Дата документу 07.02.2024 Справа № 314/264/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/264/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/142/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 січня 2024 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий ріг, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, маючого середню - технічну освіту, перебуваючого в фактичних шлюбних відносинах, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, який проходить військову службу на посаді стрільця - зенітника 3 зенітного - ракетного відділення зенітно-ракетного взводу 1 стрілецького батальйону НОМЕР_1 окремої танкової бригади військової частини НОМЕР_2 Збройних сил України, у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17 березня 2024 року включно -,

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий відділення поліції №2 Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з процесуальним керівником у кримінальному провадженні - начальником Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

За матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за наступних обставин.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 Збройних сил України, ОСОБА_7 призначено на посаду стрільця - зенітника 3 зенітно - ракетного відділення зенітно - ракетного взводу 1 стрілецького батальйону НОМЕР_1 окремої танкової бригади військової частини НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, та який продовжено до 14 лютого 2024 року.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) солдат ОСОБА_7 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби ЗС України.

Відповідно до положень ст. З Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на життя, на свободу і на особисту недоторканність.

Згідно ст. 2 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка набрала чинності до України 11 вересня 1997 року, право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.

Положеннями ст.ст. 3, 27 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Відповідно до ст. 281 Цивільного кодексу України фізична особа має невід`ємне право на життя, а також не може бути позбавлена життя.

Однак, незважаючи на наведені вимоги законодавства, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив тяжкий злочин, проходячи військову службу на посаді стрільця - зенітника 3 зенітного - ракетного відділення зенітно - ракетного взводу 1 стрілецького батальйону НОМЕР_1 окремої танкової бригади військової частини НОМЕР_2 Збройних сил України, 18 січня 2024 року, у період часу з 01:00 год. до 02:00 год. (більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено), знаходячись за місцем тимчасового мешкання у житловому будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень іншій особі, під час конфлікту, що стався на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та військовослужбовцем ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проходить службу у військовому званні «солдат», на посаді стрільця-зенітника 2 зенітно-ракетного відділення зенітно-ракетного взводу 1 стрілецького батальйону НОМЕР_1 окремої танкової бригади військової частини НОМЕР_2 Збройних сил України, діючи умисно, тримаючи в руці ніж та усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, наніс потерпілому ОСОБА_10 не менше двох ударів ножем в ділянку грудної клітки зліва та в ділянку живіт, в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани передньої поверхні грудей зліва, проникаючої у ліву плевральну порожнину, лівобічний гемопневмоторакс, колото-різану рану живота, проникаючу у черевну порожнину, які є небезпечними в момент заподіяння.

У подальшому, потерпілий був госпіталізований до КНП «Міська лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» Запорізької міської ради.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто, в умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

18 січня 2024 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000043 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України (а.с. 12).

19 січня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України (а.с. 39-42).

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя зазначив про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування до підозрюваного більш м якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , не пов`язаний із триманням під вартою з засобами електронного контролю, в разі необхідності застосувати додаткові обмеження, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме, заборонити спілкування з потерпілим, свідками по справі.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_7 в цьому кримінальному провадженні відсутні.

Зазначає, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення було вчинено у період часу з 01 год. до 02 год., а затриманий він був майже через 14 годин, без жодного супротиву, що свідчить про те, що у ОСОБА_7 відсутній намір переховуватися від будь-якого, зокрема, від органів досудового розслідування.

Крім того вказує, що слідчим суддею не враховано наявність постійного місця проживання підозрюваного за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що слідчим суддею не враховано особу підозрюваного, оскільки ОСОБА_7 проходить військову службу на посаді стрільця - зенітника 3 зенітно - ракетного відділення зенітно - ракетного взводу 1 стрілецького батальйону окремої танкової бригади військової частини Збройних сил України, у військовому званні «старший солдат», тобто ОСОБА_11 займає високо відповідальну посаду.

Крім того вказує, що як вбачається із ухвали слідчого судді ОСОБА_7 нібито може незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, однак свідки у кримінальному провадженні були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази та допитані, а з іншими учасниками кримінального провадження, окрім захисника та представників органу досудового розслідування він не контактує.

Зауважує, що ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, є виключно припущенням сторони обвинувачення.

Вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який сторона захисту вважає більш ніж достатнім унеможливить настання усіх зазначених ризиків, зокрема, ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому він підозрюється.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 повністю не визнає свою вину, у судовому засіданні неодноразово наголошував на тому, що він фізично не міг та не вчиняв інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_8 підтримав подану апеляційну скаргу без доповнень та просив її задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав подану апеляційну скаргу та просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зазначив, що буде допомагати потерпілому та військовим, переховуватись наміру не має.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину та у даному кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст. ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існують передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наданих суду матеріалів вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки у даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними доказами, що дає підстави для застосування до нього такого різновиду заходів забезпечення кримінального провадження, як запобіжний захід, з метою здійснення подальшого розслідування.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблено з посиланням на матеріали провадження, що їх підтверджують.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчого є обґрунтованими, та фактично погодився з існуванням ризиків переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.

З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що наявність цих ризиків підтверджена матеріалами клопотання.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 8 років, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, наявність в нього місця реєстрації за межами Запорізької області, існує ризик переховування від суду.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про те, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На переконання колегія суддів, цілком підтвердженим є також і ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, який ґрунтується на зацікавленості підозрюваного у відверненні негативних наслідків, спричинених притягненням його до кримінальної відповідальності.

Так, як випливає із клопотання старшого слідчого, як потерпілий ОСОБА_10 , так і свідки у даному кримінальному провадженні разом з підозрюваним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить для останнього умови для здійснення ним впливу на таких осіб, які вказують на нього, як на особу, який вчинив інкримінований йому злочин, у тому числі шляхом залякування або вмовлянь, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

На існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує ігнорування підозрюваним встановлених законодавством України вимог щодо порядку несення військової служби, оскільки в період воєнного стану, проходячи військову службу та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчинив тяжкий злочин, що може свідчити про його схильність до вчинення інших кримінальних правопорушень.

Відтак, апеляційний суд вважає доведеними та обґрунтованими ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а доводи апеляційної скарги щодо їх відсутності неспроможними.

Доводи сторони захисту про те, що підозрюваний має військове звання, займає високо відповідальну посаду, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 січня 2024 року, якою у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17 березня 2024 року включно, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4