490/8656/23 26.06.2024
н/п 1-кп/490/475/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/8656/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000314 від 09.08.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Миколаєві, є громадянином України, має повну загальну середню освіту, неодружений, офіційно не працює, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 та її законного представника ОСОБА_6 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

07.08.2023 року близько 20 години 00 хвилин, точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, неповнолітній ОСОБА_3 перебував у бесідці, що знаходиться у дворі будинку АДРЕСА_2 . У той же час, у тому ж місці, перебувала неповнолітня ОСОБА_5 .

В подальшому, знаходячись у вказаний час у вказаному місці, між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 почався словесний конфлікт, під час якого, у ОСОБА_3 виник раптовий злочинний намір, направлений на вчинення насильницьких дій, для завдання фізичного болю ОСОБА_10 ..

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на завдання фізичного болю, перебуваючи навпроти ОСОБА_11 , ОСОБА_3 наніс два удари долонею правої руки в область обличчя ОСОБА_11 з лівої сторони, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, винним себе не визнав та суду пояснив, що з потерпілою ОСОБА_5 вони навчались у одній школі. В середині літа 2023 року, більш точної дати та часу вже не пам`ятає, він разом зі своєю подругою ОСОБА_12 прийшли до бесідки, що знаходиться у дворі будинку АДРЕСА_2 . На той момент у бесідці вже сиділа потерпіла ОСОБА_5 з двома подругами. У них на столі стояли декілька банок "Рево" та всі троє перебували у нетверезому стані. Він сів у вказаній бесідці та почав спілкуватись з ОСОБА_12 , а потерпіла ОСОБА_5 спілкувалась зі своїми подругами. Більше нікого окрім них у вказаному місці не було. У бесідці він сидів поряд з подругою ОСОБА_5 ОСОБА_13 , навпроти сиділа ОСОБА_5 та її подруга ОСОБА_14 , а ОСОБА_15 стояла поряд. Через хвилин 15 Вчерашня ОСОБА_16 разом зі своєю подругою почали щось бурхливо обговорювати, використовуючи при цьому ненормативну лексику, але про що саме вони говорили, вже не пам`ятає. Дівчата обговорювали все дуже гучно на весь двір будинку, у зв`язку з чим він попросив їх так сильно не кричати. Однак, ОСОБА_17 проігнорувала його прохання, тому через декілька хвилин він повторно зробив їй зауваження та сказав: "хватит". На вказане ОСОБА_16 висловилась на його адресу з використанням нецензурної лексики, на що він також із використанням нецензурних слів попередив її та сказав: "хватит орать, закрой рот". Після цього, між ними виник словесний конфлікт, в ході якого вони обоє підвелись на ноги. ОСОБА_16 взяла банку " ОСОБА_18 ", підійшла та виплеснула на нього. В ході даного конфлікту ОСОБА_16 двічі обливала його " ОСОБА_18 ". Зазначив, що він ніяких ударів Вчерашній ОСОБА_16 в область її обличчя не наносив та остання може оговорювати його через особисту неприязнь до нього. На уточнююче запитання суду відповів, що ударів потерпілій не наносив, але можливо були поштовхи.

Незважаючи на не визнання обвинуваченим своєї провини у вчиненому проступку, його вина підтверджується показаннями допитаних неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 , неповнолітнього свідка ОСОБА_19 та іншими матеріалами кримінального провадження, зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду.

Так, допитана в судовому засіданні неповнолітня потерпіла ОСОБА_5 , у присутності законного представника ОСОБА_6 , дала показання про те, що влітку близько 20:00 години, більш точної дати та часу вже не пам`ятає, вона разом зі своїми подругами ОСОБА_14 (Швед) та ОСОБА_20 ( ОСОБА_21 ) сиділи в бесідці у дворі будинку, більш точної адреси вже не пам`ятає, та спілкувались. Потім до них приєдналися ОСОБА_22 , який був з ОСОБА_12 . Вона сиділа з ОСОБА_14 на одній стороні бесідки, а ОСОБА_22 з ОСОБА_23 та ОСОБА_20 на іншій. Більше нікого окрім них не було. У них на столі в бесідці стояли дві банки зі слабоалкогольним напоєм " ОСОБА_18 ", який вона випила зовсім небагато, а саме зробила декілька ковтків. Потім вона з подругою почали розмовляти підвищеним тоном, на що ОСОБА_22 із використанням ненормативної лексики попросив її закрити свій рот, але вона цього не почула, оскільки саме в цей момент розмовляла з подругою. Після цього, ОСОБА_22 знову попросив її закрити рот, на що вона висловилась на його адресу із використанням ненормативної лексики. ОСОБА_22 сказав їй: "закрой рот либо я тебя сейчас ударю", на що вона йому відповіла: "ну, попробуй, давай". Після цього ОСОБА_22 , сидячи навпроти неї за столом в бесідці, наніс їй один удар рукою в область обличчя. Потім, вона взяла одну з банок "Рево" та вилила на ОСОБА_24 . ОСОБА_25 сказав їй: "вставай", після чого вона підвелась на ноги та обійшовши стіл підійшла до ОСОБА_26 , який в цей момент також встав з-за столу. Знаходячись навпроти ОСОБА_25 , останній знову наніс їй один удар рукою в область її обличчя, на що вона ще раз вилила на нього напій " ОСОБА_18 ". Після цього, ОСОБА_25 наніс їй ще один удар долонею руки в область її щоки і вона ще раз вилила на нього напій " ОСОБА_18 ". Зазначила, що всього ОСОБА_22 наніс їй три удари. Потім вони сіли в бесідці та продовжили свій словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_27 висловлював на її адресу образливі слова. Через деякий час ОСОБА_22 разом із ОСОБА_12 пішли, а вона залишилась сидіти в бесідці разом із подругами. В той вечір, вона до правоохоронних органів та для надання медичної допомоги не зверталась. На наступний день вона розповіла про дану конфліктну ситуацію своїй матері ОСОБА_6 , після чого вони звернулись із заявою до правоохоронних органів.

Допитана в судовому засіданні законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_6 суду пояснила, що на наступний день після вказаних подій вона дізналась від своєї доньки ОСОБА_16 про конфліктну ситуацію між нею та ОСОБА_28 , яка мала місце напередодні ввечері та в ході якої останній наніс її доньці удари в область обличчя. ОСОБА_16 повідомила їй, що не звернулась одразу до поліції, оскільки вважала, що це нормально піднімати на дівчину руку, так як між ними був словесний конфлікт. Вона була ініціатором звернення до правоохоронних органів, оскільки вважає таку поведінку із застосуванням фізичної сили не припустимою. За свій вчинок обвинувачений ОСОБА_3 так і не вибачився перед ними.

Допитана в судовому засіданні неповнолітній свідок ОСОБА_19 , у присутності законного представника ОСОБА_29 , дала показання про те, що з обвинуваченим ОСОБА_30 вони навчались в одній школі АДРЕСА_3 , а з потерпілою Вчерашньою ОСОБА_16 є подругами та навчаються в одному класі. Ближче до кінця літа 2023 року, більш точної дати вже не пам`ятає, вона разом зі своєю подругою ОСОБА_16 (Вчерашня) та ОСОБА_20 ( ОСОБА_21 ) сиділи в бесідці у дворі будинку по АДРЕСА_4 , більш точної адреси не знає. Знаходячись у бесідці, вони спілкувались та вживали слабоалкогольний напій " ОСОБА_18 ". ОСОБА_16 також вживала слабоалкогольний напій " ОСОБА_18 ", але зробила буквально декілька ковтків. Вона сиділа поряд із ОСОБА_31 , а ОСОБА_20 сиділа навпроти неї. Потім до них підійшли ОСОБА_15 разом із ОСОБА_30 , які залишились стояти в бесідці та начебто не сідали за стіл, на скільки вона пам`ятає. Під час спілкування вона почала голосно розмовляти з ОСОБА_16 , на що ОСОБА_22 спочатку зробив зауваження, а потім почав висловлювати погрози про те, що він вдарить Настю. ОСОБА_32 відповіла йому: "попробуй", після чого ОСОБА_27 наніс удар правою рукою в область лівої щоки ОСОБА_16 . У відповідь на це, ОСОБА_16 взяла слабоалкогольний напій та декілька разів вилила його на ОСОБА_26 . Потім ОСОБА_22 ще раз ударив ОСОБА_33 . Після цього, ОСОБА_27 продовжив сперечатись із ОСОБА_16 . Потім він разом з ОСОБА_23 пішли, а вона разом з ОСОБА_16 та ОСОБА_20 залишились сидіти у бесідці. Вона не бачила, як ОСОБА_27 наносив удар Насті по нозі, але після цього остання скаржилась на біль в області ноги. Вона не знає, чому вони не викликали тоді працівників поліції.

Оцінюючи в сукупності показання допитаних неповнолітніх потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_19 , які є послідовними, логічними та такими, що узгоджуються з письмовими матеріалами кримінального провадження, суд приймає їх до уваги та кладе в основу вироку.

Допитаний в судовому засіданні свідок сторони захисту ОСОБА_34 суду пояснив, що в той день близько 19:30 години, більш точної дати вже не пам`ятає, він повертався додому з роботи та, проходячи у дворі одного з будинків, почув якісь крики. Він зупинився на відстані близько 10 метрів та побачив, як у бесідці знаходились три неповнолітні дівчини та один хлопець. Спочатку хлопець, якого він впізнає як ОСОБА_3 , та одна з дівчат, якою виявилась ОСОБА_5 , стояли у бесідці, при цьому дівчина кричала на хлопця та висловлювали грубі нецензурні слова на його адресу. Потім дівчина вилила на хлопця щось з баночки і вони вийшли за бесідку. Знаходячись за бесідкою, дівчина продовжувала кричати на хлопця та знову облила його з банки. Він не звертав уваги на тих, хто ще сидів у бесідці, оскільки спостерігав за конфліктною ситуацією між дівчиною та хлопцем. Потім, хлопець з дівчиною знову повернулись до бесідки і він пішов далі, оскільки даний конфлікт було завершено.

Як вбачається з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 08.08.2023 року, дізнавачем СД Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_35 було прийнято усну заяву від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що вона просить вжити заходів до ОСОБА_24 , який 07.08.2023 року приблизно о 20:00 годині умисно наніс тілесні ушкодження її дочці ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , знаходячись у бесідці.

З висновку судово-медичного експерта від 10.08.2023 року №678 вбачається, що у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має місце тілесне пошкодження у вигляді синця правої нижньої кінцівки. Дане тілесне пошкодження могло утворитися від однієї ударної дії тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги, та інші предмети, з давністю утворення біля двох діб до часу огляду. По ступеню тяжкості дані тілесні пошкодження відноситься до категорій легких тілесних пошкоджень (кожне). Відповідь на питання №5 даної постанови (чи удари спричинені в один проміжок часу або в різний час?) недоцільне так як тілесне пошкодження одне. При нанесені тілесного пошкодження потерпіла могла бути звернена як передньою, так і правою боковою стороною тіла до нападника (нападників).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 09.08.2023 року із фототаблицею доданою до нього, потерпіла ОСОБА_5 у присутності законного представника ОСОБА_6 , психолога та двох понятих, яким були роз`яснені їх права та обов`язки, які підтвердили даний факт своїми підписами, розповіла всім учасникам слідчої дії та продемонструвала на місці, як саме ОСОБА_3 наніс їй удари долонею правої руки у область обличчя, яке мало місце 07.08.2023 року у бесідці, що знаходиться у дворі будинку АДРЕСА_2 .

З протоколів проведення слідчих експериментів від 17.08.2023 року за участю неповнолітніх свідків ОСОБА_36 та ОСОБА_19 , а також фототаблиць до вказаних протоколів, вбачається, що вказані свідки у присутності законних представників, психолога та двох понятих, яким були роз`яснені їх права та обов`язки, які підтвердили даний факт своїми підписами, розповіли всім учасникам слідчої дії та продемонстрували на місці, як 07.08.2023 року у бесідці, що знаходиться у дворі будинку АДРЕСА_2 , між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_3 наніс декілька ударів долонею правої руки у область обличчя Вчерашньої Анастасії.

Відносно протоколів, складених за результатами проведених слідчих експериментів, зауважень та доповнень від учасників його проведення не надходило.

Постановою дізнавача СД ВП №1 Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_37 від 21.08.2023 року внесено зміни до кваліфікації кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за №0000314 з ч.1 ст.125 на ч.1 ст.126 КК України.

Оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вказані докази у своїй сукупності є логічними, послідовними та такими, що не викликають сумніву у суду та відтворюють реальні події, що мали місце між неповнолітніми потерпілою та обвинуваченим.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника про те, що вина обвинуваченого в скоєнні кримінального проступку не доведена, так як надані прокурором докази є сумнівними та недопустимими доказами, не можуть бути прийняті судом до уваги.

Згідно з ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Безпосередньо в судовому засідання неповнолітня потерпіла ОСОБА_5 стверджувала про те, що обвинувачений ОСОБА_3 наніс їй декілька ударів в область обличчя. Пояснення потерпілої підтверджуються поясненнями неповнолітнього свідка ОСОБА_19 , яка була безпосереднім очевидцем даної події і зазначала, що бачила, як обвинувачений ОСОБА_3 декілька разів наносив удари потерпілій ОСОБА_5 ..

Судом не встановлено таких обставин, які ставили б під сумнів показання допитаних в судовому засіданні неповнолітніх потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_19 , так само не надано суду доказів, що їх спростовують.

Зокрема, під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпіла ОСОБА_5 , а також свідок ОСОБА_19 , з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого.

Щодо твердження сторони захисту про те, що протоколи слідчих експериментів за участю потерпілої та свідків є недопустимими доказами через те, що це є фактично протоколом їх допиту та майже ідентичні у їх викладенні, а не слідчим експериментом, то дані зауваження не відповідають дійсності, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень ч.2 ст.84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Разом із тим, протоколи слідчих експериментів відповідно до п.3 ч.2 ст.99 КПК України належать до документів.

З матеріалів провадження вбачається, що слідчі експерименти за участю неповнолітніх свідків ОСОБА_36 та ОСОБА_19 , а також фототаблиці до вказаних протоколів, відповідають вимогам ст.240 КПК України. Їм було роз`яснено положення ст.63 Конституції України, статей 18, 66, 226 КПК України і з`ясовано, чи зрозумілі їй права та обов`язки. Протоколи за результатами проведення цієї слідчої дії свідки та учасники підписали без зауважень, заяви та клопотання від них не надходили.

Таким чином, враховуючи процесуальне призначення і мету проведення слідчого експерименту, заперечення захисником у суді певних відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за участю свідків ОСОБА_36 та ОСОБА_19 під час такої слідчої дії, не може автоматично свідчити про недопустимість, як доказу результатів слідчого експерименту.

Так, потерпіла та свідки під час проведення слідчого експерименту повністю відтворили на місці події положення учасників даного конфлікту та зазначили, як саме та куди наносились удари обвинуваченим ОСОБА_3 , що повністю відповідає правилам проведення слідчого експерименту, передбаченими ст.240 КПК України.

Крім цього, суд не може взяти до уваги покази свідка ОСОБА_38 , а також покази обвинуваченого ОСОБА_3 , та вважає, що їх покази не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються іншими доказами у кримінальному провадженні, зокрема показами потерпілої ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_19 , протоколами слідчих експериментів за їх участю та участю неповнолітнього свідка ОСОБА_36 , які в свою чергу узгоджуються між собою.

Суд критично оцінює покази свідка сторони захисту ОСОБА_38 , як такі, що надані з метою допомогти обвинуваченому ОСОБА_3 уникнути кримінальної відповідальністі, виходячи з наступного.

Так, надаючи пояснення свідок ОСОБА_34 зазначив: «він повертався додому з роботи та, проходячи у дворі одного з будинків, почув якісь крики. Він зупинився на відстані близько 10 метрів та побачив, як у бесідці знаходились три неповнолітні дівчини та один хлопець». Тобто, фактично даний свідок не зміг пояснити чи то був початок конфлікту, чи кінець, і що передувало до того моменту, як він з`явився у дворі будинку і звернув увагу на крики. Не зміг пояснити свідок і інші деталі події, а саме: де хто перебував і що робив з інших очевидців конфлікту між обвинуваченим та потерпілою, обмежившись поясненням, що він був зосереджений на конфлікті останніх.

Покази ОСОБА_3 суд розцінює, як обраний спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Деякі незначні розбіжності в поясненнях потерпілої та свідка ОСОБА_19 , зокрема щодо кількості нанесених ударів, можуть бути пов`язані з тим, що події розвивались швидко, була конфліктна ситуація, кожен сприймав обставини під певним ракурсом та в силу свого віку.

При вирішенні питання про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, суд виходить з наступного.

Основним безпосереднім об`єктом цього кримінального проступку є здоров`я особи, а об`єктивна сторона полягає, зокрема, в завданні удару, побоїв або вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Удар це одноразовий різкий вплив на тіло людини за допомогою певного предмета або частини тіла (руки, ноги, голови), що завдає фізичного болю.

Під фізичним болем розуміється такий психічний стан особи, який характеризується стражданнями, спричиненими фізичним впливом на його тіло. Удари, побої та інші насильницькі дії не становлять особливого виду ушкоджень, тому неспричинення тілесних ушкоджень є другою умовою їх кваліфікації за ст.126 КК України, а за наявності будь-яких тілесних ушкоджень у потерпілого дії обвинуваченого мали б кваліфікуватися за відповідними більш тяжкими статтями КК України.

Фізичний біль, як ознака, з якою закон пов`язує підставу кримінальної відповідальності, має суб`єктивно-об`єктивний характер. Попри надання переваги першій (суб`єктивній складовій, як відчуття болю потерпілим), ця ознака має оцінюватись у сукупності з іншими ознаками та доказами, які можуть дати змогу оцінити ознаку фізичного болю з об`єктивної (незалежної) точки зору.

Суб`єктивна сторона цього кримінального проступку характеризується умисною виною.

Суб`єктивна складова для встановлення ознаки фізичного болю значною мірою залежить від сприйняття певних дій особою, щодо якої вони вчиняються.

Завдання удару утворює склад кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, за двох умов, а саме коли він: 1) завдав потерпілому фізичного болю; 2) не спричинив тілесних ушкоджень.

З огляду на те, що в диспозиції ч.1 ст.126 КК України не передбачено наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, для інкримінування даного проступку значення має саме доведеність факту завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій (постанова колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 31.07.2018 року у справі №381/4238/15-к).

Факти завдання ОСОБА_3 потерпілій ОСОБА_5 декількох ударів долонею правої руки в область її обличчя підтверджені в судовому засіданні наведеними вище доказами, які узгоджуються між собою, і сумнівів у суду не викликають. А тому судом визнається, що внаслідок фізичного впливу з боку обвинуваченого потерпіла відчула фізичний біль.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, доведена повністю поза розумним сумнівом, а його дії необхідно кваліфікувати, як умисне завдання ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини провадження, його наслідки, ставлення обвинуваченого до вчиненого, його особу молодий вік, сімейний стан, наявність постійного місця проживання, відсутність відомостей щодо притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності, позитивна характеристика за місцем його проживання, відсутність відомостей щодо проходження лікування у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно досудової доповіді, складеної сектором ювенальної пробації м.Миколаєва Заводського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, історію обвинувачення, відсутність попередніх правопорушень в житті неповнолітнього, низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, підтримку з боку родини, наявність життєвих цілей, на думку органу пробації, виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без позбавлення волі на певний строк можливе.

Таким чином, суд, з урахуванням особи обвинуваченого, приходить до висновку, що призначення покарання у виді громадських робіт, буде достатнім і необхідним видом покарання для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень та буде відповідати принципам розумності та справедливості і мета кари виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст.126 КК України.

Підстав для застосування обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді штрафу суд не вбачає, оскільки ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований та не має офіційно підтверджених джерел доходу, а тому суд не може призначити йому покарання у виді штрафу.

Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у виді громадських робіт, на переконання суду, буде відповідати його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, та призначити йому покарання у виді 40 /сорока/ годин громадських робіт.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1