ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

учасників провадження: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 та прокурора Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22.12.2023 року в кримінальному провадженні №0003319 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, гр. України, з неповною середньою освітою, працюючого верстатником у ФОП ОСОБА_9 , не одруженого, проживаючого в цивільному шлюбі, не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,-

У С Т А Н О В И Л А :

Вироком Глибоцького районного суджу Чернівецької області від 22.12.2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України і йому призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 років позбавлення волі з конфіскацією сього належного йому на праві власності майна, за виключенням житла, без позбавлення права обіймати посади чи займатися певною діяльністю.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з моменту його затримання для відбування покарання після набрання вироку законної сили. Зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання період тримання його під вартою з 16 серпня 2023 року по 18 серпня 2023 року.

До набрання вироку законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 залишено у виді застави.

Покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

-не відлучатися за межі с. Нижні Петрівці Чернівецького району Чернівецької області без дозволу прокурора чи суду;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну місця свого проживання;

З`являтися за першою вимогою до працівників поліції, прокурора чи суду.

Після набрання вироку законної сили заставу в розмірі 120000 грн. (сто двадцять тисяч), ЄУНСС 715/2993/23 НП 11кп/822/100/24 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_10

внесену 16.08.2023 року ОСОБА_7 , повернути заставодавцю ОСОБА_7 .

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду в період часу з 17.07.2023 року до 30.07.2023 року невстановлена особа, матеріали провадження щодо якої виділено в окреме провадження, підшукала чоловіка призовного віку з числа громадян України, які бажали незаконно перетнути державний кордон України, а саме ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому невстановлена особа завчасно обумовила порядок незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_11 та узгодила з ним розмір грошової винагороди за вказані незаконні послуги в розмірі 5000 Євро. Одночасно з цим невстановленою особою обумовлено з ОСОБА_6 конкретний план дій та оплату послуг ОСОБА_6 за сприяння переправлення ОСОБА_11 через державний кордон України в сумі 150 Євро.

В подальшому, а саме 28.07.2023 року невстановлена особа, перебуваючи на території АЗС «Евро Нафта» по вул. Сторожинецькій в м. Чернівці отримала від ОСОБА_11 оплату за послуги, пов`язані з незаконним переправленням його через державний кордон України в сумі 5000 Євро.

ОСОБА_6 , діючи спільно та узгоджено з невстановленою органом досудового розслідування особою, за допомогою невстановленого транспортного засобу з АДРЕСА_2 доставив та поселив ОСОБА_11 у своєму житловому будинку в АДРЕСА_1 , де ОСОБА_11 перебував до третьої години ранку 30.07.2023 року.

30.07.2023 року близько третьої години ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_11 вийшли з місця проживання обвинуваченого та в пішому порядку почали рух лісом в напрямку з с. Нижні Петрівці до с. Корчівці Чернівецького району Чернівецької області. Під час руху лісом ОСОБА_6 керував діями ОСОБА_11 та дійшовши приблизно на відстань 200м. до лінії розмежування державного кордону України та Республіки Румунії, вказав останньому напрямок його кінцевого руху.

Цього ж дня об 11 год. 20 хв. ОСОБА_11 та ОСОБА_6 були затримані прикордонним нарядом відділення інспекторів прикордонної служби «Нижні Петрівці» НОМЕР_1 прикордонного загону на відстані 200 м в напрямку прикордонного знаку №802 державного кордону України та Республіки Румунія, що знаходиться в адміністративних межах АДРЕСА_3 .

На цей вирок адвокат ОСОБА_7 та прокурор ОСОБА_12 подали апеляційні скарги.

Захисник в своїй скарзі, не оспорюючи винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації його дій, просив оскаржуваний вирок в частині призначення покарання його підзахисного змінити та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України і покласти на останнього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

На обґрунтування своїх вимог адвокат вказував, що в судовому засіданні ОСОБА_6 повністю визнав свою провину та дав правдиві показання, особисто виконував лише розпорядження особи, матеріали справи щодо якої виділено в окреме провадження, він не являється організатором вчиненого кримінального правопорушення, на досудовому слідстві співпрацював з органом досудового розслідування, щиро жалкує у вчиненому. Також вказував, що ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, вперше притягується до кримінальної відповідальності, в лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває. Зазначав, що суд визнав пом`якшуючими покарання ОСОБА_6 обставинами його щире каяття, повне визнання вини та сприяння в розкритті злочину. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено. Вважає, що з урахуванням вказаних обставин, призначення обвинуваченому покарання без застосування ст.75 КК України не відповідає принципам справедливості та нормам кримінального закону.

Прокурор ОСОБА_5 в своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи винуватість ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій, просив скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок і призначити обвинуваченому покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На обґрунтування своїх вимог вказував, що обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, враховані судом при призначенні покарання ОСОБА_6 , дають право суду призначити останньому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.3 ст.332 КК України та не дають підстав для призначення тому покарання із застосуванням ст.69 КК України. Вважає, що вирок районного суду в частині призначеного обвинуваченому покарання є незаконним та необґрунтованим і підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Заслухавши доповідь судді, адвоката ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_6 , які просили задовольнити подану захисником апеляційну скаргу, посилаючись на обставини, що наведені в ній і відмовити в задоволенні скарги державного обвинуваченого, прокурора, який просив задовольнити його апеляційні вимоги та відмовити в задоволенні скарги сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апелянтів, колегія суддів приходить до таких висновків.

Висновки районного суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України при обставинах, що наведені у вироку суду, є обґрунтовані належними і допустимими доказами та не оспорюються апелянтами в поданих скаргах.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в поданих апеляційних скаргах не оспорюється винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації його дій, колегія суддів, керуючись ч.1 ст.404 КПК України, не наводить в цій ухвалі доводів на підтвердження тих фактичних обставин, які встановлені судом першої інстанції і ніким не оспорено.

Що стосується призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить да таких висновків.

Відповідно до вимог ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст.12 КК України, який відноситься до тяжких злочинів у сфері охорони державної таємниці, недоторканності державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, особу винного, який раніше не судимий, неодружений, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується по місцю роботи та проживання, його стан здоров`я. Також при призначенні покарання ОСОБА_6 суд врахував його роль у вчиненому злочині та поведінку його після вчинення кримінального правопорушення.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнав його щире каяття, повне визнання своєї вини та сприяння в розкритті злочину.

Врахувавши всі наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України та призначив останньому покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, окрім житла.

Посилання адвоката в своїй скарзі на те, що призначене покарання є несправедливим через його суворість, на думку колегії суддів, є безпідставним.

Той факт, що обвинувачений вчинив умисний тяжкий злочин з корисливих мотивів в період введеного в Україні воєнного стану, допомагаючи особам чоловічої статі призовного віку незаконно перетнути державний кордон та ухилитися від можливої мобілізації до збройних сил України і тим самим перешкоджаючи державі формувати мобілізаційний резерв для відбиття воєнної агресії ворога в особі військ Російської Федерації, на думку колегії суддів, свідчить про те, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства є неможливим і підстав для звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, немає. А тому в задоволенні апеляційної скарги адвоката необхідно відмовити.

Що стосується апеляційних вимог прокурора, колегія суддів вважає, що вони є необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, його роль у вчиненому злочині, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, поведінку його після вчинення кримінального правопорушення. Вказані обставини, на думку колегії суддів, правильно визнано такими, що дають підстави для призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.69 КК України та призначити йому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.332 КК України.

Твердження прокурора про те, що встановлені судом пом`якшуючі обвинуваченому покарання обставини, а також дані про його особу та поведінку після вчинення злочину дають суду підстави лише для призначення мінімального покарання, передбаченого ч.3 ст.332 КК України і позбавляють суд призначити винному покарання із застосуванням ст.69 КК України, є безпідставним. При цьому суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що обвинуваченому призначено покарання у виді позбавлення волі, яке останній має реально відбувати в місцях позбавлення волі.

Оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

На підставі наведеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :

В задоволенні апеляційних скарг адвоката ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_8 відмовити, а вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22.12.2023 року в кримінальному провадженні №0003659 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

Копія. Згідно з оригіналом: суддя