Справа № 442/1429/24
Провадження № 1-в/442/65/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі: головуючої - судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши в режимі відеоконференції у судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобич, заяву ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

з участю:

прокурора - ОСОБА_4

представника ДУ «Дрогобицька виправна колонія № 40» - ОСОБА_5

засудженого - ОСОБА_3

встановив:

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, як такого, що довів своє виправлення.

Вислухавши пояснення засудженого, який клопотання підтримав та просив звільнити його умовно-достроково, представника адміністрації та прокурора, які заперечили проти задоволення клопотання з тих підстав, що засуджено не довів свого виправлення, суд доходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_3 засуджено 04.07.2023 року Тячівським районним судом Закарпатської області за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Початок терміну покарання 13.11.2020 року - кінець терміну покарання - 13.05.2025 року.

Вимогами п. 2 ч. 3 статті 81 КК України передбачено, що до осіб, які відбувають покарання у виді, зокрема, позбавлення волі, може бути застосоване умовно - дострокове звільнення після фактичного відбуття засудженими не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 засуджено за вчинення ним тяжкого злочину, за який йому було призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Вище вказаний злочин ним було вчинено під час іспитового терміну відбування покарання за поперднім вироком. На даний час фактично відбув більше двох третин строку покарання і невідбутими залишились близько 1 року 2 місяці 9 днів.

Разом з цим, як зазначено в п. 2 Постанови Пленуму «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Приймаючи рішення про задоволення подання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Як вбачається з наданої суду характеристики, затвердженої 13.12.2023 начальником ДУ «ДВК-40» ОСОБА_6 , засуджений ОСОБА_3 з 13.11.2020 відбуває покарання у ДУ «Дрогобицька виправна колонія (№40)» Львівської області. За час відбування покарання характеризується наступним чином: жодного рану не заохочувався адміністрацією установи та жодного разу не притягувався до відповідальності. Не працевлаштований. Не робить висновків зі своїх минулих помилок. Алкоголь, наркотичні та психотропні речовини не вживає. Нестабільні зв"язки з рідними та близькими, але мають переважно позитивний характер. Бажає змінити своє життя, про те це бажання має поодинокий та несистемний характер. Має бажання брати участь у програмах, заходах, але за поведінкою особи чи з інших джерел інформації зрозуміло, що це не відповідає дійсності.

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як зазначено вище, відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

З аналізу наведених норм закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Під час розгляду даної справи, суд вважає, що засуджений ОСОБА_3 , перебуваючи в місцях позбавлення волі та звернувшись до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, не довів свого виправлення.

Таким чином, засудженим не доведено і в судовому засіданні не встановлено, що за час відбуття покарання в особистості ОСОБА_3 відбувся процес позитивних змін, який створив у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

З огляду на наведене, беручи до уваги особу ОСОБА_3 , у суду відсутнє переконання про те, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Керуючись ст.81 КК України, ст.107 КВК України, ст.537 ч.1 п.2 КПК України, суд, -

постановив:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала підлягає оскарженню до Львівського апеляційного суду впродовж семи днів через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1