Провадження № 1-кп/554/569/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«25» березня 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 0002744 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 189 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

представника сектору ювенальної превенції відділу превенції Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області - ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебуває кримінальне провадження № 0002744 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 189 КК України.

22.03.2024 року від процесуального прокурора ОСОБА_4 надійшло клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Клопотання обґрунтовано тим, що підставою для зміни запобіжного заходу є та обставина, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України. Під час досудового розслідування до нього було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який ухвалою суду від 05.02.2024 року було змінено на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання обвинуваченого, з покладенням обов?язків, відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України. Проте, 29.02.2024, 01.03.2024, 15.03.2024, 20.03.2024, обвинувачений порушив покладений на нього судом обов?язок, а саме покинув місце свого проживання без дозволу суду. Обґрунтованість подання саме такого клопотання визначається, крім того, наявністю ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що ОСОБА_3 може переховуватися від суду, оскільки перебуваючи на волі, через усвідомлення тяжкості покарання, що йому загрожує, у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, може ухилятися від суду. Також ОСОБА_3 може незаконно впливати на потерпілих та свідків, які йому добре відомі, з метою зміни ними показів. Крім того, ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше відносно нього застосувались примусові заходи виховного характеру за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 309 КК України. На даний час в Ленінському районному суді м. Полтави розглядається обвинувальний акт відносно останнього за ч.4 ст. 185 КК України. Згідно характеристик з начального закладу, ОСОБА_3 характеризується негативно: різки, емоційний, нестриманий, до вчителів ставиться іронічного, має труднощі в спілкуванні, буває агресивний, імпульсивний, задиркуватий, самолюбивий, неорганізований. Крім того, ОСОБА_3 схильний до вживання алкогольних напоїв та наркотичних засобів, а отже може ігнорувати в ході судового розгляду вимоги прокурора щодо явки в судові засідання, чим перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. З огляду на викладене, просить змінити обвинуваченому запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з?явився, його неявка не перешкоджає розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що дійсно у вказані дні покидав місце проживання, оскільки хотів погуляти. Про наслідки невиконання цілодобового домашнього арешту був обізнаний, про це йому повідомляв суд, коли змінював запобіжний захід, і працівники поліції, коли відбирали письмові пояснення.

Законний представник ОСОБА_5 просила задовольнити клопотання прокурора, повідомила, що її син дійсно неодноразово покидав місце проживання, про наслідки такої поведінки він був обізнаний, і вона, і бабуся йому неодноразово роз?яснювали це, просили схаменутись, однак впливу вони на нього не мають, він робить, що хоче.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 , призначений на невідкладену процесуальну дію, заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив залишити запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, проте застосувати електронні засоби контролю.

Представник сектору ювенальної превенції відділу превенції Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області - ОСОБА_7 просила задовольнити клопотання прокурора, зазначивши, що для цього є всі законні підстави.

Суд, вислухавши клопотання прокурора, думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків:

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 186 КПК України, клопотання про застосування або зміну запобіжного заходу розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання.

Порядок розгляду клопотання слідчого, прокурора про зміну запобіжного заходу, визначений ст. 200 КПК України та передбачає, що прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

Вимоги до клопотання визначені ч.2 ст. 200 КПК України.

Судом встановлено, що подане прокурором клопотання повністю відповідає вказаним вимогам.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходизабезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

З вимог ч. 2 ст. 177 КПК України вбачається, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини, визначені у вказаній статті.

Так, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, визначених ч.5 ст. 194 КПК України. Обов?язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються (ч. ч. 1, 5, 7 ст. 194 КПК України).

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, яке вчинив у віці до 18 років.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 27.10.2023 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, який в подальшому було продовжено ухвалою суду від 22.12.2023 року строком на 60 днів, до 19 лютого 2024 року, включно.

Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 05.02.2024 року обвинуваченому ОСОБА_3 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 , без застосування електронних засобів контролю, строком на два місяці. Покладено на обвинуваченого ОСОБА_3 наступні обов`язки: - прибувати за викликом до суду; - не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання, навчання чи роботи; - утриматися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні;- здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт/паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в?їзд в Україну.

Вирішуючи клопотання прокурора про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави, суд виходить з того, що обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких, такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Розглядаючи клопотання прокурора в частині наявності підстав для зміни запобіжного заходу, суд звертає увагу на те, що поняття «обґрунтована підозра» наведено в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

На даному етапі розгляду кримінального провадження суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, тобто, умисному, особливо тяжкому кримінальному правопорушенні, поєднаного із заподіянням тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого в умовах воєнного стану, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 (дванадцяти) років, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути йому призначено судом у випадку визнання його винуватим, існує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від суду, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому кримінального покарання за скоєний злочин.

Суд також вважає, що існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_3 може впливати на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, з метою зміни останніми своїх показів, оскільки обвинуваченому відомі всі контактні відомості потерпілого, а під час виконання вимог ст. 290 КПК України, стали відомі анкетні та контактні відомості свідків у даному кримінальному провадженні.

Крім того, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений, хоча і вчинив інкримінований йому злочин будучи неповнолітнім та є раніше не судимою особою, проте раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Так, відносно нього раніше застосувались примусові заходи виховного характеру за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 309 КК України. На даний час в Ленінському районному суді м. Полтави розглядається обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за ч.4 ст. 185 КК України.

Обвинувачений хоча і має постійне місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку, проживає разом з матір?ю та навчається в ліцеї №47 «Альтернатива» ПМР, проте, за місцем навчання характеризується негативно: різки, емоційний, нестриманий, до вчителів ставиться іронічного, має труднощі в спілкуванні, буває агресивний, імпульсивний, задиркуватий, самолюбивий, неорганізований.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 вживає алкогольні напої та наркотичні засоби, мати на його поведінку впливу немає.

Таким чином, суд погоджується з доводами прокурора щодонаявності ризиків, передбачених п. п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки останні об`єктивно вбачаються з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні, які не були спростовані доводами захисту.

Відповідно до вимог ст. 492 КПК України, за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом. Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. ст. 183, 492 КПК України, до ОСОБА_3 може бути заснований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 , будучи особою, до якого застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, за місцем проживання, з покладенням обов?язків, визначених ч.5 ст. 194 КПК України, порушив їх, за таких обставин:

Так, 29.02.2024, о 21.02 годині, до чергової частини Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення від матері обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , про те, що 29.02.2024, близько 21.00 години її син ОСОБА_3 , який перебуває під домашнім арештом, втік із дому. Дана подія зареєстрована в ЖЕО N 4765 від 29.02.2024. В подальшому, 29.02.2024, близько 22 години, неповнолітній ОСОБА_3 самостійно повернувся за місцем проживання. Згідно письмових пояснень ОСОБА_3 , які долучені до клопотання, останній залишив місце свого проживання з метою зустрітися зі своїм знайомим, про заборону залишати місце свого проживання знав.

06.03.2024, близько 21 години, до чергової частини Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області повторно надійшло повідомлення від матері обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_5 , про те, що 06.03.2024 її син ОСОБА_3 пішов з дому у невідомому напрямку. Дана подія зареєстрована в ЖЕО N 5308 від 06.03.2024. В подальшому, 07.03.2024, близько 01.00 години, неповнолітній ОСОБА_3 самостійно повернувся за місцем проживання. Згідно письмових пояснень ОСОБА_3 , які долучені до клопотання, останній залишив місце свого проживання з метою погуляти по місту.

15.03.2024, близько 08.27 години, до чергової частини Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення від матері обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про те, що 15.03.2024, близько 01.00 години, її син ОСОБА_3 пішов з дому у невідомому напрямку. Дана подія зареєстрована в ЖЕО N 5998 від 15.03.2024. В подальшому, 15.03.2024, близько 22.00 години, неповнолітній ОСОБА_3 самостійно повернувся за місцем проживання.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_3 , які долучені до клопотання, останній гуляв містом, про те, що перебуває під цілодобовим домашнім арештом знає.

20.03.2024, близько 19.42 години, до чергової частини Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення від матері обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , про те, що 18.03.2024, її син ОСОБА_3 пішов з дому у невідомому напрямку. Дана подія зареєстрована в ЖЕО N 6512 від 20.03.2024. В подальшому, 20.03.2024, ОСОБА_3 самостійно повернувся за місцем проживання.

Вказане повністю підтверджується долученими до клопотання прокурора доказами.

Суд звертає увагу на те, що обвинуваченим ОСОБА_3 у судовому засіданні під час розгляду клопотання прокурора, не заперечувались обставини неодноразового залишення місця свого проживання під час застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту без дозволу суду.

Отже, враховуючи вищевикладене, обвинуваченим ОСОБА_3 порушувалися умови запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, а саме останній 29.02.2024, 01.03.2024, 15.03.2024 та 20.03.2024 покидав сісце свого проживання без дозволу суду, що свідчить про свідоме порушення покладених процесуальних обов?язків обвинуваченим під час застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Таким чином, при прийнятті рішення про зміну обвинуваченому запобіжного заходу судом враховано фактичні обставини кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_3 , в тому числі вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого в умовах воєнного стану, поєднаного із застосуванням тяжкого тілесного ушкодження, що свідчить про їх небезпечність для суспільства, а отже і про наявний у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та потерпілого, вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання його винуватими, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення у віці до 18 років, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв?язки, проте, раніше притягувався до кримінальної відповідальності і до нього застосувались примусові заходи виховного характеру за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 309 КК України, на даний час в Ленінському районному суді м. Полтави розглядається обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за ч.4 ст. 185 КК України, за місцем навчання характеризується негативно, вживає алкогольні напої та наркотичні засоби, мати на його поведінку впливу немає, порушив процесуальні обов?язки, покладені на нього судом під час дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, що свідчить про його неефективність та не забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого на стадії судового розгляду кримінального провадження та не запобігає ризикам, передбаченим п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, для досягнення мети застосування запобіжного заходу, яка вказана у ст. 177 КПК України, тобто забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання ризикам, визначених у ч.1 вказаної статті, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 слід змінити запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_3 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п.1 ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , у тому числі, кримінального правопорушення, вчиненого із заподіянням тяжкого тілесного ушкодження, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу, враховуючи вимоги п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає необхідним не визначати розмір застави, оскільки вважає, що у цьому разі застава, як запобіжний захід, не зможе достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків,передбачених цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 176-178, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 200, 331, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання процесуального прокурора ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою строком на 60 днів задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 23 травня 2024 року, без визначення розміру застави.

Визначити строк дії ухвали до 23 травня 2024 року, включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяти під варту в залі суду.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 .

Копію ухвали надіслати до ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23», для виконання, а учасникам кримінального провадження, до відома.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо особа перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Октябрського районного суду

м. Полтави: ОСОБА_1