ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 630/152/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-сс/818/363/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування запобіжного заходу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі підозрюваного ОСОБА_6 , з участю його захисника ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілої, підозрюваного та прокурора, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 28 02 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою вищевказаного суду клопотання слідчого задоволено та застосовано у відношенні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 59 днів, тобто до 25 квітня 2024 року включно.

Встановлено ОСОБА_6 заставу у виді 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 90840 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просив про її скасування та про постановлення нової ухвали, якою просив застосувати щодо ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що підозрюваний ОСОБА_6 категорично заперечує свою винуватість у вчиненні злочину. Вказує, що умислу на викрадення майна доньки своєї цивільної дружини він не мав. Ніяких корисливих мотивів у нього не було. Зазначив, що за декілька днів до вказаних подій, він та його цивільна дружина ОСОБА_8 трохи посварилися та остання пішла до своєї сестри. 26 02 2024 року ОСОБА_6 прийшов до них з метою повернути жінку та доньку. Він пропонував ОСОБА_8 помиритися, провернутися додому, на що остання сказала, що повернеться пізніше. Тоді, він взяв ноутбук та мобільний телефон, які належали ОСОБА_9 та сказав, що чекає їх вдома. Ноутбук та телефон він приніс до місця їх спільного мешкання, де у подальшому під час обшуку вони були вилучені працівниками поліції.

Вказує, що жодного доказу про те, що ОСОБА_6 діяв умисно, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення слідчим до клопотання про застосування запобіжного заходу не надано.

У даному випадку, сторона захисту вбачає тільки сімейні відносини, які ОСОБА_6 таким чином намагався зберегти, а не склад злочину, передбачений ч.4 ст. 186 КК України.

Таким чином, сторона захисту вважає, що підозра, яка була повідомлена ОСОБА_6 є необґрунтованою і будується лише на доказах, отриманих з порушенням норм КПК України.

Крім того, підозрюваний ОСОБА_6 стверджує, що не намагатиметься переховуватись, а сприятиме судовому розгляду у з`ясуванні обставин кримінального провадження, так як особисто зацікавлений в тому, щоб судовий розгляд чим швидше закінчився та він міг продовжувати спокійно жити та працювати далі.

Зазначає також, що жодний ризик, передбачений ст. 177 КПК України слідчим та прокурором не доведений. У своєму клопотанні та в додатках до клопотання слідчий та прокурор не надають докази наявності реальних ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені ч.1 с. 177 КПК України. Слідчий та прокурор лише припускають, що такі ризики можуть існувати.

Захисник зазначив, що ОСОБА_6 не має сенсу переховуватись від органів слідства так як він офіційно працює на посаді літейщика підприємства, зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимий, має ряд захворювань.

Таким чином, вважає, що до підозрюваного ОСОБА_6 цілком можливо було б застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби за адресою: АДРЕСА_1 .

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Підозрюваний ОСОБА_6 та прокурор про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від останніх не надходило.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали суду за відсутності підозрюваного та прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника підозрюваного, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Частиною першою ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Положеннями частини 2 ст.194 КПК України встановлено, що слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оскаржуваною ухвалою було застосовано у відношенні ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», оскільки слідчий суддя дійшов висновку, про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 органом досудового розслідування обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж) поєднаному з проникненням у житло, вчиненому в умовах воєнного стану.

27 02 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

28 02 2024 року слідчий звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , посилаючись на обґрунтованість повідомленої останньому підозри, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України та наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів вважав неможливим.

В обґрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий посилався на долучені до клопотання докази, а саме на: заяву ОСОБА_8 від 26 02 2024 року; протокол огляду місця події; протокол допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 ; протокол допиту свідка ОСОБА_8 ; протокол допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_10 ; протокол допиту свідка ОСОБА_11 ; протокол обшуку; протокол затримання ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 90 840 гривень, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду та доведеними наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Слідчий суддя врахував особу підозрюваного, який офіційно не працевлаштований, не одружений, дітей не має, батьків та інших утриманців не має, має місце реєстрації, проживає у шлюбі без реєстрації, має реєстрацію, як тимчасово переміщена особа.

Оцінюючи кожен факт, викладений на підтвердження заявлених стороною обвинувачення ризиків, суд має оцінювати його у контексті чинників, перелічених у ч. 1 ст. 178 КПК. Вказане вбачається не лише зі змісту відповідної норми, але й практики ЄСПЛ. Зокрема, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови» ( ОСОБА_7 v. Moldova), заява №9190/03 від 04.10.2005, зазначено: «… Ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню».

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, репутацію підозрюваного, обвинуваченого, тощо.

Проте, колегія суддів не може погодитись, що на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, оскільки згідно матеріалів кримінального провадження підозрюваний ОСОБА_6 має постійне місце реєстрації та орендує квартиру у АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має офіційне працевлаштування. Будь-яких негативних характеристик на ОСОБА_6 за місцем його реєстрації та мешкання в матеріалах справи не міститься.

Крім того, колегія суддів не може залишити поза увагою той факт, що відповідно до пояснень як самого підозрюваного так і малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , під час інкримінованих йому подій, намагався вчинити ряд дій, направлених на примирення зі своєю співмешканкою матір`ю потерпілої, тобто у даному випадку не можна виключати наявність сімейно-побутових відносин.

Вказані обставини значно зменшують ступінь існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, на переконання колегії суддів, у даному випадку, запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту цілком може забезпечити належну поведінку підозрюваного.

Суд першої інстанції вказаним обставинам належної оцінки не дав та не зазначив чому інші більш м`які запобіжні заходи, а ніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 .

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, колегія суддів використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладені обставини, враховуючи наявність у ОСОБА_6 постійного місця мешкання та офіційного працевлаштування, колегія суддів вважає, що ризики передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, є мінімальними.

Разом з цим, колегія суддів враховує закріплену в п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і розтлумачену в п. 86 рішення ЄСПЛ у справі «Макаренко проти України» (Makarenko v. Ukraine) від 30 01 2018 року «презумпцію на користь звільнення» з урахуванням того, що запобігти встановленим ризикам можливо, шляхом застосування до обвинувачених цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги викладені обставини, які характеризують особу підозрюваного, у зв`язку з чим вважає за можливе застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Колегія суддів вважає, що застосування саме такого запобіжного заходу буде достатнім та необхідним для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга захисника підозрюваного - задоволенню, при цьому вважає за необхідне змінити підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 28 02 2024 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 25 04 2024 року, включно, з визначенням застави, - скасувати.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного, - задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку із застосуванням щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_6 з під варти із Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» звільнити.

Копію ухвали направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

___________ ____________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4