КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

05 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

та

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 01 лютого 2023 року Святошинський районний суд м. Києва задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожному окремо, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 01 квітня 2023 року включно, з утриманням в ДУ «Київський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Цією ж ухвалою суд також продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк 60 днів, обвинуваченому ОСОБА_8 , однак рішення суду в цій частині не оскаржується.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, проаналізувавши доводи сторін кримінального провадження, враховуючи зміст та обсяг обвинувачення, конкретні обставини кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченим, а також приймаючи до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України, які були встановлені під час розгляду відповідного клопотання прокурора, зазначив про те, що вказані обставини, на переконання суду, мають бути оцінені як такі, що жодним чином не будуть стримуючими факторами для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, у зв`язку з чим, жодний інший вид запобіжних заходів, крім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у кримінальному провадженні.

Крім того, на підставі цих та інших обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність на даний час достатніх даних, які б свідчили про зміну обставин, які були підставами для застосування до обвинувачених найбільш суворого запобіжного заходу та продовження строку його дії або про припинення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які були встановлені судом раніше.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що оскаржувана ухвала суду, є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права, що потягнуло за собою ухвалення незаконного судового рішення.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, що в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , стороною обвинувачення не було надано жодних доказів наявності відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а суд в свою чергу, формально послався на ті ж самі підстави тримання ОСОБА_5 під вартою, що по суті, дублюється з моменту його затримання та обрання запобіжного заходу.

Також на думку обвинуваченого, суд не врахував тривалість тримання обвинуваченого під вартою та те, що з часом будь-які ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу, слабшають і потребують додаткового обґрунтування.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала суду, є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою та такою, що постановлена всупереч вимог Кримінального процесуального кодексу України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що з наданих до суду стороною обвинувачення матеріалів, які були досліджені в судовому засіданні, у жодному із них не міститься будь-яких об`єктивних даних про те, що ОСОБА_6 у подальшому міг би переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначається про те, що в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , стороною обвинувачення не було надано жодних доказів наявності відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Вказує захисник і на те, що кримінальний процесуальний закон України передбачає, що для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор повинен кожен раз доводити крайню необхідність застосування такого запобіжного заходу, посилатися на докази та обґрунтовувати неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, проте, навіть із плином судового розгляду, прокурор продовжує посилатися на застарілі та неактуальні на цей час обставини, без посилання на конкретні докази.

Також на думку захисника, суд не врахував тривалість тримання обвинуваченого під вартою та те, що з часом будь-які ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу, слабшають і потребують додаткового обґрунтування.

Окрім цього, як зазначає захисник, не надавши доказів переховування ОСОБА_6 від слідства, всі твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_6 переховуватиметься від суду, зводяться лише до припущення прокурора, що такий ризик існує, однак це не відповідає змісту вищевказаних норм процесуального закону.

Як вважає сторона захисту, посилання на тяжкість покарання, як на підставу для продовження тримання особи під вартою, без наявності інших обставин (доведення існування заявлених ризиків), є недопустимим.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд поданих стороною захисту апеляційних скарг на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснено без участі сторін кримінального провадження, оскільки прокурор, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_5 , якого на даний час звільнено з під варти, будучи належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не прибули та не повідомили суд про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали та обговоривши доводи поданих скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, як це передбачено ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо продовження строку тримання обвинувачених під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема ОСОБА_5 : вчинити інший злочин (кримінальне правопорушення); незаконно впливати на свідків; знищити, сховати, або спотворити будь-яку із речей або документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а ОСОБА_6 : переховуватися від суду; вчинити інший злочин (кримінальне правопорушення); незаконно впливати на свідків, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Більш того, крім наведених вище обставин, колегія суддів приймає до уваги той факт, що станом на час апеляційного перегляду ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 15 травня 2023 року, було змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, а ОСОБА_6 , відповідно до цієї ж ухвали та в подальшому, неодноразово продовжувався строк тримання під вартою, законність якого перевірялась в апеляційному порядку, і до цього часу цей запобіжний захід залишаться без змін.

З огляду на це, посилання апелянтів на те, що, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під вартою, судом першої інстанції не було враховано, що в наданих стороною обвинувачення матеріалах, які були досліджені в судовому засіданні, не міститься будь-яких об`єктивних даних про наявність заявлених ризиків, а саме про те, що обвинувачені в подальшому можуть: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення, слід визнати безпідставними, оскільки вони не спростовують законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції про доцільність продовження тримання обвинувачених під вартою, оскільки ризики зазначені у відповідному клопотання прокурора, не зникли та продовжують існувати.

Що ж стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом допущені порушення норм процесуального права, що потягло за собою ухвалення незаконного судового рішення, а також про те, що судом першої інстанції не врахована тривалість тримання обвинувачених під вартою та те, що з часом будь-які ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу, слабшають і потребують додаткового обґрунтування, то вони також не можуть бути взяті до уваги, оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо продовженнястроку тримання обвинувачених під вартою, які б могли служити підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, а тривалість тримання обвинувачених під вартою, зокрема ОСОБА_6 , за наявності відповідних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, сама по собі, не може свідчити про те, що ці ризики з часом значно зменшилися та не виправдовують подальше тримання останнього під вартою.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають право поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про особу кожного із них, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до 01 квітня 2023 року включно, залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року, відповідно до якої суд продовжив обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожному окремо, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 01 квітня 2023 року включно, з утриманням в ДУ «Київський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 757/6441/21-к

Номер провадження: 11-кп/824/430/2024

Категорія: ч. 3 ст. 27 п. п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_9

Доповідач - суддя ОСОБА_1