Справа № 214/6891/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 27 ч.5, 185 ч.4, 185 ч.4 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.4 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000099, суд,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання захисника, в якому вона просить: змінити обвинуваченому ОСОБА_7 інший, більш м?який запобіжний захід, який не пов?язаний з обмеженням волі, можливо із застосування електронного засобу контролю; у разі обрання застави, визначити її розмір 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання навела наступне. В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000099 від 25.07.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 185 КК України. Ухвалою суду від 05.02.2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 09.04.2024 року без визначення розміру застави. Відповідно до вимог ст. 201 КПК України, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися судом. Такими новими обставинами, які не розглядались судом 05.02.2024 року під час постановлення ухвали про продовження строку тримання під вартою зазначає те, що ОСОБА_7 частково відшкодував матеріальний збиток потерпілому ОСОБА_8 в розмірі 25 00, 00 грн, про що не заперечує й сам потерпілий. Вказує, що ОСОБА_7 обвинувачується в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином. На думку сторони захисту ризики, які були підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, втратили свою актуальність з огляду на те, що ОСОБА_7 мав постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , має родинні зв`язки, зокрема, має на своєму утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у разі зміни запобіжного заходу на домашній арешт має намір працевлаштуватись в ТОВ «РЕМТЕХПЛЮС», щоб й надалі мати змогу відшкодовувати матеріальний збиток потерпілому. Виключно (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Зазначає, що слідчий та прокурор у клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вказують на наявність ризиків, передбачених ч. ч. 1, 4, 5 ст. 177 КПК України, а саме: спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї. Вказує, що під час постановлення попередньої ухвали суду від 05.12.2024 року, суд прийшов до переконання, що існує ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_7 може ухилитися від суду та вчинити інший злочин. Щодо спроб переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду зазначає, що його підзахисний жодного разу не вчинив дій, які б свідчили про його намір переховуватись від органів слідства чи суду, інші дані, які б свідчили про наявність цього ризику, відсутні. Єдиною підставою для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є суворість очікуваного вироку, оскільки він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення. Разом з тим, як зазначив Європейський Суд в рішенні «Кляхін проти Росії» (Klyakhin v. Russia), № 46082/99, від 30 листопада 2004 року, п. 65, хоча суворість очікуваного вироку є суттєвим елементом, тяжкість обвинувачення сама по собі не може виправдати тривалого тримання під вартою. Тому, наполягає, шо вказівка щодо наявності ризику, що ОСОБА_7 буде переховуватися від суду є суто нічим не обґрунтованим припущенням. Щодо ризику вчиняти інше кримінальне правопорушення вважає, що наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення не може бути єдиною та достатньою підставою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки у разі застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу і у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосування електронного засобу контролю, ризик вчинити інше кримінальне правопорушення буде нівельований. Враховуючи те, що його підзахисний частково відшкодував матеріальну шкоду, й надалі має намір відшкодовувати таку шкоду потерпілому, виключається ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_7 своїми діями переконує «об?єктивного спостерігача», що він став на шлях виправлення, має бажання відшкодувати заподіяного матеріального збитку, а іншу має відшкодовувати обвинувачений ОСОБА_6 . Наполягає, що на даний час зменшилися ризики, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 , останній вже тривалий час тримається під вартою, та більше одного року обмежений в правах та свободі, що є порушенням принципу поваги до свободи особистості. Обвинувачений ОСОБА_7 має бажання працювати з метою подальшого відшкодування матеріальної шкоди. Також просить врахувати позицію потерпілого, який не заперечує проти застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та просить в подальшому призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання із застосування ст. 75 КК України. Вважає, що контроль за пересуванням обвинуваченого можна забезпечити за допомогою засобу електронного контролю. Наполягає, що викладені обставини свідчать про відсутність ризиків, які давали б достатні підстави вважати, що обвинувачений може якимось чином порушити, в разі зміни запобіжного заходу на домашній арешт, покладені на нього Законом процесуальні обов`язки, або переховуватися від суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, який може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Вважає, що стороною захисту надано до суду матеріали, які є достатніми для переконання суду та стороннього спостерігача (згідно роз`яснень та позицій ЄСПЛ), що запропонований для обрання запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, на ґкий прохаємо суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою - забезпечить виконання ОСОБА_7 , покладених на нього процесуальних обов`язків. Продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить встановленим вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у ч. 2 ст. 29 Конституції України, згідно з якою «ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом». Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь - якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі «Шишков проти Болгарії», пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі «Тасе проти Румунії»). Конституційний Суд України вважає, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема і під час судового розгляду, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом. Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі «Ігнатов проти України» вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов?язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обгрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36). ЄСПЛ у своі?х рішення неодноразово вказував на те, що згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції, після спливу певного часу просто існування обґрунтованоі? підозри вже не є підставою для позбавлення свободи, а судові органи зобов`язані вказати інші підстави для подальшого утримання під вартою (наприклад, рішення у справах «Яблонськии? проти Польщі» від 21.12.2000 р., «Орловськии? проти Украі?ни» від 02.04.2015 р., «Борисенко проти Украі?ни» від 12.01.2012 р., «І. А. проти Франціі?» від 03.09.1998 р., «Нечипорук і И?онкало проти Украі?ни» від 21.04.2011 р., «Єлоєв проти Украі?ни» від 06.11.2008 р.).У разі вирішення питання про тримання під вартою суди зобов`язані навести також інші підстави, які виправдали б тривале утримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти Украі?ни» від 16.12.2010 р.). ЄСПЛ у своі?х рішеннях неодноразово повторював, що чим довше триває тримання під вартою, тим вищими мають бути вимоги до підтвердження обґрунтованості підозри (наприклад, рішення у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 р., «Мюрреи? проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 р., «Ердагоз проти Туреччини» від 22.10.1997 р., «Влох проти Польщі» від 19.10.2000 р., «О`Хара проти Сполученого Королівства» від 16.10.2001 р. тощо). Тобто чим довше триває досудове розслідування, тим більше має бути доказів обґрунтованої підозри. Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.04.2013 р. №511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу у процесі розгляду відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний: здійснювати повноваження з судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК); пам?ятати про критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу, передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому суд вирішує питання про продовження запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, та на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зважаючи на скрутне майнове становище обвинуваченого ОСОБА_7 , а також наявності в даному кримінальному провадженні, окрім ОСОБА_7 ще одного обвинуваченого, вважає за можливе, у разі відмови в зміни запобіжного заходу на домашній арешт, застосування застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З урахуванням викладеного вважаю, що запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою, зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Захисник у судовому засіданні підтримав клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 , підтвердивши зміст клопотання. Також пояснив, що останній кається у вчиненому, відбувати домашній арешт може за адресою проживання матері : АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання про зміну йому запобіжного заходу на домашній арешт. Зазначив, що в разі зміни запобіжного заходу, буде працювати та відшкодовувати шкоду. Також пояснив, що визнає свою вину повністю, бажає укласти угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_4 , кожен окремо, не заперечують проти задоволення клопотання.

У судовому засіданні прокурор пояснив, що заперечує проти задоволення клопотання.

Свідок ОСОБА_11 показала, що на прохання ОСОБА_7 , з яким в неї давні гарні стосунки, бажаючи допомогти останньому, перерахувала потерпілому ОСОБА_8 25000 грн.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши докази, додані до клопотання та матеріали справи, вислухавши показання свідка ОСОБА_11 , суд вважає, що клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , підлягає задоволенню. При цьому, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони захисту, має право своєю ухвалою змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Згідно ст. 201 КПК України, обвинувачений, його захисник, мають право подати до місцевого суду клопотання про зміну запобіжного заходу.

Стаття 29 Конституції України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканність. Заарештовувати або тримати під вартою особу можна лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід.

Стаття 177 КПК України передбачає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа.

Згідно вимог ст. 194 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, суд має право зобов`язати обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду, а також виконувати один або кілька обов`язків, а саме: прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених судом; не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю; зазначені обов`язки, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу, суд також враховує, що по справі «Харченко проти України» Європейський суд з прав людини 10 лютого 2011 року висловив думку про те, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, рівня переконливості аргументів заявника, викладених в його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину, не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого.

Обговорюючи питання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , суд виходить з наступного.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ст.185 ч.4 КК України, який є умисним тяжким злочином, за який за законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років позбавленням волі. Ухвалою суду від 5 лютого 2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 09.04.2024 року без визначення розміру застави. При цьому суд прийшов до переконання, що існує ризик, передбачений ст. 177 ч.1 КК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_7 може ухилитися від суду, так як в разі визнання його винним, йому загрожує покарання у вигляді тривалого позбавлення волі, а також суд вважає, що існує ризик вчинення обвинуваченим іншого злочину. На час продовження строку тримання під вартою, ОСОБА_7 заперечував причетність к вчиненню правопорушення, в якому обвинувачується.

Суд приходить до переконання, що у судовому засіданні встановлено, що після продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу, ступень ризиків, які були встановлені судом, змінився. При цьому суд бере до уваги, що обвинувачений визнає свою вину, що можна розцінити як щире каяття, що він бажає укласти угоду про визнання винуватості. Також встановлено, що обвинувачений вжив заходів для відшкодування шкоди потерпілому, і завдана шкода відшкодована на суму 25000 грн.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що необхідність у такому запобіжному заході як тримання під вартою, відпала, процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігання вказаним ризикам, забезпечить запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю, а тому відносно обвинуваченого належить змінити раніше обраний запобіжний захід.

Суд вважає, що на обвинуваченого, з урахуванням визначених ризиків, необхідно покласти наступні обов`язки: не відлучатися без дозволу суду за межі місця проживання; повідомляти суд про зміну місця проживання або реєстрації; на спілкуватися зі свідками по справі.

Дійшовши висновку про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 , суд також враховує, що сторона обвинувачення не довела, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не буде достатнім для запобіганню визначених судом ризиків.

Керуючись ст.ст. 369-372, 331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, який полягає в забороні ОСОБА_7 з 20 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. залишати житло квартиру АДРЕСА_3 , строком на 60 днів, а саме: з 13 березня 2024 року по 11 травня 2024 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , , наступні обов`язки:

- не відлучатися без дозволу суду за межі м. Зеленодольська Криворізького району Дніпропетровської області;

- повідомляти суд про зміну місця проживання або реєстрації;

- прибувати за першим викликом до суду на визначений час;

- не спілкуватися зі свідками по даній справі;

- носити електронний засіб контролю.

Зазначені обов`язки покладаються на ОСОБА_7 строком з 13 березня 2024 року по 11 травня 2024 року.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 електронний засіб контролю.

Виконання ухвали покласти на начальника відділення поліції №10 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з-під варти негайно в залі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1