Провадження №11-кп/824/2131/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2022 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мукачево, Закарпатської області, громадянин України, з середньою освітою, розлучений, на утриманні має двох малолітніх та одну неповнолітню дитину, інвалід ІІІ групи, офіційно не працевлаштований, зареєстрований: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 18.05.2016 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 190 КК України, до 1 року 6 місяців обмеження волі,

- 09.03.2021 Залізничним райсудом м. Львова за ч. 2 ст. 190 КК України із застосуванням ст. 71,72 КК України до 3 років позбавлення волі,-

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, 01.07.2019 близько 19 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебував біля ресторану «il Molino» за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 40/2, разом з ОСОБА_10 , в якого знаходився мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J5». В цей час, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на повторне заволодіння чужим майном шляхом обману, реалізуючи який ОСОБА_7 попросив у ОСОБА_10 його мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J5», з метою нібито здійснення телефонного дзвінка. ОСОБА_10 , будучи впевненим у добропорядності ОСОБА_7 , не усвідомлюючи злочинних намірів останнього, передав йому власний мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J5», сірого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 2 070 гривень, в якому знаходилася сім-картка мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_3 , яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, заволодівши яким ОСОБА_7 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись мобільним телефоном на власний розсуд.

Крім того, 30 липня 2019 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебував неподалік відділення банку «ПУМБ» за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 22, разом з ОСОБА_11 , де ОСОБА_7 діючи з корисливих спонукань, з метою особистого протиправного збагачення за рахунок чужого майна, маючи намір на повторне заволодіння шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_11 , в приватній розмові повідомив йому, що він в силу своїх зв`язків в компетентних установах, може допомогти йому придбати мобільний телефон «Iphone» останньої моделі, за привабливою ціною, але достовірно знаючи, що виконати обіцяне не має наміру та можливості повідомив ОСОБА_11 , що для придбання мобільного телефону, йому необхідно надати завдаток у сумі 11 000 гривень, на що ОСОБА_11 погодився та за вказівкою ОСОБА_7 перерахував через термінал банку «ПУМБ» на вказану ОСОБА_7 банківську карту, грошові кошти в сумі 4 000 гривень.

В подальшому, обвинувачений 30 липня 2019 року, приблизно о 11 годині 00 хвилин, перебуваючи у ресторані «Limonade» в м. Київ, вул. Володимирська, 29/1, разом з ОСОБА_11 , попросив в останнього мобільний телефон марки «Samsung A50», з метою нібито здійснення телефонного дзвінка. ОСОБА_11 будучи впевненим у добропорядності ОСОБА_7 , не усвідомлюючи злочинних намірів останнього, передав йому власний мобільний телефон марки «Samsung A50», чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 , вартістю 5 600 гривень, в якому знаходилася сім-картка мобільного оператора «Vodafone» № НОМЕР_6 , яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, заволодівши якими ОСОБА_7 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись майном та грошовими коштами ОСОБА_11 на власний розсуд, заволодівши майном ОСОБА_11 на загальну суму 9 600 гривень.

Крім того, 09.08.2019 близько 20.00 год. ОСОБА_7 , перебував у ресторані «Рибний Базар», за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 24-А, разом з ОСОБА_12 , в якого знаходився мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 6 Pro», та з метою заволодіння чужим майном шляхом обману 09 серпня 2019 року, приблизно о 20 годині 20 хвилин, попросив у ОСОБА_12 мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 6 Pro», під приводом здійснення телефонного дзвінка. ОСОБА_12 будучи впевненим у добропорядності ОСОБА_7 , не усвідомлюючи злочинних намірів останнього, передав йому власний мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 6 Pro», чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_7 , ІМЕІ 2: НОМЕР_8 , вартістю 2 300 гривень, в якому знаходилася сім-картка мобільного оператора «Водафон» № НОМЕР_9 , вартістю 25 гривень та карта пам`яті «Kingston», вартістю 449 гривень, який знаходився в чохлі чорного кольору, який матеріальної цінності для потерпілого не представляє, в середині якого було посвідчення водія на ім`я ОСОБА_12 , заволодівши якими ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись майном на власний розсуд, заволодівши майном ОСОБА_12 на загальну суму 2 774 гривні.

Крім того, 30.08.2019, близько 14.20 год., ОСОБА_7 , перебував у ресторані «Limonade», м. Київ, вул. Володимирська, 29/1, разом з ОСОБА_13 в якого приблизно о 14 годині 40 хвилин, попросив мобільний телефон марки «Meizu Pro 7», під приводом здійснення телефонного дзвінка. ОСОБА_13 передав обвинуваченому власний мобільний телефон марки «Meizu Pro 7», чорного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_10 , ІМЕІ 2: НОМЕР_11 , вартістю 3 000 гривень, в якому знаходилася сім-картка мобільного оператора «Life» № НОМЕР_12 , яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, заволодівши яким ОСОБА_7 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись мобільним телефоном на власний розсуд, завдавши шкоду потерпілому на суму 3 000 гривень.

Крім того, 03.10.2019 близько 16.30 год. ОСОБА_7 , перебував неподалік станції метро «Золоті Ворота», м. Київ, вул. Володимирська, 42, разом з ОСОБА_14 , в якої на плечах знаходився спортивний рюкзак, синьо-сірого кольору. З метою заволодіння майном ОСОБА_14 приблизно о 16 годині 50 хвилин, ОСОБА_7 запропонував свою допомогу ОСОБА_14 у носінні спортивного рюкзака, синьо-сірого кольору. ОСОБА_14 будучи впевненою у добропорядності ОСОБА_7 , не усвідомлюючи злочинних намірів останнього, передала йому власний спортивний рюкзак, синьо-сірого кольору, який матеріальної цінності для потерпілої не представляє, в якому знаходився паспорт громадянина України та картка платника податків видані на ім`я ОСОБА_14 , які матеріальної цінності для потерпілої не представляють, фотоапарат марки «Nikon», модель «D5300», серійний номер НОМЕР_13 , з об`єктивом марки «Nikon», модель «AF-SDX Nikkor 18-140mm», серійний номер 20565648, вартістю 11 300 гривень.

Також, 03.10.2019 року, приблизно о 16 годині 50 хвилин, ОСОБА_7 разом з потерпілою ОСОБА_14 перебували біля ресторану « Limonade » за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 29/1 , в приватній розмові з останньою, ОСОБА_7 стало відомо про те, що вона має намір придбати стоматологічне обладнання, а саме внутрішньо-ротовий сканер. Користаючись нагодою, ОСОБА_7 повідомив останній про те, що він в силу своїх зв`язків в компетентних установах, зможе допомогти їй придбати стоматологічне обладнання, а саме внутрішньо-ротовий сканер, за привабливою ціною, при цьому достовірно знаючи, що виконати обіцяне не має наміру та можливості. В той же час, ОСОБА_7 видаючи себе за порядну людину, яка спроможна виконати взяті на себе зобов`язання, повідомив ОСОБА_14 , що для придбання стоматологічного обладнання, а саме внутрішньо-ротового сканера необхідно надати грошові кошти в сумі 11 000 гривень, на що ОСОБА_14 погодилась та передала ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 11 000 гривень.

В той же день, приблизно о 17 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 разом з потерпілою перебуваючи у ресторані «Limonade», та обвинувачений попросив в останньої мобільний телефон марки «Huawei Honor 10», з метою здійснення телефонного дзвінка. ОСОБА_14 будучи впевненою у добропорядності ОСОБА_7 , не усвідомлюючи злочинних намірів останнього, передала ОСОБА_7 власний мобільний телефон марки «Huawei Honor 10», чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_14 , ІМЕІ2: НОМЕР_15 , вартістю 4 291 гривню 50 копійок, в якому знаходилася сім-картка мобільного оператора «Life» № НОМЕР_16 , яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє, заволодівши якими ОСОБА_7 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись речами та грошовими коштами ОСОБА_14 на власний розсуд, всього заволодівши майном ОСОБА_14 на суму 26 591 гривню 50 копійок.

Крім того, 11 жовтня 2019 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 перебував в м. Київ, вул. Володимирська, 24/11, разом з ОСОБА_15 та запропонував свою допомогу ОСОБА_15 у проведенні технічних робіт з мобільним телефоном та навушниками на яких зі слів ОСОБА_16 встановлені прослуховуючи пристрої та ОСОБА_16 повідомив, що має спеціальні навички та може допомогти з даного приводу. В подальшому перебуваючи за адресою м. Київ, вул. Володимирська, 29/1, біля ресторану «Limonade», ОСОБА_7 попросив у ОСОБА_15 її мобільний телефон та навушники під приводом допомоги у видаленні прослуховуючого пристрою. ОСОБА_15 будучи впевненою у його порядності та, що він допоможе їй прибрати з мобільного телефону та навушників прослуховуючі пристрої, не усвідомлюючи злочинних намірів останнього, передала йому власний мобільний телефон марки «iPhone 8 Plus Space gray 256 gb», ІМЕІ: НОМЕР_17 , вартістю 11 402 гривні 33 копійки, із сім-картою мобільного оператора «Київстар» з мобільним номером НОМЕР_18 , яка матеріальної цінності для потерпілої не представляє та навушники «Apple AirPods», моделі А1523А1722А, вартістю 3 500 гривень. Заволодівши якими ОСОБА_7 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись речами ОСОБА_15 на власний розсуд, завдавши шкоду потерпілій на загальну суму 14 902 гривні 33 копійки.

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати у зв`язку із залученням експерта в розмірі 1413 (одна тисяча чотириста тринадцять) гривень 09 копійок. Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 25.11.2022 скасувати в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді позбавлення волі строком 3 роки, у решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, ОСОБА_7 на шлях виправлення не став, маючи прямий умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, вчинивши шість нових епізодів аналогічних кримінальних правопорушень. Крім того, останній не відшкодував шкоду жодному потерпілому з вказаних епізодів.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 - щире каяття. Щире каяття означає добровільну критичну оцінку особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність. В даному випадку, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, як щире каяття, а визнання вини обвинуваченим, свідчить про те, що останній, під тиском беззаперечних доказів, намагається уникнути справедливого покарання за вчинене.

Разом з тим, при ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд дійшов до висновку про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства та наявності підстав для застосування положень ст. 75 КК України щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком, а саме: щире каяття.

Статтею 75 КК України зазначено, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. У цьому разі суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Також прокурор вважає що судом у вироку не надано належної і достатньої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Викладені обставини переконливо доводять, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, не можливе. Тільки реальне відбування покарання в змозі забезпечити досягнення цілей, визначених у ст. 65 КК України.

Таким чином, всупереч вимогам закону, Шевченківський районний суд міста Києва незаконно і невмотивовано застосував покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки, не вчинить нового злочину. Тобто, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

В свою чергу, захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора в яких, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

В поданих запереченнях захисник зазначає, що на час ухвалення вироку судом першої інстанції та на теперішній час, обвинувачений ОСОБА_7 зробив для себе висновки щодо протиправності вчинених дій, став на шлях виправлення, щиро покаявся у вчиненому, зобов`язався відшкодувати усім потерпілим завдані збитки, шляхом повернення грошових коштів.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін,

перевіривши матеріали кримінального провадження, частково дослідивши докази, які характеризують особу обвинуваченого та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені представленими у справі доказами у їх сукупності.

Разом з тим, на думку колегії суддів, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у безпідставному звільненні ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Відповідно до положень ст. 65 КК України, при призначенні покарання враховується ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 - щире каяття, то апеляційний суд звертає увагу на те, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого кримінального правопорушення. Як вбачається із матеріалів провадження ОСОБА_7 як під час досудового розслідування так і під час судового провадження у суді першої та апеляційної інстанції свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, надавав послідовні логічні та достовірні показання, які не змінював протягом усього часу, у зв`язку з чим у суді першої інстанції судовий розгляд відбувався відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Тому колегія суддів вважає, що судом обґрунтовано визнано щире каяття обставиною, що пом`якшує покарання.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Разом з тим, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, суд першої інстанції не навів переконливих доводів на підтвердження свого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, обмежившись формальним перерахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_7 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є інвалідом 3 групи, на утриманні має 3 дітей, є раніше судимою особою, активно займається волонтерською діяльністю та як встановлено під час апеляційного розгляду частково відшкодував завдану шкоду, та пославшись на обставину, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання, а саме щире каяття, дійшов висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнив ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

При цьому, суд першої інстанції залишив поза увагою та не врахував ту обставину, що ОСОБА_7 будучи неодноразово засудженим за вчинення корисливих злочинів до покарання у вигляді позбавлення волі, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, вчинив декілька нових епізодів аналогічних кримінальних правопорушень.

Зазначені обставини свідчать про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого ОСОБА_7 , його схильність до вчинення злочинів проти власності, а також про його стійке небажання стати на шлях виправлення, а відтак застосування щодо нього положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування призначеного вироком суду покарання з випробуванням виключається.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено будь-яких обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Наведене у своїй сукупності, безумовно, указує на неможливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання та необґрунтованість рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання із випробуванням.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів погоджується з видом та розміром покарання, призначеним ОСОБА_7 судом першої інстанції за ч. 2 ст. 190 КК України, так як при визначенні обвинуваченому виду та розміру покарання судом дотримано вимоги ст. 65 КК України, враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, які обтяжують покарання. Таким чином, на переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, без застосування ст. 75 КК України буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою та підлягає до задоволення, а вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 25.11.2022 скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку, що відповідає вимогам закону про кримінальну відповідальність.

Керуючись ст.ст. 615, 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4