СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/689/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000889 від 17.08.2023 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця c. Гунька Німирівського району Вінницької області, працюючого в ТОВ «ТБК АТЛАНТ ГРУПП» на посаді інженера з організації експлуатації та ремонту, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 17 серпня 2023 року, приблизно о 13 год. 06 хв., ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «FORD KUGA», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись у четвертій (крайній лівій) смузі проїзної частині проспекту Палладіна у м. Києві, зі сторони проспекту Берестейського в напрямку вул. Академіка Вернадського, зі швидкістю 80,712 км/год +_3,23 км/год. (яка значно первищувала максимально довзолену на даній ділянці дороги 50 км/год.), наближався до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно - вказівними дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2 «Пішохідний перехід», дорожньою розміткою 1.14.3 (зебра).

В цей час, попереду, в сусідніх другій та третій смугах попутного напрямку, зупинились невстановлені в ході досудового слідства транспортні засоби, під керуванням невстановлених водії, які виконуючи вимоги п. 18.1 ПДР України, надавали дорогу пішоходу ОСОБА_7 , який рухався справа наліво, в межах нерегульованого пішохідного переходу.

Під час руху, ОСОБА_3 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 (б), 12.4 та 18.4 Правил дорожнього руху України:

пункт 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

підпункт «б» пункту 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

пункт 12.4: у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

пункт 18.4: якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_3 виявились у тому, що він, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, маючи змогу спостерігати за показниками спідометру та обрати швидкість руху в межах дозволеної, свідомо порушуючи швидкісний режим, будучи заздалегідь поінформованим про наближення до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 «пішохідний перехід», дорожньою розміткою 1.14.3 «зебра», маючи об`єктивну змогу спостерігати, як попереду, в другій та третій смугах попутного напрямку, перед нерегульованим пішохідним переходом зупинились невстановлені в ході слідства транспортні засоби та усвідомити, що на пішохідному переході перебувають люди, будучи обізнаним, що в даному випадку водій повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і може продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, не переконався у відсутності пішоходів на пішохідному переході, внаслідок чого, навпроти будинку 18/30 по проспекту Палладіна у м. Києві , виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 .

Внаслідок наїзду, ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: садна на волосистій частині голови в тім`яно - потиличній ділянці та множинні садна і синці на обличчі; крововилив в м`яких тканинах голови в тім`яно - потиличній ділянці, по центру і зліва; перелом основи черепа; поширений нерівномірно виражений обмежено-дифузний субраханоїдальний крововилив; наявність крові в шлуночках головного мозку; набряк-набухання головного мозку. Множинні садна та тулубі; множинні переломи ребер зліва з множинними розривами пристінкової плеври в ділянці переломів; переломи 7 шийного та 9 грудного хребців; забої обох легень і множинні крововиливи на між часткових борознах, між часткових поверхнях усіх часток обох легень, а також біля коренів (ознака струсу тіла); наявність крові в лівій плевральній порожнині. Розрив лівої нирки, брижі та множинні розриви селезінки; наявність крові в черевній порожнині. Множинні садна і синці на верхніх кінцівках; множинні рани на лівій руці; травматична ампутація дистальних фаланг 3-4 пальців лівої руки. Множинні садна та синці на нижніх кінцівках; множинні крововиливи в підшкірно-жировій клітковині та м`язах нижніх кінцівок; розмізчення підшкірно-жирової клітковини лівого стегна, яке переходить у кишеньоподібне відшарування підшкірно-жирової клітковини і шкіри від м`язів, що заповнене темно-червоною рідкою кров`ю та дрібними її згортками; наявність крові в порожнинах правого колінного та лівого гомілковоступневого суглобів; розрив передніх зв`язок крижово-здухвинного зчленування справа; вертикальний перелом бічної частини крижі зліва; крайовий перелом лівої внутрішньої кісточки, які у сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_7 настала від множинних переломів кісток скелету, з ушкодженням внутрішніх органів, та шоком; виражене недокрів`я внутрішніх органів; наявність крові в порожнинах; крововиливи під ендокардом лівого шлуночка серця; набряк головного мозку.

Порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 1.5; 2.3 (б); 12.4 та 18.4 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся і надав покази, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення, просив суворо його не карати.

Враховуючи те, що учасниками процесу не оспорювались фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів по справі та обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу. При цьому судом роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Вирішуючи питання призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд бере до уваги вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" згідно яких, призначаючи покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорт" (зі змінами і доповненнями) №14 від 23.12.2005 року, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Згідно ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є щире каяття,яке полягає у відвертому особистому осуді обвинуваченим своєї поведінки, негативному морально-психологічному ставленні до скоєного, розкриттям усіх обставин кримінального правопорушення.

Згідно ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує обставини вчинення злочину, характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься, відповідно до ст.ст. 12, 25 КК України, до необережного тяжкого злочину, форму й ступінь вини обвинуваченого, особу обвинуваченого, який працює в ТОВ «ТБК АТЛАНТ ГРУПП» на посаді інженера з організації експлуатації та ремонту, на спеціальних обліках не перебуває, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Також суд враховує думку потерпілого ОСОБА_8 , яка висловлена його представником в судовому засіданні, який наполягав на суворості покарання для обвинуваченого з огляду на те, що дії ОСОБА_3 не свідчать про щирість його каяття, оскільки останній не відшкодував потерпілому завдану злочином моральну шкоду, обвинувачений досі не зустрівся з потерпілим та особисто перед ним не вибачився за скоєне.

Враховуючи вищенаведене, виходячи з принципів розумності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на особу обвинуваченого, характер протиправних дій винного, а саме те, що ОСОБА_9 допустив грубе порушення Правил дорожнього руху, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода, який перетинав дорогу по пішохідному переходу, що призвело до невідворотних наслідків - смерті потерпілого, враховуючи посткримінальну поведінку ОСОБА_9 , який не відшкодував завдану моральну шкоду потерпілому, з останнім зустрічі не шукав, хоча мав для цього достатньо часу, суд призначає ОСОБА_3 покарання в межах санкції статті за якою він визнається винуватим у виді позбавлення волі.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст.75 КК України або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

За змістом п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», додаткове покарання, передбачене як обов`язкове ч. 3 ст. 286 КК України, суд може відповідно до ст. 69 КК не призначати лише за наявності декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і з урахуванням особи винного.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує грубе порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого, що спричинило тяжкі наслідки, та приходить до висновку про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк в межах санкції статті обвинувачення.

Суд вважає, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, визначене покарання буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів.

Така позиція суду відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Потерпілим ОСОБА_8 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_6 , пред`явлено до ОСОБА_3 цивільний позов про стягнення 14032 грн.06 коп. матеріальної шкоди, 600 000 грн. моральної шкоди та 25 400 грн. витрат на правову допомогу.

В ході судового розгляду, представник потерпілого просив залишити без розгляду цивільний позов в частині вимог про стягнення 14032 грн.06 коп. матеріальної шкоди, з огляду на те, що вона відшкодована страховою компанією, та в частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу, водночас вимогу про стягнення з ОСОБА_3 на користь потерпілого 600 000 грн. моральної шкоди просив задовольнити в повному обсязі.

Обвинувачений та цивільний відповідач ОСОБА_3 цивільний позов визнав частково, а саме в частині завданої майнової шкоди в розмірі 14032 грн.06 коп. та моральної шкоди в розмірі 30 000 грн., в задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити.

Вирішуючи цивільний позов, суд виходить з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, в тому числі, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Вказані норми є загальними, у той же час, чинний ЦК України містить спеціальні норми щодо порядку відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки та особою, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як встановлено судом, в момент ДТП, що мала місце 17.08.2023, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 по керуванню транспортним засобом марки «FORD KUGA», р.н. НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «НАСК» ОРАНТА, що підтверджується полісом № 214710034 від 20.05.2023, зі строком дії до 20.05.2024. Полісом визначено страхову суму на одного потерпілого за шкоду завдану життю та здоров`ю в розмірі 320 000 грн., а за шкоду майну 160 000 грн, розмір франшизи 2500 грн.

Водночас, із відповіді ПАТ «НАСК» ОРАНТА від 10.04.2024 № 09-02-17/4106 на запит адвоката ОСОБА_6 вбачається, що відповідно до угоди про припинення зобов`язання переданням відступного та згідно зі страховим актом № ОЦВЗ -М-23-32-101593/1 НАСК «ОРАНТА» 24.11.2023 було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 86 432,06 грн.на рахунок представника згідно довіреності № НСН 694951 від 31.10.2023.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону, страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до правового висновку, викладеного ВП ВС у постанові від 04.07.2018 по справі № 755/18006/15ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Потерпілий та цивільний позивач по справі ОСОБА_8 , який є батьком загиблого в ДТП ОСОБА_7 , втративши сина, безумовно пережив сильні душевні страждання зумовлені передчасною, трагічною смертю сина.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справи Войтенко проти України, Науменко проти України).

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду У країни № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню цивільному позивачу, суд враховує, що його душевні хвилювання є триваючими, на даний час ОСОБА_8 є людиною похилого віку, а тому відсутність сина, людини, яка б могла бути його опорою та підтримкою, безсумнівно викликає моральні страждання.

Беручи до уваги викладені обставини, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем до відшкодування розмір моральної шкоди - 600 000 грн., відповідає характеру, розміру та тривалості моральних страждань батька у зв`язку зі смертю сина, не є надмірним, не призводить до надмірного збагачення, відповідає принципам розумності та справедливості.

Разом з тим, враховуючи, що відповідно до норм чинного законодавства моральна шкода зумовлена смертю ОСОБА_7 частково відшкодована страховиком, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі зменшеному на розмір отриманого страхового відшкодування (отримано 86 432,06 грн., з них 14 032,06 грн. матеріальна шкода, тобто в рахунок морального відшкодування сплачено 72 400 грн.), що становить 527 600 грн. ( 600 000 грн. - 72 400 грн.)

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні, загальний розмір яких становить 11 950 (одинадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп. та складається з вартості судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/111-23/44593-ІТ від 27.09.2023 - 1912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) грн. 00 коп., вартості судової фототехнічна експертиза № СЕ-19-/111-23/45274-ФП від 29.09.2023 - 7648 (сім тисяч шістсот сорок вісім) грн. 00 коп., вартості судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/111-23/54625-ІТ від 16.10.2023 - 2390 (дві тисячі триста дев`яносто) грн. 00 коп., підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави на підставі ч.2 ст. 124 КПК України.

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься й питання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд враховує, що на стадії досудового розслідування 18.08.2023 до ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, строк дії якого закінчився 16.10.2023. Під час судового провадження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід не обирався. З огляду на процесуальну поведінку обвинуваченого та відомості про його особу суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Суд, з огляду на вимоги ч.4 ст.174 КПК України, не вбачає підстав для скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківсього районного суду м. Києва від 23.08.2023 (ун.№ 761/29901/23) на автомобіль марки «FORD KUGA», р.н. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_3 , так як моральна шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, обвинуваченим не відшкодована.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч.2 ст.286, ст.ст. 50, 66,67 КК України, ст.ст. 100, 124, 349, 368, 373-374, 376, 392- 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів у розмірі 11 950 (одинадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 527 600 (п`ятсот двадцять сім тисяч шістсот) грн. 00 коп.

Цивільний позов ОСОБА_8 в частині стягнення з ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 14 032 грн.06 коп. та витрат на правову допомогу в розмірі 25 400 грн. - залишити без розгляду.

Речові докази:

- автомобіль марки «FORD KUGA», р.н. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_3 та переданий останньому на відповідальне зберігання - залишити власнику.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч.2 ст. 394 КПК України.

Вирок, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1