутні смуги руху розділені між собою дорожньою розміткою 1.5 та 1.1 ПДР України.

В цей час, у попутному напрямку із автомобілем марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , лівою смугою рухався інший автомобіль. При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований неподалік будинку № 21 Г по вул. Івасюка, в м. Івано-Франківську та позначений інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 «Пішохідний перехід» і дорожньою розміткою 1.14.2 «зебра» ПДР України водій автомобіля, який рухався у лівій смузі руху зупинився та надавав перевагу у русі пішоходу ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину дороги по пішохідному переході зліва на право, відносно напрямку руху транспортних засобів.

При наближенні до цього ж пішохідного переходу, водій ОСОБА_5 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу безпечно керувати ним, не обрав безпечної швидкості руху, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не надав перевагу пішоходу, для якого може бути створена перешкода чи небезпека та вчинив наїзд на потерпілу ОСОБА_6 .

При цьому водій ОСОБА_5 , порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 2.3. б) який вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;

п. 4.16. а) в якому зазначено, що пішоходи мають право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора;

п. 12.1., в якому вказано, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу контролювати його рух та безпечно керувати ним;

п. 12.3., який зобов`язує водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди;

п. 18.1., де зазначено, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;

п. 18.4., відповідно до якого, якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

У результаті порушення ОСОБА_5 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_6 відповідно до висновку судово-медичного експерта отримала тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення.

Порушення водієм ОСОБА_5 п.18.1 розділу 18 Правил дорожнього руху України стали причиною настання наслідків, передбачених ч.1 ст. 286 КК України, тобто перебували у причинному зв`язку із ними. Інші наведені порушення сприяли порушенню правил, що викликали наслідки.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення відповідно до викладеного в обвинувальному акті. ОСОБА_5 вказав, що був не уважним під час керування автомобілем та не надав переваги в русі потерпілій, яка переходила дорогу на неругульованому пішохідному переході здійснивши наїзд на неї безпосередньо на пішохідному переході. Після зіткнення зупинився та викликав швидку медичну допомогу і постійно знаходився на місці ДТП. Вказав, що йому дуже прикро за свій вчинок, що сприяв досудовому розслідуванню, з матеріалами досудового розслідування ознайомлений, їх не оспорює, у вчиненому щиро кається. Просив суд не досліджувати усі докази, а обмежитися його допитом.

Вислухавши думки учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_5 не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення кримінального правопорушення, їх добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Учасникам кримінального провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Відтак суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та кваліфікує його дії за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який критично ставиться до вчиненого; є особою пенсійного віку; раніше не судимий; на обліку в лікаря нарколога чи психіатра не перебуває; позитивно характеризується по місцю свого проживання.

Обставинами, які відповідно до ч.1 ст.66 КК України пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування потерпілому завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 в ході судового розгляду судом не встановлено.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Отже, враховуючи думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому остаточне покарання у виді штрафу у межах санкції ч.1 ст.286 КК України, думку обвинуваченого та його захисника, які просили призначити покарання із застосуванням положення статті 69 КК України у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, дані про особу винного, який є пенсіонером та критично ставиться до вчиненого, має міцні соціальні зв`язки, відсутність обставин, які обтяжують покарання, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку, суд приходить до висновку, що вказані обставини, які пом`якшують покарання в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому суд, виходячи з принципу індивідуалізації покарання вважає, що ОСОБА_5 на підставі ч.1 ст.69 КК України слід призначити основне покарання у виді штрафу нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.286 КК України, а саме в розмірі - 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не обирався, підстави для його обрання відсутні.

Цивільний позов потерпілим не заявлявся.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз відповідно до ч.2 ст.124 КПК України покласти на обвинуваченого.

Питання речових доказів у справі вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 381, 382, 394,615 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч гривень) гривень 00 копійок з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави 1 434 (одна тисяча чотириста тридцять чотири) гривні 00 копійки процесуальних витрат у кримінальному провадженні за проведення судової експертизи.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили:

- оптичний диск з відеозаписом (постанова слідчого від 08.11.2023 року) зберігати при матеріалах кримінального провадження сторони обвинувачення;

- автомобіль марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 та свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_3 (постанова слідчого від 08.11.2023 року) - вважати повернутим власнику ОСОБА_5 .

Після набрання вироком законної сили, арешт накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 13.11.2023 на автомобіль марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 - скасувати.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору у день його проголошення. Учасники мають право отримати його копію в суді.

Вирок може бути оскаржено з урахуванням вимог ч.2 ст.394 КПК України шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий-суддя ОСОБА_1