УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року

м. Київ

справа № 183/10698/23

провадження № 51-1637ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на

вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від

28 листопада 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2024 року,

встановив:

За вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2023 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця військової служби за мобілізацією на особливий період, стрільця санітара 2 взводу охорони роти управління батальйону управління військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК)та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Як убачається з вироку суду, ОСОБА_4 , 23 жовтня 2022 року близько 15:10, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (1,47 % проміле), тобто заздалегідь позбавивши себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи автомобілем «MitsubishiLancer», д.н.з. НОМЕР_2 по проїзній частині автодороги по АДРЕСА_2 , поблизу бетонної електроопори №25/27, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху, проявивши неуважність до дорожньої обстановки та ігноруючи її зміни, за відсутності перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, відволікся від керування та змінив напрямок руху ліворуч, виїхавши на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з автомобілем «ToyotaCamry» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 , який рухався у зустрічному напрямку. Своїми діями ОСОБА_4 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (б), 2.9 (а), 10.1, 12.3, 12.4, 12.9 (б) Правил дорожнього руху. Порушення вимог п. 10.1 вказаних правил водієм ОСОБА_4 знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої водій автомобіля «ToyotaCamry» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 14 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишив без задоволення, а вирок щодо нього без змін.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, просить оскаржувані судові рішення змінити, призначити йому за ч. 1 ст. 286-1 КК покарання із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, яке є співмірним з його діянням. В обґрунтування стверджує, що судами належним чином не враховано обставини, що пом`якшують покарання, фактичні обставини вчинення злочину та його особу, який вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті кримінального правопорушення, є учасником бойових дій, частково відшкодував моральну та матеріальну шкоду потерпілому, має на утриманні двох малолітніх дітей, а також наявність у нього ряду захворювань. Наведене, на думку засудженого, надавало судам можливість призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2

ст. 428 КПК з огляду на таке.

За приписами ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1

ст. 286-1 КК у касаційній скарзі не оспорюються, а тому судові рішення в цій частині не перевіряються.

Колегія суддів касаційного суду вважає безпідставними доводи скарги засудженого щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, з огляду на таке.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_4 порушує питання про недотримання судами визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, які пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з позиції суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вказаних вимог закону місцевим та апеляційним судами дотримано в повному обсязі.

Так, при призначенні ОСОБА_4 покарання місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також дані про його особу, який раніше не судимий, свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, частково відшкодував шкоду, має на утриманні двох малолітніх дітей, за місцем мешкання та місцем служби характеризується позитивно. Крім того, судом враховано думку потерпілого ОСОБА_5 , який не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання.

Також судом враховано відсутність обставин, що обтяжують покарання та визнано обставиною, яка його пом`якшує - щире каяття.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необхідність призначення

ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 1 ст. 286-1 КК з позбавленням права керувати транспортними засобами, та відсутність підстав для призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, відповідно до приписів

ст. 69 цього Кодексу, оскільки вважав, що за обставин цього кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого, саме таке покарання є співмірним і адекватним характеру вчинених дій та їх небезпечності.

Не погодившись із вироком суду в частині призначеного покарання, засуджений звернувся з апеляційною скаргою, яка по суті є майже аналогічною касаційній скарзі, за результатами розгляду якої, суд апеляційної інстанції залишив її без задоволення, а оскаржуваний вирок - без змін.

Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд вказав, що призначене ОСОБА_4 покарання узгоджується із вимогами статей 50, 65 КК, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого та даним про його особу, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, перевіряючи вирок місцевого суду на предмет застосування приписів

ст. 69 КК, колегія суддів погодилась з висновками місцевого про відсутність підстав для призначення ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, водночас вказала, що вчинення ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення за обставин встановлених вироком суду та керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, наслідком якого стала ДТП, в результаті якої потерпілому завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості, навпаки свідчать про підвищену соціальну небезпеку дій останнього. Крім того, апеляційний суд зауважив, що судом першої інстанції правильно встановлено лише одну обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, однак ця обставина саме по собі не є такою, що істотно знижує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та не дає підстав для пом`якшення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду вважає, що доводи касаційної скарги щодо можливості призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК, тобто нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 3 ст. 286-1 цього Кодексу є неспроможними, оскільки за обставинами цього кримінального провадження не встановлено умов для її застосування, а саме наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Посилання у касаційній скарзі на залишення поза увагою суду обставини, яка пом`якшує покарання, а саме, часткове відшкодування матеріальної та моральної шкоди,були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який у своєму рішенні зауважив, що під час апеляційного перегляду потерпілий ОСОБА_5 категорично заперечував проти пом`якшення покарання ОСОБА_4 та наголосив на тому, що останній почав частково відшкодовувати завдану шкоду лише під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Також необґрунтованими колегія суддів вважає посилання засудженого на неврахування судами обставини, яка пом`якшує покарання - активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки з копій оскаржуваних судових рішень не вбачається, що ця обставина була встановлена судом. До того ж, активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству та має бути активною, тобто певним чином ініціативною. Водночас, визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань, про він що наголошує у своїй скарзі, не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Таким чином, за встановлених фактичних обставин кримінального провадження, даних про особу засудженого, а також беручи до уваги обставину, що пом`якшує покарання, призначене ОСОБА_4 покарання є справедливим і співмірним характеру вчинених дій, а тому Суд не вбачає підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, на переконання Верховного Суду, у цьому випадку засудженому призначено покарання, яким в повній мірі досягається його мета, і саме таке покарання буде достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність оскаржуваних судових рішень, умотивованість їх висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, засудженим у касаційній скарзі не наведено.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2024 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3